Справа № 146/1556/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"13" грудня 2016 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря Бойко Т.Є.

представника ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку успадкування за заповітом на спадкове майно, що залишилося після смерті її батька ОСОБА_3, який помер 15 вересня 2015 року в с. Ракова Томашпільського району Вінницької області, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Центральній (бувша Радянська), 165 в с. Ракова Томашпільського району Вінницької області, посвідченого свідоцтвом на право особистої власності від 21 травня 1987 року № 97.

Позов обґрунтовано наступним.

15 вересня 2015 року в с. Ракова Томашпільського району Вінницької області помер ОСОБА_3, який доводився позивачці батьком.

Після смерті батька відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, на домоволодіння, що розташоване по вул.Центральній (бувша Радянська), 165 в с. Ракова Томашпільського району.

Позивачка вказує, що за життя, а саме 19 серпня 2015 року, батько склав заповіт, яким даний будинок заповів їй.

На протязі встановленого законом шестимісячного строку ОСОБА_2 подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини і вступила у фактичне володіння спадковим майном, але при підготовці документів на спадкове майно виявилося, що відсутня мокра печатка на свідоцтві про право власності на будинок, тому при зверненні до нотаріальної контори в оформленні права власності нотаріусом їй було відмовлено.

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не зявилася, однак її представник ОСОБА_1 судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позові, попросив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача Раківської сільської ради в судове засідання не зявився, однак голова Раківської сільської ради подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника сільської ради, не заперечує проти задоволення позову.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши заяву відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадкодавець ОСОБА_3 помер 15 вересня 2015 року. В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що 15 вересня 2015 року в с.Ракова Томашпільського району Вінницької області помер ОСОБА_3 (а.с.5).

Згідно довідки сільського голови Раківської сільської ради № 131 від 15 лютого 2016 року, після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку з погосподарськими будівлями, що знаходиться в с.Ракова по вул. Радянській, 165 та присадибної ділянки за цією ж адресою; спадкоємцем згідно заповіту залишилася ОСОБА_2; інших спадкоємців у спадкодавця немає; ОСОБА_2 на протязі шести місяців після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла (а.с.6).

Згідно заповіту від 19 серпня 2015 року, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким житловий будинок з погосподарськими будівлями, що знаходиться в с.Ракова по вул. Радянській, 165 Томашпільського району Вінницької області, заповів своїй дочці ОСОБА_2 (а.с.4).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок по вул. Радянській, 165 с.Ракова, власником будинку значиться ОСОБА_4 (а.с.7).

Свідоцтво на право приватної власності на житловий будинок по вул.. Радянській, 165 в с.Ракова видано ОСОБА_3 (а.с.8).

Як вбачається із вищевказаного свідоцтва, печать голови сільської ради відсутня.

Виходячи із узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ по успадкуванню», найпоширенішою причиною звернення до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку успадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавця.

Цивільний кодекс не встановлює граничних термінів звернення до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину, але вказано, що дане свідоцтво може отримати спадкоємець, який прийняв спадщину після закінчення строку з часу відкриття спадщини, відсутність такого свідоцтва не позбавляє його права на спадщину спадкоємця.

Як встановлено в судовому засіданні, спадкодавець не мав свідоцтва про право власності на житловий будинок, який в даний час є предметом спадкування.

Як тлумачить лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_2, як спадкоємець майна спадкодавця ОСОБА_3 за заповітом, зверталася до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом їй у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в звязку з невідповідністю правовстановлюючого документу (а.с.11).

Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що ОСОБА_2 прийняла спадщину, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в звязку з невідповідністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме свідоцтво про право власності на житловий будинок не завірено мокрою печаткою.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на запит суду, спадкова справа після смерті ОСОБА_3, померлого 15 вересня 2015 року, заведена за заявою ОСОБА_2та ОСОБА_5М.(а.с.16-22).

ОСОБА_5, яке спадкоємець майна за заповітом ОСОБА_3, що складається із земельної ділянки, отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи.

Таким чином, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2М набула права та обовязки спадкодавця, тобто спадщина після смерті її батька належить їй, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем визнано позовні вимоги ОСОБА_2, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовна заява ОСОБА_2 підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ст. 1221, ч. 1 ст. 1222, ч. 1, 2 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, статтями 15, 57-62, 64, 174, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку успадкування за заповітом на спадкове майно, що залишилося після смерті її батька ОСОБА_3, який помер 15 вересня 2015 року в с. Ракова Томашпільського району Вінницької області, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Центральній (бувша Радянська), 165 в с. Ракова Томашпільського району Вінницької області, посвідченого свідоцтвом на право особистої власності від 21 травня 1987 року № 97, виданого виконавчим комітетом Раківскої сільської ради народних депутатів Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14 грудня 2016 року.

Суддя: ОСОБА_6