Справа № 157/215/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Антонюк О.В.
Провадження № 22-ц/773/984/16 Категорія: 54 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

секретар судових засідань ОСОБА_1,

з участю позивача ОСОБА_2 та її представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Камінь-Каширської районної державної адміністрації, Навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ст. Дошкільний навчальний заклад села ОСОБА_3», Відділу освіти Камінь-Каширської районної державної адміністрації про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 26 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 26 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати у звязку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що звільнення ОСОБА_2 з підстав, передбачених п. 2 ст. 36 КЗпП України було проведено з дотриманням закону, оскільки позивачу було відомо про закінчення строку трудового договору, а доказів того, що трудові відносини після закінчення трудового договору тривали відсутні. Також судом зазначено, що наказ про звільнення позивач ОСОБА_2 отримала 19 серпня 2015 року, а з позовом до суду звернулася 03 березня 2016 року (більше як через 6 місяців з часу, коли дізналася про звільнення з роботи), тобто з пропуском строку позовної давності і поважних причин для його поновлення суду не навела.

Зазначені висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_2 про прийняття на роботу за строковим трудовим договором з 04 грудня 2013 року по 15 серпня 2014 року наказами начальника Відділу освіти Камінь-Каширської районної державної адміністрації (далі - Відділ освіти) № 642-А від 02 грудня 2013 року та директора Навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - Дошкільний навчальний заклад села ОСОБА_3» (далі - НВК) № 104-к від 05 грудня 2013 року позивачка була прийнята на роботу на посаду завідувача бібліотекою (0,5 ставки посадового окладу) з 05.12.2013 року по 15.08.2013 року.

На підставі заяви ОСОБА_2 про продовження строкового трудового договору з 16.08.2014 року терміном на 1 рік, наказом начальника Відділу освіти № 176-К від 16 серпня 2014 року та наказом директора НВК № 51-к/тр від 15 серпня 2014 року позивачці продовжено дію строкового трудового договору з 16.08.2014 року по 15.08.2015 року відповідно до п. 2 ст. 23 КЗпП України.

Наказами начальника Відділу освіти № 287-К від 15 червня 2015 року та директора НВК № 51-к/тр від 14 серпня 2015 року ОСОБА_2 звільнено з роботи з 15.08.2015 року в звязку із закінченням строку трудового договору відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України.

14 серпня 2015 року директором НВК ОСОБА_5 в останній день роботи ОСОБА_2 був виданий наказ про звільнення її з роботи, оскільки закінчення дії строкового трудового договору, укладеного з позивачем, припадало на вихідний день, тобто на 15 серпня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, строкові трудові договори були укладені з позивачем за власним її бажанням та з урахуванням інтересів ОСОБА_2 на строк, вказаний нею у заяві про прийняття на роботу та у заяві про продовження строку трудового договору, а саме, на строк з 05.12.2013 року по 15.08.2013 року та на строк з 16.08.2014 року по 15.08.2015 року.

Згідно зі ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання) та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Таким чином при укладенні строкових договорів брались до уваги заяви позивача та її бажання на укладення таких договорів.

Підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 ст. 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 статті 23 КЗпП України).

З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що припинення строкового трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобовязаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Як вбачається із копії наказу Відділу освіти № 287-К від 15 червня 2015 року рішення про розірвання строкового трудового договору з ОСОБА_2 було прийнято повноважною особою заздалегідь, тобто за два місяці до закінчення такого договору. Даною обставиною спростовуються доводи позивача про те, що трудові відносини продовжували існувати після 15 серпня 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що з наказом про звільнення від 14.08.2015 року №51-к/тр з 15.08.2015 року позивач ознайомилася 19.08.2015 року, що підтверджується її особистим підписом і чого позивач у судовому засіданні не заперечила. (а. с 5). Даний наказ НВК був прийнятий на підставі наказу відділу освіти №287-к від 15.06.2015 року.

Вимог щодо ознайомлення ОСОБА_2 з наказом про звільнення з роботи, з огляду на строковість укладеного з позивачкою трудового договору, і тих обставин, що позивачка була обізнана про дату закінчення дії трудового договору та про те, що роботодавець не ініціює питання про укладення з нею трудового договору на новий строк, не порушено.

Трудовий договір на підставі заяви позивачки укладався сторонами за бажанням останньої на строкових умовах, позивачці було відомо про закінчення дії трудового договору з НВК, і доказів того, що після закінчення строку трудового договору трудові відносини між сторонами фактично тривають матеріали справи не містять, а тому звільнення ОСОБА_2 з підстав, передбачених п. 2 ст. 36 КЗпП України (у зв'язку з закінченням строку трудового договору) було проведено з дотриманням закону.

Оскільки вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу є похідними від основної вимоги про поновлення, у звязку із чим судом першої інстанції обґрунтовано було відмовлено у їх задоволенні.

Судом першої інстанції також з врахуванням пояснень сторін, письмових доказів та показів свідків встановлено про те, що ОСОБА_2 відмовилась від отримання дублікату трудової книжки, про що було складено відповідний акт, а відтак вина НВК у затримці видачі трудової книжки відсутня.

Крім того, вимог про стягнення середнього заробітку у звязку з несвоєчасністю видачі трудової книжки, позивач не заявляла.

Згідно зі ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що перебіг місячного строку позовної давності за вимогою про поновлення на роботі починається із дня вручення копії наказу про звільнення.

Статтею 234 КЗпП України встановлено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд зясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін.

Наказ про звільнення позивач ОСОБА_2 отримала 19 серпня 2015 року. Ці обставини останньою не заперечувались. З позовом до суду позивач звернулася 03 березня 2016 року, тобто з значним пропуском (6 місяців) строку позовної давності. Поважних причин для поновлення строків звернення до суду з вимогою про поновлення на роботі позивач не навела.

Відсутність вмотивованої відповіді з відділу освіти Камінь - Каширської райдержадміністрації не може вважатись поважною причиною неможливості звернення у передбачені законом строки з відповідним позовом до суду. Крім того в матеріалах справи міститься відповідь відділу освіти Камінь-Каширської районної державної адміністрації, що адресувалась ОСОБА_2 від 01.10.2015 року №В-15/01-13. (а. с. 99).

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

Доводи ОСОБА_2 про те, що НВК вимагала підписання строкового трудового договору не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не можуть не заслуговують на увагу.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 26 квітня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: