Ухвала

іменем україни

12 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЛеванчукаА.О., Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю, надання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця, за касаційними скаргами ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_6, та ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 29 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з лютого 1986 року вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_8, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_1. Протягом цього часу вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, спільно погасили пайовий внесок за квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_4 просила визнати спільним сумісним майном подружжя, її та ОСОБА_8, квартиру АДРЕСА_1, визнати за нею право власності на 1/2 частини цієї квартири та надати їй право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_8

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 7 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_8 та ОСОБА_4, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, у період з лютого 1986 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано спільним сумісним майном ОСОБА_8 та ОСОБА_4, як подружжя, квартиру АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Надано ОСОБА_4 право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_8 Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 29 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про часткове задоволення позову ОСОБА_4 Визнано факт проживання однією сім'єю ОСОБА_8 та ОСОБА_4, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 1 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, поданій її представником ОСОБА_6, ставиться питання про скасування рішення, ухваленого судом апеляційної інстанції, і залишення в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом у цій частині норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційних скарг, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржуване у справі судове рішення, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та виходячи із цього дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 в частині встановлення факту її проживання однією сім'єю з ОСОБА_8, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 1 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки позовні вимоги у цій частині є доведеними. Разом із цим решта позовних вимог ОСОБА_4 залишилася без задоволення суду з огляду на їх необґрунтованість і недоведеність. При цьому суд відповідно до ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України надав належну оцінку наявним у справі доказам та дійшов правильного висновку, що позивач не надала суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що вона своєю працею чи коштами приймала участь у набутті спірної квартири, а тому сам по собі факт спільного проживання без реєстрації шлюбу без визначення ступеня її участі працею і коштами у створенні спільної часткової власності не може бути підставою для визнання за нею права власності на 1/2 частини спірної квартири. У той же час суд обґрунтовано вважав, що відсутні підстави для зміни черговості спадкування відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на вимогах закону та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-66цс13.

Наведені в касаційних скаргах доводи заявників є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, та ОСОБА_7 відхилити, рішення апеляційного суду Рівненської області від 29 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук О.М. Ситнік
О.В. Ступак

Колегія суддів: