АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/409/16 Доповідач - Храпак Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

адвокатів - Сивака Є.С., Балабана П.О.

та сторін - позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

в грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, у якому після уточнення позовних вимог, просила стягнути із відповідача заборгованість по аліментах у сумі 3921,78 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 27830,44 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29.07.2013 року ухвалено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 450 грн. щомісячно, починаючи з 11.07.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Проте, ОСОБА_4 призначених аліментів не сплачує, що призвело до виникнення заборгованості по сплаті аліментів. Тому просить суд стягнути в її користь заборгованість по аліментам та пеню за прострочення сплати аліментів, розрахунок якої долучений до матеріалів справи.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; АДРЕСА_3) в користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 10000 (десять тисяч) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; АДРЕСА_3) в дохід держави 243,60 гривень судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким закрити провадження у справі, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушено норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначив, що суд першої інстанції не перевірив достовірно розмір заборгованості по аліментам і чи дана заборгованість виникла з його вини, а позивач та представник третьої особи - ДВС ТМУЮ не надав суду належних доказів з цього приводу.

У судовому засіданні ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

ОСОБА_3 апеляційної скарги не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Представник третьої особи - Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала його неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт несвоєчасної сплати відповідачем аліментів, внаслідок чого є підстави стягнути неустойку в сумі 27830,44 грн., застосовуючи механізм обчислення суми неустойки, виходячи із загальної кількості днів прострочення сплати аліментів, і оскільки розмір неустойки значно перевищує розмір заборгованості по аліментам та матеріальний стан платника аліментів, суд вважав за доцільне зменшити розмір неустойки з 27830,44 грн. до 10000 грн.

Колегія з даними висновками суду погодитися не може, оскільки вони не відповідають обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також порушено норми матеріального права, тому відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду слід скасувати і ухвалити нове рішення.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За правовою природою аліментні зобов'язання це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно і несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Отже, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку, та у зв'язку з тим, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року в справі № 6-94цс15, від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2696цс15, від 3 лютого 2016 року в справі № 6-1477цс15.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09.09.2013 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

У сторін народилася дочка ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 20.12.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського юстиції Тернопільської області, актовий запис № 2986.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29.07.2013 стягнуто із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини: дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн., щомісячно на кожну дитину, починаючи з 11.07.2013 року.

05.08.2013 року Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчий лист у цивільній справі № 607/12366/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Вказаний виконавчий лист, на підставі постанови державного виконавця про стягнення аліментів від 12.11.2013, надійшов на виконання по місцю праці боржника лише 18 листопада 2013 року. З довідки ПП "Енергоконструкція" № 10 від 10.02.2016 видно, що в період з липня 2013 року по 18 листопада 2013 року виконавчих листів із виконавчої служби не надходило, хоча як ствердив у судовому засіданні відповідач ОСОБА_4, що він повідомляв виконавчу службу про місце праці і просив направити на виконання виконавчий лист по місцю роботи.

Однак, з 18 листопада 2013 року по січень 2014 року включно підприємством не проводилося стягнення аліментів з ОСОБА_4 і невідомо з якої причини. В лютому 2014 року відповідач звільнився з місця праці і в лютому 2014 року самостійно сплатив 1000 грн., а також в березні 2014 року ним було сплачено 450,24 грн. аліментів. З квітня 2014 року по червень 2014 року відповідачем не проводилася сплата аліментів із-за відсутності заробітків і лише з липня 2014 року регулярно здійснювалася сплата аліментів з врахуванням заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах від 28.09.2015, проведеним старшим державним виконавцем Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції, а також представленими в суді квитанціями.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вина відповідача у несвоєчасній сплаті аліментів доводиться за період з 18.11.2013 по січень 2014, а також в період з квітня 2014 року по червень 2014 року, тому слід стягнути неустойку в сумі 742,5 грн. саме за вказаний період, оскільки в період з 05.08.2013р. по 12.11.2013 позивач суду не представив доказів де знаходився виконавчий лист і чи взагалі в цей період він був звернений до виконання, виходячи з наступного розрахунку: 450 грн. х 1% х 12 днів (з 18.11.2013 по 30.11.2013) + 450 грн. х 1% х 31 день (з 01.12.2013 по 31.12.2013) + 450 грн. х 1% х 31 день (з 01.01.2014 по 31.01.2014) + 450 грн. х 1% х 30 днів (з 01.04.2014 по 30.04.2014) + 450 грн. х 1% х 31 день (з 01.05.2014 по 31.05.2014) + 450 грн. х 1% х 30 днів (з 01.06.2014 по 30.06.2014).

Станом на грудень 2015 року, тобто на день постановлення судом першої інстанції рішення по справі, заборгованості по аліментах не існувало, що підтверджується довідкою державної виконавчої служби і не заперечується позивачем.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про стягнення (неустойки) пені за прострочення сплати аліментів слід задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 742,50 гривні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати покласти на сторони в тій частині, в якій ними понесені.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 грудня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про стягнення (неустойки) пені за прострочення сплати аліментів слід задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 742,50 гривні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати покласти на сторони в тій частині, в якій ними понесені.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.М. Храпак