Провадження № 2/641/2648/2016 Справа № 641/7528/16-ц
08 грудня 2016 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого- судді- Григорєва Б.П.
при секретарі - Вакуленко Л.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -
Позивач звернулась до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона та відповідачі зареєстровані у неприватизованій квартирі АДРЕСА_1. Однак з 2014 року відповідачі в зазначеній квартирі фактично не мешкають, проте добровільно знятись з реєстрації місця проживання не бажають. Вона тривалий час одноособово несе витрати по утриманню квартири, сплачує комунальні платежі, а реєстрація відповідачів в квартирі за таких умов створює надмірні витрати по сплаті комунальних послуг та перешкоджає в оформленні права на субсидію. Просить визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, просила його задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в судове засідання не з"явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили. Виклик відповідачів був здійснений через оголошення у пресі.
Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, нада до суду клопотання с проханням розглядати справу за їх відсутності та винести рішення здігно вимог чинного законодавства.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного.
Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» № 2367 від 30.08.2016 року зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2- наймач, ОСОБА_3 - чоловік, ОСОБА_4 - син.
Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був розірваний 01.04.1997 року, про що видавно свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 та зроблено актовий запис № 233.
Згідно квитанцій про сплату комунальних послуг встановлено, що оплату здійснює ОСОБА_2
Сусідами ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 24.01.2015 року, 09.09.2015 року, 02.04.2016 року, 23.08.2016 року були складені акти, якими встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з лютого 2014 року фактично не проживають за адресою: АДРЕСА_1.
Рішенням № 108-3 від 07.04.1987 року Комінтернівської районної ради народних депутатів ОСОБА_2 у користування надана квартира АДРЕСА_1.

Згідно відповіді Т.в.о. начальника Слобідського ВР ГУНП в Харківській області зазначено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 з приводу перешкоджання їм в користуванні житлом за адресою: АДРЕСА_1, не зверталися.

В судовому засіданні в якості свідків були допитані ОСОБА_8 та ОСОБА_6, які пояснили, що вони є сусідами позивачки, з лютого 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 не проживають, їх речей в квартирі немає. Про дану обставину ними був складений та підписаний акт.

Таким чином судом достовірно встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 протягом тривалого часу в квартирі АДРЕСА_1 не проживають, оплату за комунальні послуги не здійснюють, майна, що належить відповідачам в квартирі немає. Окрім того відповідачі не приймають жодних засобів щодо збереження за ними права користування житловою площею в спірній квартирі.

Відповідно до статті 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

За правилами статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами щодо права користування жилим приміщенням, регулюються нормами Глави 2 «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду» ЖК УРСР.

Статтею 64 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Частиною 2 статті 65 ЖК УРСР визначено, що особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 9 і 10 Постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають у практиці застосування судами Житлового кодексу України», роз'яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами його сімї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

У справах про визнання наймача або члена його сім*ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

У частині 2 пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Пленум Верховного Суду України в пункті 2 Постанови від 1 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що суди при розгляді конкретних прав мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституцій, в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись наКонституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до положень статей 10 і 60 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідачі в спірному жилому приміщенні відсутні понад рік, оплату за житло не здійснюють суд вважає, що є підстави для визнання їх такими, що втратили право користування спірною жилою площею.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно зі ст. 11 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням заявлені обґрунтовано, знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11, 6-, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 64, 65, 71, 72 ЖК УРСР суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або в порядку ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Б. П. Григор'єв