ухвала

іменем україни

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору факторингу та визнання дій із укладення договору протиправними, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 19 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що 11 вересня 2006 року між ним та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -ПАТ «УкрСиббанк»), було укладено договір споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого останній надав позивачу кредит у розмірі 186 тис. грн. Того ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 0/1 та договір застави транспортних засобів, укладений між банком та ОСОБА_3 Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 29 квітня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 152 071 грн 93 коп. заборгованості за вказаним кредитним договором. 20 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу, відповідно до якого права грошової вимоги за кредитним договором перейшли до позивача. Посилаючись на те, що оскільки кредитний договір був забезпечений договором застави транспортного засобу, а він як заставодавець жодної згоди на уступку третім особам відповідно до договору кредиту не надавав, і не погоджував, просив задовольнити позов.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 20 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 19 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_5 від 15 березня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за вищевказаною касаційною скаргою.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 серпня 2016 року № 185/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді Наумчука М.І., у результаті чого 16 серпня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу ОСОБА_6

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2016 року № 337/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді ОСОБА_6, у результаті чого 20 жовтня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу Ступак О.В.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Сторонами договору факторингу є фактор і клієнт. Зміст договору факторингу полягає у переході до фактора права вимоги до боржника, тобто останній зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і у повідомленні визначено грошову вимогу, яка підлягає виконанню, а також вказано фактора, якому має бути здійснено платіж.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 11 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого останній отримав кредит у сумі 186 тис. грн. Того самого дня між тими самими сторонами укладено договір застави транспортного засобу, за яким заставодавцем з метою забезпечення зобов'язань заставлено транспортний засіб, що є його власністю, марки «Mitsubishi», модель «Pajero Sport», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 186 тис. грн.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 29 квітня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 29 липня 2010 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 152 071 грн 93 коп. заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 11 вересня 2006 року № 0; стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та МПП «Берізка» на користь ПАТ «УкрСиббанк» 692 687 грн 67 коп. заборгованості за вказаним договором.

20 квітня 2015 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги за кредитним договором від 11 вересня 2006 року № 0.

Згідно з п. п.2.1, 2.2 договору факторингу клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та на їх оплату зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, без права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день підписання цього договору.

Пунктом 2.5 договору передбачено, що одночасно з відступленням права вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення. Згідно з п. 2.6 цього договору у випадку, якщо після підписання цього договору протягом 120 календарних днів фактором будуть виявлені договором забезпечення, що були нотаріально посвідчені, клієнт за письмовим зверненням фактора зобов'язаний провести їх відступку факторові на підставі окремого договору, що нотаріально посвідчується, та за свій рахунок ініціювати внесення змін до відповідних державних реєстрів прав щодо заміни заставодержателя.

Письмовою вимогою від 20 квітня 2015 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» проінформувала ОСОБА_3 про відступлення прав вимоги ПАТ «УкрСиббанк» на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за кредитним договором від 11 вересня 2006 року № 0 та про необхідність погашення кредитної заборгованості у порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог та відсутності передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України підстав для визнання недійсним оспорюваного договору факторингу, оскільки чинним законодавством не передбачено запитування згоди боржника на укладення договору факторингу.

Такий висновок є правильним, законним та обґрунтованим, відповідає положенням ч. 1 ст. 516 ЦК України, згідно з якою заміна кредитодавця у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. При цьому неповідомлення про заміну кредитора тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобов'язання не новому, а колишньому кредитору.

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі позивача доводи про те, що суд першої інстанції не провів попереднього судового засідання та не відклав розгляду справи у зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, не призвели до неправильного вирішення справи, спростовуються матеріалами справи відповідно, враховуючи, що судове засідання від 20 січня 2016 року, тобто в день ухвалення судом першої інстанції рішення у справі, відбулося за присутності позивача, про що свідчить журнал судового засідання (а. с. 33), а від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника (а. с. 25). Так само не впливають на правильність висновків судів по суті вирішеного спору доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не задовольнив клопотання про витребування належно посвідченої копії договору факторингу від 20 квітня 2015 року № 17.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не встановлено обставин справи щодо надання згоди та отримання повідомлення майнового поручителя, що передбачено ч. 1 ст. 559 ЦК України, а також не надано оцінки тій обставині, що кредитний договір забезпечувався заставою, тому необхідна згода та повідомлення заставодавця відповідно до ст. 586 ЦК України, є безпідставними, виходячи із положень ст. 11 ЦПК України та враховуючи предмет і підстави позову, характер спірних правовідносин, та спростовуються змістом вищевказаної ст. 516 ЦК України.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 19 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак