Справа №576/1910/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Тимощенко І. О.
Номер провадження 22-ц/788/591/16 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання -

Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Глухівського міськрайонного суду Сум ської області від 08 лютого 2016 року

в цивільній сп раві за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області до ОСОБА_4 про стягнення надміру виплаченої пенсії,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2015 року Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області ( далі - ГУ ) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4 надмірно виплачену пенсію в сумі 7 632 грн. 64 коп. Свої вимоги мотивувало тим, що переплата пенсії мала місце в період з квітня 2015 року по липень 2015 року та виникла у зв'язку з поданням відповідачем недостовірних даних щодо проходження служби.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог ГУ відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано те, що виплата пенсії відновлена відповідачу на підставі поданого ним листа виконавчого комітету Глухівської міської ради від 08.05.2015 року, тому переплата виникла саме в зв'язку поданням недостовірних даних. Зазначає також, що норми ч. 1 ст. 103 Закону України « Про пенсійне забезпечення », на які послався суд при ухваленні оскаржуваного рішення, не діють, а спірні правовідносини врегульовані виключно Законами України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб » та « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ГУ, яка підтримала доводи скарги, заперечення позивача проти задоволення скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є : неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що існує переплата пенсії відповідачу, яка виникла в результаті неуважності працівників ГУ, а не через недобросовісність з боку набувача, тому відсутні підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, для стягнення коштів. Проте, з такими висновками колегія суддів не може повністю погодитися, оскільки вони зроблені внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, суд першої інстанції не з»ясував, чи відносився позивач до посадових осіб місцевого самоврядування та не перевірив, чи поширюється на нього дія Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення » №213-VIII від 02.03.2015 р. ( далі - Закон №213-VIII ), що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 перебуває на пенсійному обліку в ГУ та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб ».

В період з 10 квітня 2014 року по 14 серпня 2015 року ОСОБА_4, за строковим трудовим договором, працював в Управлінні житлово-комунального господарства та містобудування Глухівської міської ради на посаді головного спеціаліста з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення ( а.с. 48-49, 56-57).

В зв'язку з набранням чинності 01 квітня 2015 року Законом №213-VIII, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

З квітня 2015 року по липень 2015 року включно ОСОБА_4 було виплачено пенсії в сумі 7 632 грн. 64 коп. ( а.с. 3 ).

Рішенням ГУ за №191 від 30 липня 2015 року встановлено факт працевлаштування ОСОБА_4, у зв'язку з чим позивач вважав, що виникла переплата пенсії у вищевказаній сумі. Прийнято рішення про припинення виплати пенсії з 01.04.2015 року ( а.с. 53 ).

Позивач в обґрунтовування своєї правової позиції посилається на положення наступних нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування » суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку

Частиною 3 ст. 60 Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб » встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера ( подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім'ї тощо ), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

Порядок повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління ПФУ від 21.03.2003 року №6-4.

Отже, зазначеними актами передбачено, що надмірно виплачена сума пенсії може бути повернута ГУ у разі встановлення факту зловживань з боку пенсіонера або подання документів зі свідомо неправдивими відомостями.

З матеріалів справи вбачається, що виплата пенсії відповідач призупинялася, проте, як зазначає сам же позивач, була поновлена на підставі листа виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області від 08 травня 2015 року №03-26/362, в якому вказано, що ОСОБА_4 не є державним службовцем.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що по справі не зібрано доказів на підтвердження того, що відомості викладені у вказаному листі є зловживанням з боку пенсіонера. В свою чергу, ГУ мало усі можливість дослідити нормативну базу, умови оплати праці на посаді, яку обіймав ОСОБА_4, адже необхідні для цього документи існували і на час призначення пенсії.

Не заслуговують на увагу і посилання апелянта на те, що поновлення виплати пенсії відбулося внаслідок подання страхувальником недостовірних даних.

За змістом ст. 1 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування », страхувальником є роботодавець.

Як зазначалося вище, лист від 08 травня 2015 року №03-26/362 надійшов від виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області від 08 травня 2015 року №03-26/362, в той час як відповідач перебував у трудових відносинах з Управлінням житлово-комунального господарства та містобудування Глухівської міської ради.

Із інформаційних довідок з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що виконавчий комітет Глухівської міської ради Сумської області є юридичною особою, що має ідентифікаційний код - 04058048 та юридичну адресу : м. Глухів, вул. Шевченка, 6.

В той же час, Управління житлово-комунального господарства та містобудування Глухівської міської ради ( страхувальник, установа, з якою відповідач перебував у трудових відносинах ) також є юридичною особою, що має ідентифікаційний код - 24022710 та юридичну адресу : м. Глухів, вул. Спаська, 21.

Таким чином, виконавчий комітет Глухівської міської ради Сумської області та Управління житлово-комунального господарства та містобудування Глухівської міської ради є різними юридичними особами, а інформація, що містилася у вищевказаному листі виконкому не може бути віднесена до недостовірних даних страхувальника у розумінні ст. 50 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ».

За умови віднесення позивача до посадових осіб місцевого самоврядування та поширення на нього дії Закону №213-VIII, ці обставини, у відповідності до положень ст.ст. 1212 та 1215 ЦК України, виключалась можливість стягнення з відповідача сум переплати по пенсії, оскільки відсутня недобросовісність з боку ОСОБА_4

При перевірці вказаних обставин, що входять до предмету доказування, колегією суддів встановлено наступне.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування врегульовано Законом України « Про службу в органах місцевого самоврядування » ( далі - Закон ).

Відповідно до положень вказаного Закону:

служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування ( ст. 1 );

прийняття на службу в органи місцевого самоврядування на посади … інших працівників органів місцевого самоврядування шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі. Проведення конкурсу, випробування та стажування при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється в порядку, визначеному законодавством України про державну службу ( ч.ч. 1-2 ст. 10 );

на час відсутності (відпустки) посадових осіб органів місцевого самоврядування для виконання їх повноважень можуть прийматися на службу особи за строковим трудовим договором (контрактом) ( ч. 5 ст. 10 );

посадова особа місцевого самоврядування, яка вперше приймається на службу в органи місцевого самоврядування, вважається такою, що вступила на посаду, з моменту складення Присяги. Присяга вважається складеною, якщо після її зачитування громадянин України скріплює Присягу своїм підписом. Про складення Присяги робиться запис у трудовій книжці ( ч.ч. 3-5 ст. 11 );

посадові особи місцевого самоврядування зобов'язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в порядку, встановленому Законом України «Про запобігання корупції» ( ст. 13 );

при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування присвоюються ранги у межах відповідної категорії посад ( ч. 1 ст. 15 );

крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України ( ч. 1 ст. 20 );

умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Кабінетом Міністрів України ( ч. 3 ст. 21 ).

Узагальнюючи наведені положення Закону, приходимо до наступного висновку : 1) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України; 2) посадова особа місцевого самоврядування вважається такою, що вступила на посаду, з моменту складення Присяги; 3) на час відсутності посадових осіб органів місцевого самоврядування для виконання їх повноважень можуть прийматися на службу особи за строковим трудовим договором.

Як вбачається із наданих відповідачем письмових доказів, він на період з 10 квітня 2014 року по 14 серпня 2015 року був прийнятий за строковим трудовим договором до Управління житлово-комунального господарства та містобудування Глухівської міської ради тимчасово, до проведення відповідного конкурсу, для виконання обов»язків головного спеціаліста з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення ( а.с. 48-49, 56-57).

Отже, відповідач займався вказаною діяльністю не на постійній основі, конкурсу на заміщення вакантної посади не проходив.

Із трудової книжки відповідача вбачається, що він присягу посадової особи місцевого самоврядування не приймав, відтак не може вважатися таким, що вступив на посаду.

Із трудового договору, укладеного з ОСОБА_4, трудової книжки відповідача, довідки Управління житлово-комунального господарства та містобудування Глухівської міської ради ( а.с. 54 ), а також штатного розпису ( а.с. 58 ) вбачається, що при прийнятті на роботу відповідачу не присвоювався ранг у межах відповідної категорії посад, а розмір оплати праці становить 1218 грн., тобто мінімально встановлений у державі мінімум. Цей розмір оплати було визначено самими сторонами у строковому трудовому договорі, а не Кабінетом Міністрів України як для посадових осіб місцевого самоврядування.

За інформацією Управління, відповідач не проходив спецперевірку при прийняття на роботу та не декларував свої доходи в порядку, встановленому Законом України «Про запобігання корупції» ( а.с. 55 ).

З трудового договору, укладеного з ОСОБА_4, також вбачається, що його дія припиняється лише за загальними підставами, передбаченими КЗпП України, без урахування особливостей, визначених Законом ( а.с. 59-61 ).

З викладеного слідує, що ОСОБА_4, як працівника, прийнятого строковим трудовим договором для тимчасового виконання повноважень відсутнього працівника не можна віднести до посадових осіб місцевого самоврядування, відтак на нього не поширюється дія Закону №213-VIII.

Ці обставини є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ГУ про стягнення виплаченої відповідачу пенсії.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи те, що вимоги до ОСОБА_4 є необґрунтованими саме з наведених мотивів, є помилковими висновки суду щодо наявності переплати пенсії внаслідок неуважності працівників ГУ, а також відсутності підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України, для її стягнення як підстави для відмови у задоволення позову.

З урахуванням викладеного, у відповідності до п. 1) та 4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність зміни рішення місцевого суду шляхом виключення вказаних мотивів відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду належить залишити без змін.

Ухвалою судді судової падати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 11 березня 2016 року було відстрочено ГУ сплату судового збору до 24 березня 2016 року, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

На час ухвалення рішення, апелянт судовий збір не сплатив.

Законом України « Про судовий збір », в редакції, яка діяла до 01.09.2015 року, Пенсійний фонд України та його органи від сплати судового збору дійсно були звільнені ( п. 18) ч. 1 ст. 5 ).

Проте з 01 вересня 2015 року вказаний Закон діє в новій редакції, у відповідності до якої законодавцем зменшено кількість осіб - учасників процесу, які звільняються від сплати судового збору. Зокрема, скасовано пільги щодо сплати судового збору ряду суб'єктів владних повноважень, в тому числі і Пенсійному фонду України та його органам. Такі заходи було вжито з метою забезпечення однакових умов у доступі до правосуддя усім суб»єктам цивільно-процесуальних відносин.

За змістом ст.ст. 10, 27 та 31 ЦПК України, сторони мають рівні процесуальні права та обов»язки.

Апеляційна скаргу подана ГУ вже у 2016 році, тому позивач мав заздалегідь передбачити даний вид видатків у своєму кошторисі.

Враховуючи те, що колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, з позивача належить стягнути 267 грн. 96 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області задовольнити частково.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2016 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновки про існування переплати пенсії у ОСОБА_4 в сумі 7 632 грн. 64 коп., нарахованої в період з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2015 року, а також відсутності підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України для її стягнення.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь держави 267 гривень 96 копійок судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -