Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У.№ 320/7376/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Купавська Н.М.
Справа № 22-ц/778/4736/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 24 липня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якого останній одержав кредит у розмірі 19237 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 11,5% в рік, з терміном повернення кредиту до 23 липня 2012 року. Оскільки відповідач не виконує належним чином умови кредитного договору виникла заборгованість, яка станом на 31 липня 2015 року становить 118018 грн. 66 коп. з яких: 53400 грн. 97 коп. заборгованість по кредиту; 64617 грн. 69 коп.

Посилаючись на зазначені обставині просило суд, стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 0 від 24 липня 2006 року у розмірі 118 018 грн. 66 коп.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2016 року в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 липня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого став ПАТ «Укрсиббанк») та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 (а.с.6-13).

За цим договором АКІБ «УкрСиббанк» надав відповідачу кредит у розмірі 19237 доларів США зі сплатою 11,5 % річних, кінцевим терміном повернення до 23 липня 2012 року.

ПАТ «УкрСиббанк» у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов'язання за даним кредитним договором, на підтвердження чого надано копію заявки на видачу готівки №12 від 24 липня 2006 року, де відповідач ОСОБА_5 отримав суму в розмірі 19237 доларів США (а.с.19).

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно зі ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» передало АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» права вимоги до боржників до АТ «Дельта Банк» перейшли всі права ПАТ «УкрСиббанк» щодо права вимоги до боржника за вищевказаним кредитним договором (а.с. 20,21-23).

На підтвердження виниклої у відповідача заборгованості позивач надав відповідний розрахунок, який станом на 31 липня 2015 року становить 5460,85 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 31 липня 2015 року еквівалентно 118018 грн. 66 коп. та складається з суми заборгованості за кредитом 2470,92 доларів США, що в еквіваленті складає 53400 грн. 97 коп. та відсотки в розмірі 2989,93 доларів США, що в еквіваленті складає 64617 грн. 69 коп. (а.с.15).

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Як правильно зазначив суд в оскаржуваному судовому рішенні, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.

Саме такі положення були викладені у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та була відтворена у оскаржуваному судовому рішенні.

Обставин, які б свідчили про зупинення чи переривання перебігу строку позовної давності судом не встановлено.

Із долученого представником позивача розрахунку заборгованості вбачається, що починаючи з 31.12.2011 щомісячні платежі ОСОБА_5 не проводив (а.с.138).

Розрахунок заборгованості за період до укладення Договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ "Укрпромбанку" на користь АТ "Дельта Банку" відсутній.

Окрім іншого, як вірно зазначив суд попередньої інстанції позивачу стало відомо про порушення його права 08.12.2011 року при отриманні активів ПАТ «Укрсиббанк».

Таким чином право банку на звернення до суду в звязку з несплатою чергового платежу виникло з січня 2012 року. Окрім того термін повернення кредиту встановлений в п. 1.2.2. кредитного договору до 23 липня 2012 року.

До суду ж з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся лише 25.08.2015 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що згідно із ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги.

Відповідачем подана заява до суду першої інстанції про застосування строку позовної давності (а.с. 134-135), що зумовило можливість застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строку позовної давності та стало підставою для відмови у позові щодо вимог до боржника.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ПАТ "Дельта-банк" набуло право вимоги за кредитним договором не спростовує висновків суду .

Не є обґрунтованим посилання в апеляційній скарзі і на те, що договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, що свідчить нібито про збільшення строку позовної давності, позаяк судом першої інстанції ці доводи позивача були перевірені та їм надана відповідна правова оцінка. Крім зазначеного строк позовної давності та строк дії договору є різними правовими категоріями.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: