У х в а л а

15 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Новітерм» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и л а :

Святошинський районний суд м. Києва рішенням від 15 квітня

2015 року позов ОСОБА_4 задовольнив, постановив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Новітерм» на користь позивачки пеню в розмірі 200 тис. грн.

Апеляційний суд м. Києва рішенням від 3 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасував, ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 29 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення суду першої інстанції залишила без змін.

13 травня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 лютого 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на рішення Верховного Суду України

від 4 червня 2008 року, ухвалу Верховного Суду України 14 жовтня

2009 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовано вказану норму матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положенням пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що позивачка не довела факту прострочення виконання робіт відповідачем, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення пені на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах судів касаційної інстанції містяться такі висновки:

- у рішенні від 4 червня 2008 року Верховний Суд України, скасувавши рішення суду апеляційної інстанції в частині відшкодування моральної шкоди, указав на те, що відповідач вчасно не укомплектував замовлені позивачем балконні двері, чим порушив вимоги частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»;

- в ухвалі від 14 жовтня 2009 року Верховний Суд України, скасувавши ухвалені у справі судові рішення та направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;

- в ухвалі від 30 жовтня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, залишивши рішення суду апеляційної інстанції без змін, погодився з його висновком про те, що права позивача порушені, проте розмір пені значно перевищує розмір завданих йому збитків.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що заява є необґрунтованою, а тому в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Новітерм» про захист прав споживачів за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 29 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко