Справа № 146/295/16-ц Провадження № 22-ц/772/2964/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 23Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Марчук В.С., Жданкіна В.В., секретар Агеєва Г.В., за участі представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопродукт-Липівка» на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 09 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопродукт-Липівка» про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації договору оренди, -

встановила:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 20.03.2006 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Зернопродукт-Липівка», зареєстрований у Томашпільському відділі Держкомзему 10.05.2006 року та скасувати державну реєстрацію вказаного договору оренди земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що начебто 20.03.2006 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Зернопродукт-Липівка» укладено договір оренди землі, згідно якого відповідачу передано земельну ділянку, розташовану на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району, загальною площею 4,0389 га, терміном на 15 років, зі сплатою орендної плати. 10.05.2014 року вказаний договір зареєстровано у Томашпільському відділі Держкомзему.

22 травня 2014 року ОСОБА_5 померла, а ОСОБА_4 прийняв спадщину за заповітом і 25.11.2014 року отримав свідоцтво про право на спадщину, за яким право власності на вищевказану земельну ділянку перейшло до позивача.

Тоді ж ОСОБА_4 дізнався про існування договору оренди землі від 20.03.2006 року.

Позивач стверджує, що про договір, ні він, ні заповідачка не знали, а тим більше не підписували, а оскільки при укладені договору не було дотримано вимог закону, то позивач звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 09 серпня 2016 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди землі від 20.03.2006 року, укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Зернопродукт-Липівка», який 10.05.2014 року зареєстровано у Томашпільському відділі Держкомзему. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ТОВ «Зернопродукт-Липівка» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема, судом не досліджено, що спірний договір є неукладеним, не взято до уваги, що заповідачка укладала у 2000 році договір із ОСОБА_6, яка з 2006 року є директором ТОВ; судом не застосовано положення про позовну давність, а також невірно вирішено питання розподілу судових витрат.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.03.2006 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Зерно продукт-Липівка» укладено договір оренди землі № 180/2006-О-Т-В, згідно якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 4,0389 га, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району.

Договір укладено строком на п'ятнадцять років. Договір оренди зареєстровано у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10 травня 2006 року за № 63.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2014 року, ОСОБА_4 є спадкоємцем майна ОСОБА_5, яка померла 22 травня 2014 року за заповітом. Спадщина складається із земельної ділянки площею 4,0389 га в межах згідно з планом, розташованої на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1097/1098/16-21 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у даній цивільній справі, підписи від імені ОСОБА_5 у оригіналі договору оренди землі № 180/2006-О-Т-В від 20.03.2006 року, виконаний рукописним способом, кульковою ручкою, без попередньої технічної підготовки і технічних засобів, виконані не ОСОБА_5, а іншою особою (особами).

Частково задовольняючи позов суд дійшов висновку, що оскільки встановлено, що ОСОБА_5 договір оренди землі не підписувала, то даний договір слід визнати недійсним.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» , оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

В статті 14 цього Закону вказано, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.

Підпис у договорі це дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, що підпадає під поняття «правочин» (ч. ст. 202 ЦК України), і стверджує про волевиявлення сторони.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа (ПП Верховного суду України, висловлена у постанові від 18.12.2013 року у справі №6-127цс13).

Висновком судового експерта встановлено, що підпис у договорі здійснено не ОСОБА_5, а іншою особою, а отже, в даному випадку порушена вимога ч.3 та 4 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Твердження представника апелянта про те, що позивач пропустив строк звернення до суду є безпідставним, оскільки встановлено, що позивач лише 25.11.2014 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в якому вказується на спірну земельну ділянку як на спадкове майно. І лише з цього часу він набув право розпоряджатись та користуватись нею.

Доказів своїх тверджень про те, що позивач раніше знав про укладений договір апелянт не надав.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що спірний договір суперечить вимогам чинного цивільного законодавства, що є підставою для визнання його недійсним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вимоги позову є обґрунтованими та законними, так як базуються на нормах права, а мотиви та доводи апеляційної скарги не спростовують вірні висновки суду першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопродукт-Липівка» - відхилити.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 09 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді : /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: