У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_4 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 21 січня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаною заявою, обґрунтовуючи її тим, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 21 січня 2013 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та нього на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 494 007 грн 37 коп. та третейський збір у розмірі 7 046 грн 41 коп. та стягнуто з ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за відсотками та штраф у розмірі 170 633 грн 28 коп.

Посилаючись на те, що вказане рішення є незаконним, сторін не було повідомлено про порушення третейської справи та дату судового розгляду, просив скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 21 вересня 2013 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2016 року, заяву задоволено.

Скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 21 вересня 2013 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати оскаржувані ухвали судів попередніх інстанцій та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що спори між кредитором та боржником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 03 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів банківських послуг.

Також, суди обґрунтовано виходили з того, що у зв'язку із прийняттям Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам, який набрав чинності 12 березня 2011 року, на розгляд третейськими судами справ щодо захисту прав споживачів поширюється заборона на спори про захист прав банківських установ, тобто, спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року № 6-856цс15, від 04 листопада 2015 року № 6-2074цс15 та від 03 лютого 2016 року № 6-2630цс15.

З огляду на вказані обставини, суду попередніх інстанцій дійшли до обґрунтовано висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

В.С.Висоцька

І.М.Фаловська