Справа № 355/213/16-ц
Провадження № 2/355/160/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року Баришівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Лисюк О.Д.

за участю секретаря Ющенко Л.А.

за участю представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Баришівка Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання заповіту недійсним мотивуючи його тим, що 29.04.2012 року помер його батько ОСОБА_5 після смерті якого він дізнався про існування заповіту від 06.03.2010 року, складеного його батьком за яким, той заповів своїй дочці відповідачці по справі ОСОБА_4 своє майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в м. Бориспіль по провулку Матросова, 5 Київської області, земельну ділянку площею 0,146 га в с. Швачиха по вулиці Селянській 54 Баришівського району Київської області, земельну ділянку площею 1,985 га території Македонської сільської ради ДП-3, пай 32 Миронівського району Київської області. Позивач переконаний, що батько не міг добровільно заповісти своє майно відповідачці. Протягом останніх років батько хворів на онкозахворювання. Періодично у нього виникало загострення хвороби і в такий період, він не усвідомлював повністю або частково те, що відбувається навколо нього, а також значення своїх дій, а тому вважає, що його дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_4 в один із таких моментів схилили ОСОБА_5 до того, щоб він склав заповіт на користь ОСОБА_4 та при цьому запевнивши його, що він складає не заповіт, а договір довічного утримання.

В заявленому позові позивач просить суд визнати заповіт ОСОБА_5, складений 06.03.2010 року, недійсним.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не зявився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи. До суду від позивача ОСОБА_3 надійшла заява з проханням розглядати дану справу без його участі, що дає суду підстави для розгляду даної справи та ухвалення рішення у відсутність позивача ОСОБА_3.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 не визнала позовні вимоги позивача та пояснила суду, що з покійним ОСОБА_5 прожили разом 30 років. Покійний ОСОБА_5 багато років працював керівником підрозділу і працював до останніх днів свого життя, був адекватною, спокійною людиною. Причина смерті спадкодавця не повязана з даним захворюванням. В 2007 році розподіл майна батька вирішували при його житті на сімейній раді, про даний заповіт позивач знав, так як він був складений більш, ніж за два роки до дня смерті ОСОБА_5. Позивачу купили дачу в с. Циблі, автомобіль, залишили квартиру, а доньці залишився будинок в м. Борисполі та земельні ділянки. Заповіт відповідав дійсній волі чоловіка, таким чином він бажав розділити належне йому майно, така була воля покійного ОСОБА_5. Крім того, оспорювання наявного заповіту позивачем неодноразово вже розглядалось судами і маються відповідні рішення про відмову в задоволенні його позовів. В задоволенні позову просить відмовити за його безпідставністю.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2 не визнав заявлений позов та вважає, що він є безпідставним і не підлягає до задоволення, так як зазначені в позові обставини, на які посилається позивач, нічим не підтверджені. Вимога позивача про визнання заповіту недійсним та нікчемним розглядалась неодноразово судами і є відповідні рішення про відмову у задоволенні його позову.

Просить суд постановити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи суд вважає заявлений позов є не обґрунтованим і таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочин є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Судом встановлено, що 29.04.2012 року у віці 69 років помер ОСОБА_5 про що 05 травня 2012 року в Книзі реєстрації смертей відділу державної реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції у Київській області зроблено відповідний запис за № 48 ( свідоцтво про смерть серія І-ОК № 245237 ).

За життя, а саме 06 березня 2010 року, ОСОБА_5 склав заповіт згідно якого, заповів своїй доньці ОСОБА_4 своє майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, пров. Матросова, 5, земельну ділянку площею 0.146 га, що знаходиться за адресою: Київська область. Баришівський район, с. Швачиха, вул. Селянська, діл. 54, земельну ділянку площею 1.985 га., що знаходиться за адресою: Київська область. Миронівський район, територія Македонської сільської ради ДП-3 пай 32.

Відповідно до вимог ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; посвідчений нотаріусом або іншими, визначеними законодавством, посадовими чи службовими особами, має бути особисто підписаний заповідачем, а якщо особа не може особисто підписати заповіт, то відповідно до ч.4 ст. 207 ЦК України у її присутності він підписується іншою особою.

