УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі; за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_3 про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі за касаційними скаргами ОСОБА_3 та товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» на рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 16 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» (далі - ТОВ «Агрофірма «Косівщинська») про стягнення коштів у зв'язку із невиконанням відповідачем договору оренди та розірвання договору оренди.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що протягом дії договору оренди відповідач в порушення умов укладеного між ними договору оренди, систематично не сплачував кошти за використання належної йому земельної ділянки сільськогосподарського призначення, зокрема, орендну плату за 2011-2013 роки, яку частково виплатив лише наприкінці 2013 року.

ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» звернулася до суду з зустрічним позовом про стягнення збитків, орендної плати та розірвання договору оренди землі, посилаючись на те, що відповідно до договору оренди землі, укладеного між сторонами, ОСОБА_3 передав належну йому земельну ділянку в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції з терміном дії договору 5 років, а відповідно до п. 1.3 додаткового договору - на 10 років. ОСОБА_3 зобов'язався не вчиняти дії, які б перешкоджали б орендарю користуватися земельною ділянкою (п. 29 договору). Не дивлячись на зазначене, позивач на підставі договору від 29 вересня 2010 року передав належну йому земельну ділянку в оренду третій особі - ТОВ «Авіс-Україна». У відповідності з укладеним договором ТОВ «Авіс-Україна» обробляло земельну ділянку позивача протягом 2013-2014 років, а ТОВ «Косівщинська» було позбавлене такої можливості, унаслідок чого були порушені права останнього, яке понесло збитки внаслідок протиправних дій позивача, у тому числі упущена вигода склала 13 613 грн 26 коп. Оскільки позивач порушив умови укладеного між сторонами договору оренди землі, отримав від ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» орендну плату за користування земельною ділянкою за той період, коли ТОВ «Косівщинська» не могла з вини позивача користуватися земельною ділянкою, останнє просило розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений з позивачем, стягнувши 1 443 грн 01 коп. виплаченої позивачу ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» за 2013 рік орендної плати з врахуванням суми переплати, стягнути з позивача на користь ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» 13 613 грн 26 коп. упущеної вигоди, та судові витрати.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 25 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 16 червня 2016 року, у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення в частині відмови в задоволенні його позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову, а в решті судові рішення залишити без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» просить скасувати судові рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову, а в решті судові рішення залишити без змін.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» - відхиленню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні ОСОБА_3, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що факт несвоєчасної сплати орендної плати за спірні періоди не може свідчити про систематичне невиконання зобов'язань і не може бути підставою для розірвання укладеного договору оренди землі; відмовляючи у задоволенні зустрічного потокову ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», суди виходили із недоведеності вимог.

Проте повністю з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна з огляд на наступне.

Відповідно до ст.ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, виданого 24 січня 2000 року на підставі рішення Косівщинської сільської ради Сумського району, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,72 га, розташованої на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області.

4 січня 2005 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма» Косівщинська» був укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого він надав ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 2,72 га, яка розташована на території Косівщинської селищної ради Сумського району.

14 грудня 2006 року вищевказаний договір оренди землі було зареєстровано у Сумському районному відділ Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис.

Земельна ділянка була передана позивачем та прийнята відповідачем в оренду згідно з актом приймання-передачі від 15 грудня 2006 року.

Відповідно до умов договору, ОСОБА_3 надав вказану земельну ділянку ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» в користування строком на 5 років (п. 8 договору) на умовах сплати даним товариством орендної плати у розмірі 442 грн на рік, що становить 1,5% від грошової оцінки землі (п. 10 договору) і яка вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця (п. 12 договору); обчислення розміру орендної плати на землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п. 11 договору).

Крім того, у п. 14 цього договору визначено, що розмір орендної плати переглядається один раз у два роки, зокрема, в разі змін розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, а пункт 14а договору передбачає, що уразі несплати орендної плати у строки визначені договором, справляється пеня в розмірі 0,01% від невиплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 36 вказаного договору, його дія припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання іншою стороною договірних зобов'язань, а також з інших підстав, визначених законом.

1 січня 2009 року між позивачем та відповідачем до вищевказаного договору оренди землі було укладено додатковий договір, який 15 листопада 2010 року зареєстрований у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру».

Пунктом 1.2 цього додаткового договору викладено в новій редакції п. 8 договору оренди землі та строк оренди збільшено до 10 років, а пунктом 1.3 додаткового договору внесено зміни до п. 9 договору оренди землі та визначено, що орендна плата вноситься в розмірі 1 083 грн 75 коп. за рік, що становить 3,0% від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю).

Так, відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Так, згідно з видаткових касових ордерів від 29 листопада 2013 року, ОСОБА_3 було виплачено 1 712 грн 89 коп. орендної плати за 2011-2012 роки та 1 712 грн 89 коп. за 2013 роки.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що спірні правовідносини передбачають систематичну несплату орендної плати як підставу для розірвання договору оренди.

Зазначена позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище обставини справи уваги не звернув; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; не надав належного правового обґрунтування та оцінки п. 12 договору оренди землі; не врахував наявність вини відповідача у порушенні зобов'язання щодо сплати орендної плати за 2011-2012 роки та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати.

Разом з тим висновки апеляційного суду про відмову у задоволенні зустрічного позову є законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Вирішуючи спір в частині вимог за зустрічним позовом, апеляційний суд виходив з того, що товариством не доведено факту неможливості оброблення спірної земельної ділянки протягом 2013 - 2014 років та вини позивачу у цьому, у зв'язку з чим дійшов висновку про відсутність правових підстав для повернення сплаченої орендної плати за 2013 рік, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в частині вимог за первісним позовом про розірвання договору та стягнення орендної плати з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Сумської області від 16 червня 2016 року скасувати в частині позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті ухвалу апеляційного суду Сумської області від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є.Червинська
Судді:І.М.Завгородня
Л.М.Мазур
Т.О.Писана
О.В.Попович