ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/5336/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі СЕМЕНЧЕНКО Я.А.

за участю

представника позивача ОСОБА_1;

відповідача ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову та арешту

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2) про скасування заходів забезпечення позову та арешту.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва знаходилась цивільна справа №02/2-2779/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2012 року у вищезазначеній справі за клопотанням ОСОБА_2 накладено арешт на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_4. На сьогоднішній день відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_1, належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів за НОМЕР_1, виданого 12 липня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. Вважає, що арешт накладений ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2012 року на квартиру, яка їй належить на праві власності порушують її права як власника, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

В позовних вимогах позивач просила суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті Дарницьким районним судом м. Києва на підставі ухвали від 27 липня 2012 року у вищенаведеній цивільній справі № 02/2-2779/12, а також скасувати арешт, накладений Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 02/2-2779/12 р. на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з викладених підстав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач ОСОБА_2, у свою чергу, проти позову заперечував, пояснив, що рішення про стягнення заборгованості по договору позики не виконано та просив у задоволені позову відмовити повністю.

Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

За правилами ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва знаходилась цивільна справа № 02/2-2779/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2012 року у вищезазначеній справі за клопотанням ОСОБА_2 накладено арешт на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_4.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна квартираАДРЕСА_1, належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів за НОМЕР_1, виданого 12 липня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М.

У відповідності до положень ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини п'ятої статті 151 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. (п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Під час розгляду справи встановлено, що рішення по цивільній справі № 02/2-2779/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики набуло законної сили, відповідачем ОСОБА_4 не виконано, триває процес з примусового виконання рішення суду органами Державної виконавчої служби України.

Доводи, наведені позивачем на обґрунтування позову про скасування заходів забезпечення позову не можуть бути підставою для скасування заходів забезпечення позову в порядку, передбаченому ст. 154 ЦПК України, оскільки такі заходи можуть бути скасовані лише, якщо при вирішенні справи судом було відмовлено у задоволенні позову, закрито провадження у справі або залишено без розгляду заяву.

До того ж, при розгляді заяви про скасування заходів забезпечення позову судом не перевіряється підставність, обґрунтованість та законність вжиття заходів забезпечення позову.

За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав для скасування заходів забезпечення позову.

Також, позивач ставить питання про скасування арешту на вищезазначену квартиру на підставі ст.ст. 317, 319 ЦК України. Проте у задоволені цієї вимоги слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження

Частиною 1 статті 60 вказаного Закону передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як встановлено при розгляді справи, рішення по цивільній справі № 02/2-2779/12 не виконано та позивач звернулася до суду з вимогою про скасування арешту в порядку стст. 317, 319 ЦК України та ст. 154 ЦПК України, а не в порядку ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», як власник нерухомого майна, квартири АДРЕСА_1

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовна вимога про скасування арешту є необґрунтованою та у задоволені позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 154, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.