АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2531/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Троян Т. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівМіщенка С. В., Пономаренка В. В.
при секретаріГаджієвій Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 3 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 через представника ОСОБА_9 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 21 жовтня 2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Черкаси Черкаського МУЮ, померла ОСОБА_10, яка на час смерті була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2

ОСОБА_10 була рідною сестрою позивачів, що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвами про їх одруження. Після її смерті відкрилась спадщина, у вигляді 5/100 часток блок-секції АДРЕСА_2

У визначений законодавством строк вони звернулись до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу із заявами про прийняття спадщини, що відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року після смерті ОСОБА_10, спадкова справа №2/2016 заведена у приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_11

Також у визначений законодавством строк із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_10 звернувся ОСОБА_6

На своє звернення позивачі отримали постанову про нотаріальну відмову від 7 липня 2016 року №217/02-31, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 29 вересня 2009 року Соснівським райвиконкомом.

Просили визнати за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування на ? частину спадщини, яка складається з 5/100 часток блок-секції АДРЕСА_2

Визнати за ОСОБА_8 право власності в порядку спадкування на ? частину спадщини, яка складається з 5/100 часток блок-секції АДРЕСА_2

В серпні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності.

Вказав, що з 1992 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 проживав однією сім'єю з ОСОБА_10 без реєстрації шлюбу. Спочатку вони проживали у належній позивачу за зустрічним позовом квартирі, вели спільний побут. ОСОБА_10 було визначено опікуном дітей ОСОБА_6 - ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14. До дня смерті ОСОБА_10 проживала разом з ним АДРЕСА_1, хоча була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 Після її смерті він разом з дітьми здійснював організацію її похорон.

Під час спільного поживання однією сім'єю з ОСОБА_10 вони набули нерухоме майно, а саме: 5/100 часток блок-секції АДРЕСА_2. Дане майно належало ОСОБА_10 та є предметом розгляду первісного позову.

Просив встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_6 з померлою ОСОБА_10; визнати за ОСОБА_6 право спільної часткової власності на 1/40 частину блок-секції №24, 24а, кім. АДРЕСА_2, а право власності ОСОБА_10 на дану частину майна - припинити.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 3 жовтня 2016 року позов ОСОБА_7 та ОСОБА_8задоволено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 право власності в порядку спадкування кожній по ? частині спадщини, що відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року після смерті рідної сестри ОСОБА_10, яка складається з 5/100 часток блок-секції НОМЕР_2, АДРЕСА_2.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_10 без реєстрації шлюбу в період з 1 вересня 2005 року по 20 жовтня 2015 року.

В іншій частині зустрічного позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_7 судовий збір в сумі по 275,60 грн. кожній.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким первісний позов ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити частково, визнати за кожною з них, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10, право власності на 1/80 частину блок-секції НОМЕР_2, кім. АДРЕСА_2 Зустрічний позов ОСОБА_6 задовольнити повністю. Встановити факт проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_10 без реєстрації шлюбу в період з 1 вересня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Визнати за ОСОБА_6 в порядку поділу спільного майна право власності на 1/40 частину блок-секції НОМЕР_2 кім. АДРЕСА_2

Вказав, що для правильного вирішення даного спору суду слід визначити не тільки положення законодавства, яке діє на момент вирішення спору, а й положення законодавства, яке існувало на момент виникнення правовідносин, щодо яких виник спір та правильно застосувати законодавство з урахуванням дії його положень у часі.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємці мають право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, ст.ст. 1296-1299 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 від 21 жовтня 2015 року.

Факт родинних відносин ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із ОСОБА_10 відповідачем не заперечується.

Реалізовуючи свої права спадкоємців після смерті ОСОБА_10, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулись до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини.

1 березня 2016 року із аналогічною заявою до нотаріуса звернувся ОСОБА_6, проте ним не було надано документів підтверджуючих право на спадкування.

Постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_11 від 7 липня 2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_10 у зв'язку із неподанням оригіналу свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 29 вересня 2009 року Соснівським райвиконкомом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду стосовно існування у позивачів об'єктивних перешкод у реалізації своїх спадкових прав, в зв'яку з чим їх право підлягає судовому захисту.

Відповідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Встановлюючи факт та період проживання однією сім'єю ОСОБА_10 та ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу саме з 1 вересня 205 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, суд вірно врахував можливість встановлення такого факту з 1 вересня 2005 року.

Відносно зустрічних позовних вимог ОСОБА_6, в частині визнання за ним права власності на спірне майно як на об'єкт спільної власності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ст. 8 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду", який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, передача займаних квартир (будинків) здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Таким чином, ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" чітко визначив, що у випадку приватизації житла виникає або спільна сумісна, або спільна часткова власність членів сім'ї. Слід звернути увагу, що в даному Законі не йдеться про спільну сумісну власність подружжя. Це підкріплюється і тим, що законодавець визначив порядок здійснення прав щодо розпорядження приватизованим майном, який за безпосередньою вказівкою регулюється цивільним законодавством (ст. 12 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду").

Вище наведене доводиться і свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_3 від 29 вересня 2009 року з якого вбачається, що 5/100 блок-секції АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_10, яке набуте останньою шляхом приватизації згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Виходячи зі змісту ст. 61 СК України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, дана норма не визнавала об'єктом права спільної сумісної власності подружжя житло, яке набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду.

Відповідно до Закону України "Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя" від 11.01.2011 р. N 2913-VI, житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ч. 5 ст. 61 СК України.

Згодом Законом України "Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка" від 17.05.2012 р. N 4766-VI, виключено ч. 5 із ст. 61 СК України, та доповнено ст. 57 СК України пунктом 4, яким визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду".

Визнаючи за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по ? частинні спадщини, яка складається з 5/100 часток блок-секції НОМЕР_2, АДРЕСА_2 та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 в частині визнання за ним права спільної часткової власності спірної квартири, суд першої інстанції врахував наведені норми права в сукупності з обставинами справи, які свідчать про те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно підставності та безпідставності первісних та зустрічних позовних вимог відповідно.

Наведене свідчить, що суд вірно визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню і дійшов правильного висновку про відсутність порушеного права позивача за захистом якого було спрямоване звернення до суду.

Постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 3 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :