АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

08 грудня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна», ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року,

встановила:

у лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив стягнути на його користь з ПрАТ «СК «Україна» страхове відшкодування в розмірі 49 000 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 45 345 грн. 15 коп. а з ОСОБА_2 - 65 228 грн. різниці між фактичним розміром завданої шкоди та страховим відшкодуванням, 12 849 грн. 92 коп. інфляційних втрат та 1 1881 грн. 78 коп. 3% річних та 90 000 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що 05 грудня 2012 року з вини ОСОБА_2, відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «СК «Україна», трапилась ДТП, внаслідок якої було пошкоджено тягач марки «Рено Магнум», власником якого є третя особа ОСОБА_5 та який згідно довіреності перебуває у користуванні та розпорядженні позивача.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року позов було задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «СК «Україна» на користь позивача 94 345 грн., а з ОСОБА_2 - 65 228 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні заявлених до нього позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Позивач ОСОБА_1, звертаючись до суду з даним позовом, вказував, що він володіє сідловим тягачем марки «Renault Magnum» держномер НОМЕР_1 на підставі довіреності від ОСОБА_6 05.12.2012 р. сталась ДТП, в результаті якої було ушкоджено вказаний автомобіль. Оскільки дана ДТП сталась з вини ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована на підставі договору про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ПрАТ «СК «Україна», позивач просив стягнути на його користь зі страховика 49 000 грн., а з ОСОБА_2 матеріальну шкоду - 65 228 грн., інфляційні втрати - 12 458 грн. 55 коп. та 3 відсотки річних - 1 447 грн. 53 коп., а також розподілити судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. В ході розгляду справи позивач уточнив свої вимоги та просив стягнути зі страхової компанії також суму пені за прострочення виплати страхового відшкодування - 45 345 грн. 15 коп., з ОСОБА_2 - матеріальну шкоду, інфляційні втрати - 12 849 грн. 92 коп., 3 відсотки річних - 1 881 грн., моральну шкоду - 90 000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2016 р. позов було задоволено частково: стягнуто на користь позивача з ПрАТ «СК «Україна» страхове відшкодування - 94 345 грн. 15 коп., судовий збір в сумі 5 766 грн. 45 коп., з ОСОБА_2 - матеріальну шкоду - 65 228 грн. моральну шкоду - 5 000 грн., а також судовий збір - 6 026 грн. 48 коп.

Рішення суду в частині вирішення вимог, заявлених позивачем до ПрАТ «СК «Україна» сторонами по справі не оскаржується.

Задовольняючи позовні вимоги, заявлені до ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що вартість відновлювального ремонту перевищує дійсну вартість транспортного засобу, а тому визначив розмір матеріального збитку як вартість транспортного засобу - 114 288 грн. та стягнув з ОСОБА_2 залишок вказаної суми з урахуванням стягнутої зі страховика суми в межах ліміту відповідальності. Стягуючи з ОСОБА_2 моральну шкоду, суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 зазнав душевні страждання у зв'язку з пошкодженням майна, яке знаходиться у нього на праві повного оперативного управління.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

З матеріалів справи видно, що ушкоджений транспортний засіб належить ОСОБА_6, а ОСОБА_1 має право розпоряджатися ним на підставі довіреності від 25.09.2012 р. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що вказаний автомобіль відремонтований, однак документів щодо розміру цих витрат та ким саме вони понесені надати не може.

Той факт, що позивачу було стягнуто страхове відшкодування з ПрАТ «СК «Україна», також не може розглядатись як доказ того, що він має право на відшкодування моральної шкоди як власник ушкодженого автомобіля, оскільки його право на звернення до страхової компаній та отримання страхового відшкодування в інтересах власника автомобіля було передбачено в довіреності.

Як видно з тексту довіреності, яка була видана 25.09.2012 р. ОСОБА_6 було дано право представляти його інтереси ОСОБА_8 та ОСОБА_3 при вчиненні правочинів щодо продажу автомобіля, обміну, передачі в оренду (найм), позичку та для цього дано їм право керувати згаданим автомобілем, представляти його інтереси в органах нотаріату, комісійних магазинах, органах Державтоінспекції, комісіях або в будь-яких інших підприємствах, установах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією, відчуженням автомобіля, його переобладнанням, ремонтом, проходженням державного технічного огляду, визначати на власний розсуд місце стоянки автомобіля, при необхідності зняти автомобіль з обліку, одержати транзитні номери; подавати та одержувати довідки та документи, включаючи заяви, дублікат реєстраційного документа, укладати від його імені договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування автомобілем, визначаючи на власний розсуд ціну та інші умови; одержувати належні за цими договорами грошові суми; укладати договори обов'язкового страхування цивільної відповідальності, у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобам під час управління автомобілем як джерелом підвищеної небезпеки, укладати, якщо в тому буде необхідність від його імені угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові суми у розмірах згідно із калькуляціями, актами, експертними висновками тощо; вчиняти інші всі дії юридично значимі дії, пов'язані із виконанням цієї довіреності.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.01.2016 р. позовну заяву ОСОБА_9 до ПрАТ «Страхова компанія «Україна» та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було залишено без розгляду, оскільки з позовом до суду звернувся ОСОБА_1, у якого були відсутні повноваження на здійснення представництва ОСОБА_10 (а/с 84).

Також не підлягають задоволенню вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Посилання позивача на положення ст. 23 та ст. 1167 ЦК України не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки цими нормами передбачено таке право для власника майна, яке було знищено чи ушкоджено.

Таким чином, позивач не є власником ушкодженого автомобіля, він не довів понесення витрат на його відновлення, а тому ушкодження вказаного автомобіля та неможливість користуватися ним не може розглядатись як факт заподіяння йому моральних страждань.

Крім того, в результаті ДТП ОСОБА_1 тілесних ушкоджень не отримав, а вказаним автомобілем керував ОСОБА_3

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо недоведеності його вини у вказаній ДТП, оскільки постановою судді Рівненського міського суду Рівненської області від 02.10.2013 р. провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП було закрито за спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності, а не за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення вимог до ОСОБА_2 і в цій частині слід ухвалити нове рішення - про відмову в задоволенні вимог.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та стягує з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 суму судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2016 р. скасувати в частині вирішення вимог до ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди та судових витрати відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 323 грн. 83 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді

№ справи: 753/2541/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12343/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Сухомлінов С.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.