АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/1345/16-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/2355/К/16 суддя Мазуренко В.В.
Категорія № 26 (І ) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Митрофанової Л.В., ,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.,

секретар: Гладиш К.І.

за участі: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача: Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - Маргієвої Євгенії Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу 31 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що протягом тривалого часу працював на різних посадах Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» ( надалі - ПрАТ «ІнГЗК») у шкідливих умовах виробництва.

У зв'язку із чим, отримав професійне захворювання, за висновком МСЕК від 12.01.2016 року йому первинно встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 65 %. Причиною професійного захворювання позивача встановлена тривала робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

У зв'язку із отриманим професійним захворюванням, йому спричинено моральну шкоду, яку він просить суд стягнути з відповідача у розмірі 70000 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу 31 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь позивача у відшкодування моральної шкоди з ПрАТ «ІнГЗК» 45000 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто з відповідача в доход держави судовий збір по 551,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача ПрАТ «ІнГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду та зменшення розміру стягнутої моральної шкоди.

На думку представника ПрАТ « ІнГЗК», ні позивачем, ні його представником не доведено факту спричинення моральної шкоди та протиправність діянь відповідача, тому висновки суду в цій частині ґрунтуються на припущеннях.

Судом не враховано, що позивач був обізнаний про шкідливі умови виробництва, та сам обрав роботу протягом тривалого періоду у зі шкідливим фактором.

Також представник відповідача вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості є завищеним.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду, як законне та обґрунтоване, на його думку залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлені обставини та не заперечуються сторонами, що ОСОБА_3 працював машиністом екскаватора в кар'єрі на підприємстві відповідача по теперішній час в умовах впливу вібрації, фізичного перевантаження, пилу та несприятливого мікроклімату.

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.11.2015 року встановлено причину отримання позивачем професійного захворювання: працюючи з 17.01.1989 року по час розслідування машиністом екскаватора в кар»єрі цеху Кар»єр ПАТ «ІнГЗК» при виконанні роботи підпадав під дію загальної вібрації та виробничого пилу, показники котрих перевищували нормативні через недосконалість робочого місця; працюючи з 27.06.1985 року по 02.07.1985 року слюсарем черговим та з ремонту устаткування на поверхні рудника Інгулецького ГЗК при виконанні роботи підпадав під дію виробничого пилу, показники котрого перевищували нормативні. Причинами виникнення професійного захворювання вказані: загальна вібрація: 103-116 дБ при ГДР 101 дБ, пил з вмістом діоксиду кремнію від 10 до 70 %: 4,5-12,8 мг/куб.м при ГДК 2,0 мг/куб.м (а.с.8-9).

Висновком медико-соціальної експертної комісією від 12.01.2016 року позивачу встановлено втрату працездатності 65 % (профзахворювання) з 04.01.2016 року до 01.01.2017 року, третя група інвалідності (а.с.11).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що у зв'язку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як особа, яка не забезпечила йому безпечних та нешкідливих умов праці, у зв'язку з чим він отримав професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України та виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача спричинену моральну шкоду у зв'язку з отриманим на виробництві професійним захворюванням, з урахуванням часу роботи позивача на підприємстві та дією шкідливих факторів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з акту розслідування професійного захворювання від 12 листопада 2015 року, причиною професійного захворювання позивача є робота протягом 26 років 10 міс. в умовах впливу шкідливих факторів, що перевищували гранично допустимі норми. ( а.с.8-9).

Пунктом 19 даного Акту визначено, що у зв'язку із тривалою роботою позивача ОСОБА_3 впродовж 26 років 10 міс. в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідали за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо ( а.с. 9).

Враховуючи викладене, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано до суду доказів вини підприємств, на якому він працював та отримав професійне захворювання.

Спростовуються й доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивач свідомо обрав роботу протягом тривалого часу із шкідливими умовами та фактором виробничого процесу, оскільки ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов'язку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з кожного з відповідачів на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, роботи позивача на кожному із підприємств із впливом шкідливих факторів.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві, відсоток втрати ним професійної працездатності, який становить 65%, встановлення 3 групи інвалідності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Час роботи позивача на підприємстві із шкідливими умовами, який становить більше 26 років. Тому доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вказаними висновками суду.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду на підставі ст.308 ЦПК України має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: