УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Базель-Фінанс», треті особи: Орган опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації Київської області, приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу Кравченко Лілія Геннадіївна, ОСОБА_6 про визнання договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 28 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 19 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «ЕлектронБанк» (далі ВАТ «ЕлектронБанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ФольксБанк» (далі ПАТ «ФольксБанк») та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір. В забезпечення умов кредитного договору укладено договір іпотеки, відповідно якого в забезпечення зобов'язань з повернення кредиту передано в іпотеку банку житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться по АДРЕСА_1.

19 вересня 2013 року ПАТ «ФольксБанк» уклав з ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» договір відступлення права вимоги.

Позивач посилається на те, що договір іпотеки був укладений без згоди органу опіки та піклування, яка була необхідна відповідно до вимог ч.1 ч.6 ст. 203 ЦК України, ст. 177 СК України, оскільки малолітні діти мали право користування будинком на час укладення договору, і це є єдиним житлом сім`ї ОСОБА_4. Позивач вважає, що відсутність згоди органу опіки та піклування, є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 28 вересня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки від 19 лютого 2008 року, укладений між відкритим акціонерним товариством «Електрон банк», правонаступником якого є ПАТ «ФолксБанк», яке передало права вимоги ТОВ «ФК «Базель-Фінанс» за кредитним договором та іпотечним договором від 19 лютого 2008 року, та ОСОБА_4, посвідченим приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу 19 лютого 2008 року.

ТОВ «ФК «Базель-Фінанс», не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що передача нерухомості в іпотеку відбулася всупереч вимогам абз. 4 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (в редакції, що діяла на момент укладення договору), тобто без попередньої згоди органу опіки та піклування. Як наслідок договір іпотеки від 19 лютого 2008 між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_4 не відповідає вимогам статті 203 ЦК України, тому, на підставі статті 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним як такий, що порушує майнові права малолітніх дітей.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду, апеляційний суд погодився з його висновками та, крім іншого, перевіряючи доводи апеляційної скарги банку, виходив з того, що малолітні діти проживали разом із батьками у будинку АДРЕСА_1, починаючи з 2003 року, відвідували навчальний заклад у м. Києві з 2007 року, іншого житла діти не мають, і за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки, що є порушенням майнових прав дітей, висновок суду першої інстанції про задоволення позову є обґрунтованим.

Вказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 19 лютого 2008 року між ОСОБА_6 та ВАТ « Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фольксбанк») був укладений кредитний договір строком до 18 лютого 2028 року.

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору 19 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано житловий будинок загальною площею 298,3 кв.м та земельна ділянка загальною площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Між ПАТ «ФольксБанк» та TOB «ФК «Базель - Фінанс» 19 вересня 2013 року укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого товариство прийняло всі права вимоги за кредитним договором і договором іпотеки.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2009 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «ФольксБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 10 674 897,76 грн.

Вказане рішення набрало законної сили 23 березня 2010 року.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 червня 2014 року в рахунок погашення частини заборгованості за кредитним договором від 19 лютого 2008 року звернуто стягнуто на предмет іпотеки - земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,500 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 221-224).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 квітня 2014 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19 лютого 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3, площею 0,500 га кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с. 225-229).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ФК «Базель-Фінанс» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, звільнення майна з під-арешту, виселення (а.с. 21-24).

Постановою Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року вказані рішення судів скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно довідки Служби у справах дітей та сім`ї Обухівської РДА Київської області від 18 грудня 2004 року № 01-02/695 (а.с. 28, 202), неповнолітні ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_3), ОСОБА_10 (ІНФОРМАЦІЯ_4), з народження проживають з батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1. За письмовою заявою батьків було видане посвідчення багатодітної сім`ї.

Будинок в якому проживала сім`я ОСОБА_4, є власністю ОСОБА_4 з 25 жовтня 2007 року.

Згідно довідки Халеп`янської сільської ради Обухівського району Київської області від 6 жовтня 2014 року № 280, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (ОСОБА_8 з 15 липня 2004 року, ОСОБА_10 з 3 листопада 2009 року, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 без дати реєстрації).

Згідно довідки Халеп`янської сільської ради Обухівського району Київської області від 24 січня 2008 року № 23, у спірному будинку були зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_6

Згідно паспорту ОСОБА_4, останній зареєстрований з 15 липня 2004 року за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою , з цієї ж дати зареєстрована ОСОБА_6

Відповідно до частини 4 ст. 29 ЦК України , місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Ця норма є імперативною, тобто дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків.

При вирішенні справ про визнання недійсними договорів іпотеки, укладених без дозволу органу опіки і піклування, основною проблемою є визначення, чи має право користування певним житлом дитина і як саме має бути підтверджене це право.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 вересня 2013 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2013 року, встановлено, що всі діти, починаючи із 2003 року проживали разом із батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Пунктами 1.9, 1.10 гл. 2 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 р. № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року) передбачено, що з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подання йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні чи неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною третьою статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (пункт 3 частини другої статті 177 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Отже у разі вчинення правочину щодо нерухомого майна (договір іпотеки), право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою.

Укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України.

Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

За змістом цієї статті право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Вирішуючи спори щодо захисту прав дітей під час укладення договорів іпотеки, суди повинні в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі, серед яких зазначена й дитина) та на законі (стаття 405 ЦК України).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі №6-2918цс15, яка, відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2940цс15, викладеного в постанові від 20 січня 2016 року, підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків, є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини.

Встановивши, що малолітні діти з 2003 року проживали разом із батьками у будинку АДРЕСА_1, відвідували навчальний заклад у м. Києві з 2007 року, що виключає їх проживання у м. Львові, на чому наполягав відповідач, іншого житла діти не мають, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, що укладення договору іпотеки за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування є порушенням майнових прав дітей та є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Доводи касаційної скарги щодо наявності реєстрації неповнолітніх дітей у м. Львові під час укладення договору іпотеки необґрунтовані, оскільки саме на час укладення договору іпотеки малолітні діти проживали разом з батьками у спірному будинку за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується матеріалами справи, встановлено судами та не спростовано відповідачем в ході розгляду справи.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про порушення прав малолітніх дітей укладенням іпотечного договору без попереднього дозволу органу опіки і піклування та наявність у зв'язку із цим правових підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд належним чином перевірив встановлені місцевим судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для скасування ухваленого ним рішення.

При вирішенні даної справи судами попередніх інстанцій правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
М.К. Гримич
І.М. Фаловська