Справа № 729/1457/14 Провадження № 22-ц/795/1781/2016 Головуючий у I інстанції -Кузюра В. О. Доповідач - Харечко Л. К.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Харечко Л.К.,

суддів: Губар В.С., Позігуна М.І.,

з участю секретаря Шкарупи Ю.В., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове виселення, відшкодування моральної шкоди та компенсації за матеріальні витрати,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове виселення, відшкодування моральної шкоди та компенсації за матеріальні витрати відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду, посилаючись на те, що судом безпідставно відмовлено в позові, в зв'язку з чим порушуються її права, як власника 1/2 частини спадкового будинку АДРЕСА_1, оскільки рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 26.05.2010 року їй виділено в рахунок 1/2 частини кімнати та приміщення, а відповідачу виділено в рахунок його 1/2 частини будинку інші кімнати та приміщення, проте, ОСОБА_2 самочинно захопив та користується її частиною будинку, постійно чинить перешкоди у користуванні, не виконує рішення апеляційного суду в частині зобов'язання побудувати стіну в приміщенні прибудови та закласти дверні отвори між приміщеннями 1-1 і 1-5, 1-1 і 1-4, 1-3 і 1-4. Крім того, відповідач самочинно встановив свої замки на хвіртці з боку АДРЕСА_1 до входу на частину будинку, що належить позивачці, чим перешкоджає вільному доступу до її частини будинку.

Вважає, що суду було надано достатньо доказів правомірності її позовних вимог.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити рішення суду без змін, зазначаючи, що воно є законним і підстав для його скасування не має.

Вислухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вони є не достатньо обґрунтованими і не підтверджені належними доказами.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів та вважає, що рішення є законним та обґрунтованим, а позивачка не надала доказів, які б свідчили про правомірність та підставність її вимог.

Так, за наслідками перегляду рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 30.12.2009 року у справі № 2-4/2009 р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину, визнання права власності на спадкове майно, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні об'єктом власності рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 26.05.2010 року рішення суду від 30.12.2009 року в частині розподілу садиби АДРЕСА_1 скасовано та позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спадкового майна задоволений, проведений реальний розподіл домоволодіння та виділено ОСОБА_1 в рахунок 1/2 частини садиби згідно висновку експерта № С-85 від 20.06.2007 року в житловому будинку «А-1»: приміщення 1-4 площею 25,5 кв.м, вартістю 12144 грн., приміщення 1-5 площею 6 кв.м, вартістю 2857 грн., прибудову «а-1» частину 1 площею 6,9 кв.м, вартістю 2893 грн., сарай «Б-1», вартістю 856 грн., навіс «Г-1», вартістю 443 грн., погріб «Пг-1» під «Г-1», вартістю 800 грн., 1/2 частини вбиральні «У-1», вартістю 651 грн., 1/2 частину огорожі з воротами з хвірткою «N-1», вартістю 2276 грн., а всього на загальну суму 22920 грн., визнавши за ОСОБА_1 право власності на вказане майно. Виділено ОСОБА_2 в рахунок 1/2 частини садиби в житловому будинку «А-1»: приміщення 1-1 площею 3,8 кв.м, вартістю 1810 грн., приміщення 1-2 площею 9,5 кв.м, вартістю 4524 грн., приміщення 1-3 площею 10,3 кв.м, вартістю 4905 грн., прибудову «а-1» частину 1 площею 4,5 кв.м, вартістю 1886 грн., приміщення П площею 6,9 кв.м, вартістю 2893 грн., крильце «кр-1», вартістю 66 грн., сарай «В-1», вартістю 2001 грн., погріб «Пг-1», вартістю 2016 грн., навіс «Д-1», вартістю 1771 грн., 1/2 частини вбиральні «У-1», вартістю 651 грн., 1/2 частину огорожі з воротами з хвірткою «N-1», вартістю 2275 грн., а всього на загальну суму 24797 грн., визнавши за ОСОБА_2 право власності на вказане майно. При такому варіанті розподілу позивачці необхідно прибудувати крильце до приміщення 1 прибудови, встановити дверний блок з вулиці в приміщення прибудови 1, встановити дверний блок з приміщення прибудови 1 в приміщення 1-5 і з приміщення 1-5 в приміщення 1-4. Відповідачу необхідно побудувати стіну в приміщенні 1 прибудови, закласти дверні отвори між приміщеннями 1-1 і 1-5, 1-1 і 1-4, 1-3 і 1-4. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 938 грн. 50 коп. грошової компенсації за переотриману частку в майні.

Також, рішенням апеляційного суду додаткове рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 03.02.2010 року, яким зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні ОСОБА_1 об'єктом права власності, а саме 1/2 частиною спірного будинковолодіння, залишено без змін, а додаткове рішення від 15.02.2010 року скасовано в зв'язку з порушенням судом першої інстанції приписів ст. 220 ЦПК України, адже судом фактично було проведено перерозподіл садиби, чим змінено зміст рішення суду від 30.12.2009 року.

Таким чином, обидві сторони набули право власності по 1/2 частині кожний на домоволодіння АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з позовом в частині виселення ОСОБА_2, позивачка вказувала на те, що відповідач самочинно захопив частину належної їй садиби, проживає в належних їй жилих кімнатах, нежитлових приміщеннях, користується господарськими будівлями, на що дозволу вона не давала. Також зазначала, що відповідач змінив замки на хвіртці з боку АДРЕСА_1 до входу на частину будинку, що належить позивачці, чим перешкоджає вільному доступі до її частини будинку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 10, 60 Кодексу встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Проте, як правильно встановив суд, ОСОБА_1 на підтвердження правомірності своїх вимог, не надала жодного належного і допустимого доказу самовільного проживання відповідача в належній їй частині будинку чи знаходження там його речей.

Не було надано позивачкою і доказів заподіяння ОСОБА_2 моральної шкоди, не підтверджено, якими конкретно діями відповідача заподіяно таку шкоду, не надано доказів причинного зв'язку між діями та наслідками, які настали.

Крім того, звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила виселити відповідача з належної їй частини будинку, посилаючись на те, що відповідачем не зважаючи на судові рішення, продовжується чинення перешкод у користуванні її частиною будинку.

Так, в матеріалах справи є дані про те, що ОСОБА_2 створює позивачці перешкоди, проте остання обрала спосіб захисту свого порушеного права у вигляді заявлення вимоги про виселення, а не про вселення до будинку.

Ухвала суду першої інстанції від 02.08.2016 року, якою було закрито провадження у справі в частині вимог про усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_1 права володіння, користування та розпорядження належною частиною садиби та зобов'язання відповідача побудувати стіну в приміщенні прибудови, закласти дверні отвори між приміщеннями, забезпечити вільний прохід на територію садиби, позивачкою в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Надані позивачкою Акти про наявність перешкод та листи з управління юстиції не свідчать про проживання відповідача у її частині будинку чи користування нею, а тому доводи апеляційної скарги щодо достатності доказів на підтвердження її позовних вимог є необґрунтованими.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального закону, а тому підстави для його скасування відсутні, в зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: