АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6806/16 Справа № 183/3343/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Сахарову Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.07.2016 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (а.с.51-54).

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.07.2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ Укрсоцбанк про визнання кредитного договору недійсним (а.с.41-43).

Як на підстави апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а також неповно зясовані обставини, що мають значення для справи (а.с.51-54).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.11.2005 року позивачем ОСОБА_2 та АКБСР Укрсоцбанк (правонаступником якого є ПАТ Укрсоцбанк) укладений договір кредиту № 1/115-5 (далі Договір), відповідно до якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти d сумі 157 500 грн.

Відповідно до п.2.1 Договору надання кредиту проводиться шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника № 1251 на його поточний рахунок № 8251 з подальшою видачею готівкових грошей з каси банку.

Згідно з п.2.2 Договору моментом (днем) надання кредиту вважається день зарахування суми кредиту на позичковий рахунок позичальника.

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у постанові від 27.09.2007 року, яка набрала законної сили, встановив, і згідно з ч.4 ст. 61 ЦПК України це доказуванню не підлягає, що ОСОБА_3 за попередньою змовою в групі з позивачем ОСОБА_2 умисно присвоїли належні ПАТ Укрсоцбанк грошові кошти в розмірі 157 500 грн., які були перераховані на рахунок ОСОБА_2, а ОСОБА_3 на зазначену суму придбав на імя ОСОБА_2 елінг № 11-а в блоці № 6 на території споживчого гаражно-човнового кооперативу рибалок-любителів Дельфін, що знаходиться за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Алушта, сільрада Лучистівська, Судацьке шосе, 4 км.

Цією постановою ОСОБА_3 обвинувачувався у тому, що в листопаді 2005 року вмовляннями і підкупом схилив позивача ОСОБА_2 до змови на вчинення корисливого злочину проти власності відповідача, підбуривши її, позивача, на виконання 29.11.2005 року ролі його виконавця, завдяки чому 29.11.2005 року ОСОБА_2 уклала договір кредиту № 1/115-5 з АКБСР Укрсоцбанк, отримавши під виглядом кредиту 157 500 грн.; провадження у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 222, ч.2 ст. 222, ч.2 ст. 222 КК України було закрито у звязку із застосуванням до підсудного амністії.

Встановлені у постанові суду обставини спільного привласнення ОСОБА_3 чужих грошових коштів в групі осіб, в тому числі з позивачем ОСОБА_2, безсумнівно спростовують твердження останньої про безгрошовість кредитного договору, а доводи позивача з цього приводу стосуються дотримання умов змови про розподіл наживи в групі співучасників

За таких обставин, в силу діючого законодавства, а саме: ст.ст. 202,215,526,530,627, 628,629,638,1054 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки умови передбачені кредитним договором № 1/115-5 від 29.11.2005 року відповідають нормам чинного законодавства та не порушують права ОСОБА_2

Посилання ОСОБА_2 на те, що вона не отримувала кредитних коштів, про що свідчить відсутність її підпису у заяві на видачу готівки, не можуть бути підставою для визнання Договору недійсним, оскільки згідно з ч.1 ст. 638 та ч.1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від11.07.2012 року у справі № 6-63 цс 12.

Разом з тим, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-511цс15 від 11.11.2015 року, яка згідно з ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

В межах розгляду цієї справи згідно з ст. 11 ЦПК України правочин може бути визнаний судом недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, з яких звернувся позивач до суду, на що звертав увагу судів Пленум Верховного Суду України в п.п.1,4,7 постанови № 9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі є необґрунтованими та не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи.

ОСОБА_2 підписавши кредитний договір виявила свою згоду з усіма умовами викладеними у ньому.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на це інші обставини або міркування суду, не повязані з обраною позивачем підставою позову, не можуть слугувати для його задоволення.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: