Справа № 750/4860/16-ц Провадження № 22-ц/795/2142/2016 Головуючий у I інстанції Литвиненко І. В. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Висоцької Н.В., Позігуна М.І.

секретаря судового засідання Халимон Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про розірвання кредитного договору та додаткової угоди до кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив розірвати кредитний договір № 02/11/304/2005/240 від 05 жовтня 2005 року та Додаткову угоду № 3 від 29 грудня 2010 року до кредитного договору № 02/11/304/2005/240 від 05 жовтня 2005 року, укладені між ним та ПАТ КБ «Надра».

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги полягають у тому, що у разі збільшення курсу долара США в порівнянні з гривнею більш як у пять разів сторони договору відповідальності не несуть. Оскільки збільшення курсу долара США не можна передбачити, тому, на думку апелянта, кредитний договір від 05.10.2005р. та додаткова угода до нього № 3 від 29.12. 2010.р. мають бути розірвані на підставі ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Апелянт не погоджується з посиланням суду першої інстанції на положення п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. і зазначає, що кредитний договір укладений з метою інвестування у будівництво житла за договором про пайову участь у будівництві від 09.08.2005 року. 29 грудня 2010 року укладена додаткова угода № 3 до кредитного договору за умовами якої апелянт отримав від банку кредит у гривні України, сума якого на день видачі за курсом НБУ була еквівалентна 34406 доларам США, але на даний час офіційний курс долара стосовно гривні складає 25 грн. 25 коп. за 1 долар США, що у пять разів більше, ніж отриманий кредит.

В апеляційний суд сторони не з»явились, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, що документально підтверджується наявними у справі повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень (судових повісток). Про причини неявки в апеляційний суд не повідомили.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка зазначених осіб, повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За правилами ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, і кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено існування одночасно чотирьох умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, необхідних для розірвання договору. Також виходи з того, що саме по собі зростання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст.. 652 ЦК України.

Такі висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам та вимогам закону.

Перевіряючи аргументи скарги відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, апеляційним судом з матеріалів справи встановлено наступне.

05 жовтня 2005 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») укладений кредитний договір № 02/11/304/2005/240, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 34406,00 доларів США, строком на 240 місяців, та сплатою 12 % річних, мінімальний платіж встановлений у 379 доларі США на місяць. (а.с.6-7).

Вказані кредитні кошти призначені для інвестування у будівництво житла за договором про пайову участь у будівництві № 24/11-203Ш від 09.08.2005 року, що укладений між позичальником та ТОВ «Укрбудреконструкція» (п. 1.2 Договору).

Договір набуває чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання позичальником прийнятих на себе зобовязань (п.8.5 Договору).

Апеляційним судом встановлено, що 29 грудня 2010 року між сторонами укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 02/11/304/2005/240 від 05 жовтня 2005 року, відповідно до якої умови кредитного договору викладені в новій редакції (а.с.8-11).

Згідно додаткової угоди від 29 грудня 2010 року № 3 обовязковий щомісячний платіж за кредитом зменшений до 369 доларів США, визначений строк повернення кредиту 03 жовтня 2025 року.

Відповідно п. 1.3.1. додаткової угоди з метою забезпечення виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором, між ОСОБА_1 та банком укладений договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, для придбання якої надавався кредит та яка є власністю позичальника на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.06.2007 року, заставною вартістю 465585,00 грн., що за офіційним курсом НБУ на дату укладення додаткової угоди (за 100 доларів США 505,00 грн.) еквівалентно 92195,05 доларів США.

Згідно п.п. 1.3.2., 1.3.3. у забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов»язань за цим договором, між банком і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладені договори поруки, за умовами яких кожен з поручителів за борговими зобовязаннями позичальника відповідає перед кредитором у повному обсязі разом з позичальником як солідарний боржник.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено, що сторони перебувають у цивільно-правових договірних правовідносинах, які врегульовані ст.ст. 192, 526, 628, 638, 1054, 1055 ЦК України та ст.ст. 32, 44 Закону України «Про ОСОБА_4 України», ст.ст. 1, 4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та ст.ст. 1, 3, 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

На підставі зазначених норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав у задоволенні позову про розірвання кредитного договору від 05 жовтня 2005 року, укладеного між позивачем та ПАТ КБ «Надра».

Відповідно до ст. 6, ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та ін.

Згідно ст. 6, ч.1 ст. 626, ст. 627, ч.1 ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених норм права, істотними умовами кредитного договору є розмір грошових коштів, які надають позичальнику, а також розмір процентів, які останній зобовязаний сплатити.

Апеляційним судом встановлено, що звертаючись до банку, укладаючи кредитний договір і усвідомлено обираючи валюту кредитування долари США, та погоджуючись з висловленими банком у кредитному договорі умовами кредитування, у т.ч. і з порядком нарахування процентів, ОСОБА_1 діяв за власним волевиявленням та на власний розсуд розпорядився своїми цивільними правами.

Зважаючи на вищенаведене, твердження апелянта про порушення банком при укладенні кредитного договору його прав як споживача банківських послуг, є необгрунтованими і у справі не підтверджені належними та допустимими доказами.

Аргументи апелянта про наявність підстав для розірвання кредитного договору, передбачених ст. 652 ЦК України, спростовуються наступним.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За приписами ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

У п. 15, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 Цивільного кодексу України і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин.

Само по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору. Незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, а тому в разі підвищення курсу валют, ці обставини не можуть свідчити про істотну зміну обставин в розумінні ст. 652 ЦК України.

Позичальник, при належній завбачливості, обєктивно міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити і усвідомлювати при укладенні договору цілком ймовірну зміну курсу гривні України до іноземної валюти та можливість отримання кредиту у національній валюті.

За вимогами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, на позивача покладається обов'язок, довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.Однак, ОСОБА_1 не доведено істотне порушення договору другою стороною і не доведено наявності усіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору, у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Апеляційний суд враховує, що у статті 36 Закону України "Про ОСОБА_4 України" визначено, що офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється ОСОБА_4 Банком України.

Валютні курси встановлюються ОСОБА_4 Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю»).

Згідно із Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління ОСОБА_4 Банку України від 12 листопада 2003 року №496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Так, при укладенні кредитного договору та додаткової угоди до нього сторонами передбачено можливість зміни розміру процентної ставки. У п. 7.7 Додаткової угоди № 3 до кредитного договору № 02/11/304/2005/240 від 05.10.2005 р. визначено, що підписуючи договір позичальник засвідчує, що він ознайомлений з чинними тарифами банку і зобовязується безумовно їх дотримуватись.

Настання економічної кризи та інші незалежні від сторін як зовнішні та і внутрішні економічні фактори у державі, на які посилається апелянт у скарзі, не є істотною зміною обставин, якими сторони договору керувалися при його укладенні, оскільки економічна криза носить загальний характер та стосується обох договірних сторін, відтак, це само по собі не може бути підставою для зміни або розірвання договору в судовому порядку (постанова Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі №6-93цс11).

Відтак, ОСОБА_1 не доведено, що при укладенні кредитного договору та додаткової угоди він був беззастережно і цілком упевнений у тому, що зміна курсу гривні до долара США не відбуватиметься упродовж дії кредитного договору. Укладаючи спірний Договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу. При цьому позивачем не доведено, що він отримав валютний кредит за відсутності можливості укладення Договору в національній валюті.

З огляду на викладене, апеляційна скарга не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а в повній мірі повторює обґрунтування підстав заявленого позову, яким судом першої інстанції надана правильна оцінка.

Сукупність досліджених обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що позивач не надав доказів на підтвердження обставин свого позову, що є обов»язковим відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, а наводив лише загальні положення норм права.

Відтак, судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини між сторонами і їм дана вірна юридична оцінка. На підставі повно і всебічно досліджених обставин справи та наявних у справі доказів суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Апеляційним судом не встановлено таких порушень норм матеріального і процесуального права, що призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору між сторонами або таких, що тягнуть за собою безумовне скасування судового рішення. Згідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а законне і обгрунтоване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: