Справа № 363/123/16-ц Головуючий у І інстанції Рудюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/4801/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 43 06.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

06 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Білоконь О.В.,

за участю секретаря - Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод користуванні власністю шляхом виселення,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 26 жовтня 2015 року належать житловий будинок та земельна ділянка площею 0,2377 га, які розташовані по вул.Яблуневій, 13 у с. Новосілки Вишгородського району Київської області. Зазначав, що у вказаному житловому будинку проживає відповідач ОСОБА_2без належних правових підстав, чим створює йому перешкоди у користування та розпорядженні належним йому на праві власності майном.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_4 просив усунути йому перешкоди в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою площею 0,2377 га, які розташовані по вул. Яблуневій, 13 у с. Новосілки Вишгородського району Київської області шляхом виселення ОСОБА_2 з вказаного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08 липня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_4 в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою площею 0,2377 га, які розташовані по вул. Яблуневій, 13 в с.Новосілки Вишгородського району Київської області шляхом виселення ОСОБА_2 з вищевказаного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначала, що судом не взято до уваги, що заповіт складений особою з обмеженою дієздатністю, без присутності піклувальника. Вказує, що суд не звернув уваги на те, що спірний будинок позивачем не використовувся та не зясовано чи зареєстрований будинок за позивачем в бюро технічної інвентаризації відповідно до ст.182 ЦК України. Також зазначає, що суд не звернув уваги на те, що вона постійно проживає у спірному будинку та здійснює оплату житлово-комунальних послуг.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є власником житлового будинку та земельної ділянки на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 26 жовтня 2015 року, а відповідач без належних правових підстав проживає та користується спірним житловим будинком і земельною ділянкою, у звязку з чим створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним йому на право власності майном. За таких обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про усунення перешкод користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_2 з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення.

Такі висновку суду першої інстанції є правильними й такими, що відповідають закону та обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 26 жовтня 2015 року, зареєстрованих в реєстрі за №2-2278 і №2-2282, є власником житлового будинку та земельної ділянки площею 0,2377 га, які ззнаходяться по вул.Яблуневій, 13 у с.Новосілки Вишгородського району Київської області. Вказані обставини також підтверджуються витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.6-9).

Матеріали справи не містять доказів, що вказані свідоцтва про право на спадщину за заповітом визнані судом недійсними і таких доказів відповідач у порушення ст.ст.57, 60 ЦПК України суду не надала.

По справі встановлено, що згідно листа Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області від 10 травня 2016 року № 56/02-42 житловий будинок по вул.Яблуневій, 13у с. Новосілки належить ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 26 жовтня 2015 року. За даними погосподарського обліку у будинку ніхто не зареєстрований (а.с.65).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується ОСОБА_2, що вона проживає у спірному житловому будинку № 13 по вул.Яблуневій у с.Новосілки Вишгородського району Київської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Виходячи з положень ст.152 ЗК України та розяснень, які містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правовий аналіз наведених норм цивільного законодавства України свідчить про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Отже, враховуючи вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність законних підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні належними йому на праві власності житловим будинком та земельною ділянкою шляхом виселення ОСОБА_2 з вищевказаного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення.

Таким чином рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову про усунення перешкод користуванні власністю шляхом виселення та не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Ураховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді