Справа №463/6312/15-ц
Провадження №2/463/704/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_1В.» до Апеляційного суду Львівської області, ОСОБА_2 України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ФГ «ОСОБА_1В.» звернувся до суду з позовом до відповідачів Апеляційного суду Львівської області, ОСОБА_2 України в особі Державної казначейської служби України про стягнення з останнього на його користь моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн., яка полягає в приниженні честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30.04.2015р. колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області розглядалась його апеляційна скарга на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24.02.2015р. у справі за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_1В.» до Генеральної прокуратури України про відшкодування моральної шкоди. У вказаному судовому засіданні не був присутнім і цього ж дня на імя голови Апеляційного суду Львівської області рекомендованим листом скерував заяву про направлення на його адресу судового рішення, прийнятого відповідачем. В порушення вимог процесуального кодексу, останній протягом двох днів не направив на його адресу ухвалу, постановлену 30.04.2015р. Така ухвала отримана ним засобами поштового звязку лише 04.06.2015р. В подальшому, оскаржив її до суду касаційної інстанції, подавши одночасно клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, однак отримав ухвалу судді ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ про залишення його касаційної скарги без руху. На виконання вимог такої ухвали, 23.06.2015р. направив на адресу суду касаційної інстанції заяву де зазначив, що дата ухвалення судового рішення, що оскаржується в касаційному порядку, в супровідному листі Апеляційного суду Львівської області зазначена як 12.05.2015р., і оскільки всі інші реквізити співпадають із реквізитами оскаржуваної ухвали, в нього відсутні підстави змінювати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. 01.09.2015р., у звязку з не усуненням недоліків, його касаційну скаргу повернуто. Направивши 12.09.2015р. на адресу Апеляційного суду Львівської області інформаційний запит отримав відповідь, що в супровідному листі про направлення ухвали від 30.04.2015р. помилково зазначено дату її постановлення 12.05.2015р. З огляду на викладене, вважає незаконними дії відповідача, оскільки не був присутнім в судовому засіданні 30.04.2015р. і на його адресу у встановлений законом строк не було направлено ухвали від 30.04.2015р. Отримавши її 04.06.2016р., фізично не мав можливості виконати вимоги ухвали щодо касаційного оскарження. Порушеним вважає своє право на касаційне оскарження, гарантоване Конституцією України. Апеляційний суд Львівської області порушив терміни надання відповіді на звернення фермерського господарства № 211 від 30.04.2015р. У підсумку, на його думку посадові особи Апеляційного суду Львівської області мали намір позбавити фермерське господарство права доступу до правосуддя. В результаті цього, йому, як представнику фермерського господарства спричинено моральних страждань, які полягають у приниженні його честі, гідності та ділової репутації. Внаслідок дій відповідача, у нього вимушено змінились нормальні життєві звязки через неможливість продовження активної підприємницької діяльності та активного громадського життя. Порушено стосунки з оточуючими людьми, позаяк всі родичі глузують з нього, повторюючи, що він не може довести свою правоту, адже кожне рішення, яке відмовляє в задоволенні його вимог говорить про їх незаконність. Для відновлення попереднього стану вимагає відшкодування відповідачем ОСОБА_2 Україна в особі Державної казначейської служби України моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн. Враховуючи кількість та ступінь допущених відповідачем порушень, до повноважень якого входить фактично гарантування виконання норм чинного законодавства та захист прав, дану суму вважає адекватною по відношенні до наслідків спричиненої шкоди і тому, просить стягнути її в примусовому порядку.

В судове засідання повноважний представник позивача не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заявою до суду справу просить слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити.

Представник відповідача Апеляційного суду Львівської області в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заявою до суду справу просить слухати у його відсутність. Позовні вимоги вважає безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Представник відповідача ОСОБА_2 України в особі Державної казначейської служби України в судове засідання також не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Враховуючи обсяг зібраних доказів, який є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представників відповідачів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 30.04.2015р. колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області розглянуто апеляційну скаргу ФГ «ОСОБА_1В.» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24.02.2015р. у справі за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_1В.» до Генеральної прокуратури України про відшкодування моральної шкоди (а.с.10).