Згідно п. 14 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (чинної на момент посвідчення останнього заповіту) - при посвідченні правочину визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть участь у ньому. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 Закону(крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України встановлено принцип належності доказів.

ОСОБА_3 не надав суду будь-яких доказів, які беззаперечно стверджують про те, що на момент оформлення заповіту, покійний ОСОБА_5 знаходився в пригніченому стані в звязку чим склав заповіт, який не відповідав його дійсній волі.

Разом із тим відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В ході розгляду даної справи було встановлено, що в жовтні місяці 2012 року позивач ОСОБА_3 звертався до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_4 про усунення її від права на спадкування. Позовні вимоги були зокрема обґрунтовані тим, що покійний ОСОБА_5 (який є батьком як позивача так і відповідачки ), перебував у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу та потребував сторонньої допомоги, яку його сестра батьку не надавала.

Рішенням від 11.01.2013 року Баришівський районний суд відмовив в задоволені позовних вимог через їх надуманість та необґрунтованість. В ході судового розгляду судом було встановлено, що покійний ОСОБА_5 до дня смерті працював на посаді виконавця робіт дільниці № 2 БМУ-5 компанії « Нафтогаз України». До його безпосередніх обовязків входило керівництво виробничо-господарською діяльністю дільниці, організація будівельно-монтажних робіт. Окрім того, робота була тісно повязана з постійними відрядженнями. Покійний ОСОБА_5 до своєї роботи відносився надзвичайно відповідально, виконував її якісно і в строк, до останніх днів свого життя, брав активну участь у громадському житті колективу.

За таких обставин судом було беззаперечно встановлено, що ОСОБА_5 до дня своєї смерті не перебував у безпорадному стані, тобто у стані безпомічності, неспроможності через тяжку хворобу, а міг сам фізично та матеріально забезпечувати умови свого проживання та проживання своєї родини.

Окрім того судом встановлено, що смерть ОСОБА_5 наступила внаслідок атеросклеротичного кардіосклерозу та не була повязаною із онкологічним захворюванням.

Вказане рішення Апеляційним судом Київської області було залишено без змін.

В березні місяці 2013 року ОСОБА_3 знову звернувся із позовом до ОСОБА_4 про визнання нікчемним заповіту від 06.03.2010 року, складеного покійним ОСОБА_5 (тобто саме того заповіту, визнання недійсним якого є предметом позову у цій справі ).

Рішенням від 27.11.2013 року Баришівський районний суд також відмовив в задоволені позовних вимог через їх необґрунтованість. В ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження, що ОСОБА_5 перебував у пригніченому психічному стані через наявну хворобу.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 03.11.2014 року рішення суду залишено без змін.

Рішенням від 11.12.2014 року Баришівський районний суд також відмовив в задоволені позовних вимог через їх необґрунтованість. В ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження, що ОСОБА_5 перебував у пригніченому психічному стані через наявну хворобу.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 04.03.2015 року рішення суду залишено без змін.

Таким чином, основоположне посилання позивача ОСОБА_3 як на підставу своїх позовних вимог про визнання заповіту недійсним про те, що покійний ОСОБА_5, під час загострення хвороби (онкологічної) не усвідомлював повністю або частково те, що відбувається навколо нього, а також значення своїх дій, не знайшло свого підтвердження.

За таких обставин суд вважає, що заявлений позов є безпідставним, необґрунтованим та не підлягає до задоволення.

Встановлені судом обставини підтверджуються:

-копією свідоцтва про смерть гр. ОСОБА_5 серія І-ОК №245294;

-копією паспорту гр. ОСОБА_3 серія СМ №173090;

-копією заповіту від 06.03.2010 року;

-копія паспорту гр. ОСОБА_5 серія СМ №302009;

-іншими матеріалами справи 15.04.2013 року.

Керуючись ст.ст.10,11,57-61, 88,209,212,214-215,218 ЦПК України, ст.ст. 202-205, 215, 225, 233, 1223, 1233, 1234, 1247, 1248, 1257, суд, -

Вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, залишити без задоволення.

На дане рішення апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_6