У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Суддя Київського районного суду м. Харкова Зуб Г.А., розглянувши заяву Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення,-

в с т а н о в и в:

22 листопада 2016 р. представник КП «Харківводоканал» звернувся з заявою, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з боржників заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у сумі 3207,09 гривень та судові витрати.

Відповідно до наданих суду матеріалів справи, заявник просить в солідарному порядку стягнути заборгованість з боржника ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є неповнолітньою особою та не має повної цивільної дієздатності.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2012 року наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Пунктом 9 зазначеної вище Постанови визначено, що наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором).

Враховуючи викладене вище, особливості наказного провадження, суддя із заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів вбачає спір про право, а тому приходить до висновку про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Одночасно заявнику слід розяснити, що відповідно до ст.101 ч.2 ЦПК України відмова в прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник в цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку. Відповідно до ст.99 ч.2 ЦПК України у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі предявлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву.

Керуючись ч. 3 ст. 100 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Відмовити у прийнятті заяви Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-дений строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5-ти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

СУДДЯ -