Відповідно до копії супровідного листа (а.с.9), 21.05.2015р. вказана ухвала направлена відповідачу. Згідно відповіді Апеляційного суду Львівської області від 21.09.2015р. (а.с.14), в такому супровідному листі допущено помилку в даті постановленої ухвали.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що вказаними діями честь, гідність та ділова репутація позивача як юридичної особи зазнали принижень.

Згідно ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Можливість застосування цієї норми закону виникає тоді, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність суду, зокрема такі, що не повязані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акту органом судової влади.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, як про це зазначено в п. 4 ч. 1 ст. 23 ЦК України, полягає також і у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Юридичною особою за правилами ч. 1 ст. 80 ЦК України визнається організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині ч. 1 ст. 91 ЦК України.

Крім того, за правилами ч. 1 ст. 94 ЦК України, юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Особисті немайнові права фізичної особи закріплені в Книзі Другі ЦК України. Одним із таких прав фізичної особи, відповідно до ч. 1 ст. 270, ст. 297 ЦК України, є право на повагу до гідності та честі.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови № 1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснив, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків.

Окремим реченням надано визначення ділової репутації юридичної особи, під чим розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Крім того, в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди та немайнової шкоди, заподіяної юридичній особі.

Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у звязку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Системно-правовий аналіз положень п. 4 ч. 1 ст. 23, ч. 1 ст. 80, ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 94, ч. 1 ст. 270, ст. 297 ЦК України з врахуванням наведених вище розяснень Верховного Суду України показав, що юридична особа, як учасник цивільних відносин не наділена таким видом особистого немайнового права як право на повагу до гідності та честі.

Конструкція речення п. 4 ч. 1 ст. 23 ЦК України, його граматична побудова, яка визначає юридичне значення, а також логіка законодавця, яка виражається в дотриманій ним послідовності під час закріплення в актах цивільного законодавства права на повагу до гідності та честі свідчить про те, що за своєю юридичною природою таке право може належати лише фізичній особі.

Вище уже зазначалось, що ділова репутація, як вид особистого немайнового права юридичної особи розуміється як оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Способом приниження ділової репутації юридичної особи, виходячи зі змісту визначення, наданого Верховним Судом України є поширення недостовірних відомостей про підприємницьку діяльність такої юридичної особи, в результаті чого формується негативна оцінка оточуючих.

Оскільки діями відповідача жодним чином не створені умови для формування в оточуючих негативної оцінки діяльності позивача, немає підстав для висновку, що ділова репутація зазнала будь-яких принижень.

Моральна шкода в даному випадку виступає оцінкою немайнових втрат, а оскільки таких втрат для позивача не настало, відсутні підстави для примусового стягнення, а отже і задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Мотиви позову про те, що діями відповідача позивача обмежено у праві доступу до правосуддя слід відкинути як неспроможні.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, повязаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п. 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства», (п. 57). Встановлюючи такі правила, держава користується певною свободою розсуду.

Залишення касаційної скарги без руху, надання терміну на усунення недоліків і в подальшому, повернення касаційної скарги через не усунення недоліків є виконанням вказівки процесуального закону, у випадку, якщо касаційна скарга не відповідає вимогам цього закону. Обовязок привести касаційну скаргу у відповідність з вимогами процесуального закону лежить на скаржнику. Матеріалами справи підтверджується, що копія судового рішення, яке позивач мав намір оскаржити в останнього була в наявності, внаслідок чого дії відповідача жодним чином не могли і не обмежили позивача у праві доступу до правосуддя.

З огляду на викладене, суд знаходить позовні вимоги безпідставними, і тому, в їх задоволенні відмовляє.

Керуючись ст. ст. 3,10,11,40,42,60,61,84,88,169,209,212-215,218 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 23, 80, 91, 94, 270, 297, 1167, 1176 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові Фермерського господарства «ОСОБА_1В.» до Апеляційного суду Львівської області, ОСОБА_2 України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.