Справа № 344/1086/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1959/2016
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Матківського Р.Й.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом представника ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору поруки, з апеляційною скаргою представника ПАТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 27 травня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року представник позивача звернувся до суду з даним позовом та просив визнати недійсними кредитний договір №IFILGA від 23 вересня 2008 року, укладений між ним та відповідачем на суму 41619, 93 долари США та договір поруки як забезпечення кредиту, укладений між Банком та ОСОБА_3 23 вересня 2008 року.

Скаргу представник позивача обґрунтував тим, що кредитний договір суперечить ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме відповідач ні перед його укладенням, ні протягом дії кредитного договору не повідомив його як позичальника, не надав в повному обсязі інформацію про умови кредитування; в договорі відсутній детальний розпис вартості кредиту, що свідчить про відсутність істотної умови договору ціни, умови договору є несправедливими, що свідчить про істотний дисбаланс прав та обовязків. Надавши кредит у валюті відповідач переклав усі ризики знецінення національної валюти виключно на нього, що є зловживанням. Даний кредитний договір вчинено під впливом обману, що є підставою для визнання його недійсним.

Кредитний договір у цілому суперечить ст. 6 ЗК «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Фактично ще у момент підписання договору його поставлено у невигідне становище.

Представник також вважає, що недійсність основного зобовязання є підставою для визнання недійсним і правочину про забезпечення зобовязання, тобто поруки.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 травня 2016 року позов задоволено.

На дане рішення представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про повну відмову від задоволення позовних вимог.

У скарзі представник апелянта зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, не надано належної оцінки доводам і запереченням сторін. Банком при наданні кредиту повністю дотримано вимог п. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо проведення переддоговірної роботи та ознайомлення позичальника з усіма умовами кредитування, про що свідчить особистий підпис позивача на анкеті-заяві, дата підписання якої передує даті укладення договору. Наслідком надання позивачу повної інформації є підписання сторонами кредитного договору та відсутність від позивача претензій як протягом передбачених законом 14 днів, так і протягом 3 років строку позовної давності. Частиною 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що у випадку недотримання норм цієї статті стають наслідки, передбачені ст. 15, 23 цього Закону, які не передбачають визнання договору недійсним.

Додатком №1 до кредитного договору визначена загальна вартість кредиту, яка містить повну інформацію про вартість кредиту, умови кредитування, мету кредиту, забезпечення кредиту, витрати сторін щодо оформлення договору, опис схеми погашення, розмір щомісячного платежу, сума відсотків та винагород, реальна відсоткова ставка. Зазначений документ містить застереження, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе позичальник. Позивачем не надано належного та допустимого доказу про те, що його волевиявлення не було вільним, він не розумів значення своїх дій та не керував ними, також відсутні докази введення його в оману, наявності стороннього тиску та впливу щодо підписання умов договору. Жодна з вимог ст. 203 ЦПК України при укладенні кредитного договору не порушена, а тому такий договір не може бути визнаний дійсним.

Сторони у судове засідання не зявились. Представник апелянта повідомлена про розгляд справи, а представник позивача не зявилася у засідання кілька разів, навіть після повідомлення її про дату розгляду справи особисто телефонограмою. Клопотань про неможливість зявитися не подавала, тому колегія суддів вважає, що неявка сторін не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що згідно умов кредитного договору обовязки відповідача передбачено лише шістьма пунктами договору, а позивача дванадцятьма, права відповідача закріплені чотирнадцятьма пунктами, а позивача пятьма, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обовязків сторін не на користь позивача, перед укладенням кредитного договору відповідачем не було повідомлено позивача в письмовому порядку про форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі, між зобовязаннями споживача, чим було порушено право споживача на свободу вибору продукції, обмежено право споживача на одержання необхідної, достовірної, доступної та своєчасної інформації про кредит, так як не повідомлено про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, тип відсоткової ставки, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, податковий режим сплати відсотків та державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію. Переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, ціну продукції, що порушує права споживача згідно ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів». Умови кредитного договору є свідченням істотного дисбалансу прав та обовязків, оскільки відповідач, переконавши позивача, що кредитні ресурси в доларах США коштують дешевше, ніж кредитні ресурси української гривні та надаючи кредит в доларах США, переклав всі ризики знецінення національної валюти виключно на позивача. Згідно п. 8.1 кредитного договору всі платежі по поверненню суми кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом визначені у валюті кредиту.

У звязку із недійсністю кредитного договору суд першої інстанції вважав недійсним і договір поруки, який забезпечував недійсні кредитні зобовязання.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог зроблено без належного зясування обставини, що мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи та неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для його скасування і ухвалення нового рішення.

Судом встановлено, що згідно з кредитним договором №IFILGA від 23 вересня 2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати ОСОБА_2 кредитні кошти на строк з 23 вересня 2008 року по 23 вересня 2018 року включно у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 45 942,47 доларів США на наступні цілі: у розмірі 41 622,47 доларів США на споживчі цілі, з них 40 000,00 доларів США на споживчі цілі шляхом: видачі готівки через касу, а також у розмірі 1 200,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 226,88 доларів США для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 195,59 доларів США для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 4 320,00 доларів США - на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7. даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 5,64% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з 10 по 15 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 830,11 доларів США згідно графіку погашення кредиту (Додаток 2 до Кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії (п.8.1. Кредитного договору) (а.с.6, 7).

Позичальник чи його представник факту отримання кредитних коштів у валюті не оспорюють.

У забезпечення виконання кредитних зобовязань за вказаним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 23 вересня 2008 року було укладено договір поруки. Відповідно до п.2 вказаного договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с.8).

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції, а споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

З умов кредитного договору №IFILGA від 23 вересня 2008 року вбачається, що він відповідає ознакам споживчого кредиту, а тому у спірних правовідносинах до застосування підлягає ЗУ «Про захист прав споживачів».

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Пунктом 3.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 (далі - Правила), встановлено, що банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити, зокрема, вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

Відповідно до додатку 1, 2, анкети заяви на а.с. 48-50 описано загальну вартість кредиту, розписано щомісячні платежі, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе позичальник і заявник підтвердив, що зазначена у договорах інформація є достовірною і відповідає дійсним фактам, виявив згоду на проведення подальшого аналізу. Підтверджено, що позичальник ознайомився і згідний з умовами кредитування, які були надані йому у письмовій формі. Своїм підписом позичальник підтвердив факт про надану йому повну інформацію про умови кредитування в ПриватБанку (а також його місце знаходження), а саме: мету, для якої кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями Позичальника; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору (перелік всіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які позичальник має право та відомості про те, від кого позичальник може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Договір споживчого кредиту підписаний позичальником ОСОБА_2, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та до часу звернення з даним позовом до суду його не оспорював; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

За наведених підстав, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для визнання недійсними договору споживчого кредиту та договору поруки і у задоволенні заявлених позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316 ЦПК України колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволити.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 27 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору №IFILGA від 23 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» та договору поруки, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 23 вересня 2008 року відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді І. О. Максюта

ОСОБА_4