06.12.2016 Єдиний унікальний номер 205/5348/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/5348/16-ц
2/205/2603/16

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Мовчана О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1, у якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість з оплати послуг водопостачання та водовідведення у загальному розмірі 2522,70 грн. Позовна заява мотивована тим, що внаслідок неналежної оплати наданих послуг за відповідачем обліковується заборгованість станом на 01.07.2016р. у розмірі 2522,70 грн.

Представник позивача у судове засідання 06.12.2016р. не зявився, проте звернувся до суду з заявою, у якій позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання 06.12.2016р. не зявився, проте матеріали справи містять його письмові заперечення, в яких він просить відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти позову відповідач посилається на те, що договір про надання населенню приватного сектора послуг з центрального питного водопостачання та водовідведення між ним та КП «Дніпроводоканал» ДМР укладено тільки 27.01.2014р., а відтак відсутні підстави для предявлення вимог про оплату послуг з водопостачання за 2013 рік. Крім того, посилається на заборону справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань, а також на те, що обовязок з контролю міжповіркових інтервалів, проведення повірки та її оплати лежить на позивачу, як на виконавцеві послуги.

За змістом ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

КП «Дніпроводоканал» ДМР відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надає фізичній особі - споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у водопостачанні і водовідведенні за його місцем проживання.

ОСОБА_1 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, та є споживачем послуг з холодного водопостачання, які надаються за вказаною адресою КП «Дніпроводоканал» ДМР, про що свідчить відкриття на ім'я позивача особового рахунку № а01 та здійснення нею періодичної оплати за водопостачання. Крім того, 27.01.2014р. між КП «Дніпроводоканал» ДМР та ОСОБА_1 укладено договір про надання населенню приватного сектору послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення № а01.

10.09.2008р. позивачем було опломбовано та допущено в експлуатацію лічильник холодної води, встановлений у будинку відповідача, про що складено відповідний акт, копія якого вручена позивачу (а.с. 39). Як вбачається з вказаного акту, вищевказаний лічильник холодної води допущений в експлуатацію на період з 10.09.2008р. до 27.06.2011р.

Водночас, наступна повірка лічильника була здійснена лише 15.08.2013р., у звязку з чим відповідно до ОСОБА_2 допуску в експлуатацію квартирного лічильника води вищевказаний лічильник був опломбований та допущений в експлуатацію на період з 27.08.2013р. до 15.08.2016р.

У звязку з нездійсненням своєчасної повірки вищевказаного лічильника КП «Дніпроводоканал» ДМР у період з квітня по серпень 2013 року здійснювало нарахування відповідачу плати за водопостачання згідно з діючими нормативами споживання відповідно до кількості зареєстрованих осіб та поливної площі прибудинкової території, а не згідно з показаннями лічильника, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість, яка відповідно до наданого позивачем ОСОБА_3 звіряння від 06.12.2016р. станом на 01.07.2016р. становить 2446,46 грн.

Підстави виникнення спірної заборгованості сторонами не заперечуються.

Щодо заперечень відповідача стосовно правомірності нарахувань плати за водопостачання та водовідведення за спірний період протягом квітня-серпня 2013 року суд зазначає наступне.

1. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

За таких обставин суд доходить висновку, що відсутність укладення договору з позивачем не позбавляє відповідача обовязку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016р. №6-2951цс15, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України.

Таким чином, оскільки відповідачем визнається факт надання йому послуг з водопостачання та водовідведення протягом квітня-серпня 2013 року та заперечується лише обсяг та вартість наданих послуг, суд не бере до уваги твердження відповідача про відсутність підстав для предявлення вимог про оплату послуг з водопостачання за 2013 рік.

2. Згідно з п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630 (далі Правила № 630), плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Згідно з п. 10 Правила № 630 справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п'ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про метрологію і метрологічну діяльність» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати на прокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.

Згідно з ч. 2 ст. 28 Закону України «Про метрологію і метрологічну діяльність» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом ЦОВМ. Підприємства, організації та фізичні особи зобов'язані своєчасно (з урахуванням установлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку.

Відповідно до п. 15 Правил № 630 засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

За таких обставин, суд зазначає, що засобом обліку води, показники якого зобовязані враховувати виконавець та споживач при справлянні плати за водопостачання, у розумінні Правил №630 є засіб обліку, який своєчасно пройшов періодичну повірку та допущений до експлуатації у відповідний період.

Судом встановлено, що у період з 28.06.2011р. по 15.08.2013 року встановлений у домоволодінні відповідача лічильник холодної води не був допущений в експлуатацію, оскільки своєчасно не пройшов періодичну повірку, з урахуванням чого у позивача був відсутній обовязок враховувати показання такого лічильника при справлянні плати за водопостачання у спірний період протягом квітня-серпня 2013 року.

3. Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що встановлений у його домоволодінні лічильник своєчасно не пройшов періодичну повірку внаслідок не виконання своїх обовязків КП «Дніпроводоканал» ДМР з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону України «Про метрологію і метрологічну діяльність» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані з повіркою, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Відповідно до пп. 4 п. 32 Правил № 630 виконавець зобов'язаний контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж.

Водночас, Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009р. № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» затверджений Типовий перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до вказаного Типового переліку включена послуга періодична повірка, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011р. № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» затверджено Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення та Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі Порядок №869).

Згідно з п. 24 цього Порядку №869(у редакції, чинній до 24.10.2014р. до дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. № 532) витрати з проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, визначаються відповідно до укладених договорів між виконавцем та субпідрядником, який виконує зазначені послуги, у розрахунку на один квартирний засіб обліку води та теплової енергії і нараховуються щомісяця споживачеві у складі послуги залежно від кількості таких засобів обліку шляхом додавання плати за проведення їх періодичної повірки, обслуговування і ремонту, у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, до загальної вартості послуг.

Розмір плати за проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт одного засобу обліку води та теплової енергії, у тому числі його демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, визначається згідно з кошторисом, затверджується (погоджується) органами місцевого самоврядування і розподіляється за місяцями міжповірочного інтервалу, що встановлюється Держспоживстандартом для відповідного засобу обліку води та теплової енергії.

Аналогічні положення про включення до складу житлово-комунальних послуг, які надаються споживачеві, послуг з періодичної повірки, обслуговування і ремонту приладів обліку (у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки) містяться й у Переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (Типовому), який є додатком до Порядку№869.

Отже, у спірний період (до 24 жовтня 2014 року) проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки повинне було здійснюватися за рахунок виконавця зазначених послуг, а витрати, понесені виконавцем, повинні були включатися у тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і сплачуватися споживачем щомісячно у складі цих послуг.

Таким чином, підприємства, які надають послуги населенню з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, повинні додавати оплату такої послуги як періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки) квартирних засобів обліку води та теплової енергії до тарифу на оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.

Оплата споживачем цієї послуги повинна здійснюватись згідно з укладеним договором між виконавцем і споживачем.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, КП «Дніпроводоканал» ДМР як виконавець послуг з водопостачання та водовідведення контролює міжповіркові інтервали та інформує споживача про необхідність виконання періодичної повірки лічильника. Споживач, якщо ним не укладений договір з виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, самостійно виконує періодичну повірку та оплачує за виконані роботи спеціалізованим атестованими організаціям та підприємствам.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.04.2016р. №6-60цс15, ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 р. у справі № 6-41565св14 та від 03.12.2015р. у справі № 6-21728ск15.

Щодо посилання відповідача на те, що КП «Дніпроводоканал» ДМР не виконало свій обовязок контролювати міжповіркові інтервали та інформувати споживача про необхідність виконання періодичної повірки лічильника, суд зазначає, що відповідач був повідомлений про строк допуску в експлуатацію його лічильника та, відповідно, про необхідність його повірки після закінчення цього строку, що підтверджується його підписом на ОСОБА_2 від 10.09.2008р. (а.с. 39).

4. Відповідно до п. 21 Правил №630 у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування належить, зокрема, затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням; забезпечення населення житлово-комунальними послугами необхідного рівня та якості; здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.9 рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №82 від 26.02.2013р. «Про раціональне ведення водного господарства міста» встановлено поливний сезон для мешканців приватного сектору з 15 квітня по 15 вересня.

Згідно з п.12.8 рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №82 від 26.02.2013р. «Про раціональне ведення водного господарства міста» у випадку відсутності приладу обліку розрахунки об'ємів на зрошування садибних ділянок виконувати за нормою 8 л на добу на 1 м2 площі відкритого ґрунту та 0,5 л на добу на 1м2 площі закритого ґрунту (асфальтне покриття, тротуарна плитка тощо) згідно з Методикою корегування об'ємів води на полив в приватному секторі в залежності від зволоженості року (розроблена Дніпропетровським державним аграрним університетом), яка визначає дефіцит вологи у ґрунті та коригує норми відповідно до кількості опадів у літній період, з урахуванням розміру прибудинкової території (сад, город).

З огляду на викладені обставини суд доходить висновку, що КП «Дніпроводоканал» ДМР правомірно у спірний період протягом квітня-серпня 2013 року здійснювало нарахування відповідачу плати за водопостачання згідно з діючими нормативами споживання відповідно до кількості зареєстрованих осіб та поливної площі прибудинкової території, а не згідно з показаннями лічильника, внаслідок чого у відповідача виник обовязок оплатити такі послуги відповідно до вказаних нарахувань.

Разом з тим, відповідно до наданого позивачем ОСОБА_3 звіряння від 06.12.2016р. станом на 01.07.2016р. заборгованість відповідача за отримані послуги водопостачання та водовідведення становить 2446,46 грн., а не 2522,70 грн., з урахуванням чого суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради заборгованість з оплати послуг водопостачання та водовідведення станом на 01.07.2016р. у розмірі 2446,46 грн. (дві тисячі чотириста сорок шість гривень 46 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради судовий збір в сумі 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_2