АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Чобіток А.О.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна із незаконного володіння, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна із незаконного володіння.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просить, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову у повному розмірі. В обґрунтування зазначила, що суд першої інстанції порушивши порядок подання клопотань сторонами, позбавив сторону позивача подати до суду докази шляхом їх витребування, а також заявити клопотання про виклик свідків, що призвело до неправильного вирішення спору. ОСОБА_2 вказала на те, що вона є власником зазначеного автомобіля, ОСОБА_3 утримує автомобіль незаконно і вона має право на його повернення, оскільки саме їй належить право володіння, користування та розпорядження вказаним автомобілем.

Справа №752/12087/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9561/2016
Головуючий у суді першої інстанції : А.В. Новак
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити у повному обсязі з наведених обставин.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до вимог закону, причини неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань до суду не надходило. Колегія суддів розцінила причини неявки відповідача в судове засідання як неповажні та дійшла висновку про можливість розгляду справи за його відсутності у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості заявлених ОСОБА_2 позовних вимог. Суд вважав недоведеним факт передачі зазначеного автомобіля саме відповідачу у справі, а також непідтвердженими ті обставини, що ОСОБА_3 незаконно та без відповідної правової підстави заволодів даним автомобілем.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

У ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

Відповідно до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною ( ст. ст. 215-235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст.330, 338 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України встановлено право громадянина володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

З огляду на абсолютність права власності власнику надається багато способів та засобів захисту свого права.

Одним із таких засобів є витребування майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Отже, позивач на підставі ст. 387 ЦК України повинен довести, а суд відповідно встановити факти, які доводять право власності позивача на майно і право на витребування цього майна; вибуття майна з володіння позивача і знаходження його у відповідача; незаконність володіння відповідача майном позивача; відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин щодо спірного майна.

Так, з матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб марки BMW, модель 5231, 1998 року випуску, тип седан-в, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 належав ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. За його життя, у травні 2014 року вказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу було передану ОСОБА_3 через ОСОБА_1 з метою його детального огляду (тестування) задля подальшого продажу.

Судом було встановлено, що ОСОБА_2 успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_6, зазначений транспортний засіб, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 18.12.2014 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Праведник Н.О. (а.с.10). таким чином, позивач є власником вказаного автомобіля.

Як вбачається, у грудні 2014 року, ОСОБА_2 доручила ОСОБА_1 провести реєстрацію зміни власника траспортного засобу в органах державної автомобільної інспекції м. Києва, для чого надала на його ім'я довіреність( а.с.9).

Як пояснив суду представник позивача ОСОБА_1, він як уповноважена особа діяти від імені та в інтересах ОСОБА_2, звернувся до відповідача із вимогою надати свідоцтво про реєстрацію технічного засобу та повернути автомобіль, однак відповідач відмовляється повертати транспортний засіб, як і вчиняти будь-які дії спрямовані на його придбання.

Так, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно до вимог ч.2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 зверталася до Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою про вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, в ході досудового розслідування даного кримінального провадження було встановлено, що транспортний засіб BMW, модель 5231, 1998 року випуску, тип седан-в, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 перебуває у ОСОБА_3 Проте кримінальне провадження було закрите у зв'язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, так як об'єктивних доказів щодо шахрайського заволодіння грошовими коштами не здобуто, документів на викрадене майно надано не було (а.с.13).

Так, колегія суддів вважає помилковим висновок суду про те, що позивач не надала доказів вибуття з її володіння автомобіля поза її волею, оскільки ОСОБА_2 ставши власником спірного автомобіля на підставі свідоцтвом про право на спадщину за законом, намагається повернути належний їй автомобіля, проте ОСОБА_3 жодних дій щодо повернення не вчиняє, натомість недобросовісно ним володіє та відмовляється повертати.

Отже, колегія суддів вважає встановленими обставини, які доводять право власності ОСОБА_2 на транспортний засіб BMW, модель 5231, 1998 року випуску, тип седан-в, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, вибуття цього майна з володіння позивача поза її волею і знаходження його у відповідача, її право на витребування цього майна у відповідача, а також незаконність володіння ОСОБА_3 майном позивача; відсутність між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов'язально-правових відносин щодо спірного майна.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати,зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків морального характеру.

Обов'язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Виходячи з того, що позивачем не надано доказів заподіяння їй моральної шкоди, колегія суддів вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги та позовних вимог, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду у розмірі 1800, 00 грн. та судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 2681,80 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_1, задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_3 транспортний засіб марки BMW, модель 5231, 1998 року випуску, тип седан-в, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 та передати власнику автомобіля ОСОБА_2.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 4481 (чотири тисячі чотириста вісімдесят одна) гривень 80 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: