Справа № 548/1231/16-ц
Провадження №2/548/699/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.12.2016 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Коновод О.В.,

при секретарі - Вовк М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів.

Свої вимоги мотивувала тим, що 23 липня 2011 року між нею та відповідачем, ОСОБА_2, був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Хорольського районного управління юстиції Полтавської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 59.

За час перебування в шлюбі, сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3

Ігоровича, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 прожили у спільному шлюбі 5 років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. На жаль, все вище вказане більше стосується перших років спільного життя, але останні роки сторони не можуть проживати як сімя , разом виконувати сімейні обовязки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні

проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного . Постійні сварки неодноразово відбувались в присутності дитини, позивачка вважає, що в подальшому це може суттєво вплинути на її психіку, погляди на життя, в тому числі життя в шлюбі та формування її світогляду, особливо, щодо відносин в родині між чоловіком т а жінкою, які є основою в будь- якої сімї.

Позивачка та відповідач неодноразово протягом останніх років намагалися говорити один з одним про особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало.

В результаті розмов позивачка прийшла до висновку, що

розлучення це єдиний вихід побудувати нове щасливе життя та зберегти

нормальне бачення про сімю спільної дитини, тим більше відповідач сам вирішив розірвати стосунки, матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні дитини.

З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, ОСОБА_2 , матеріально позивачці та їхній спільній дитині не допомагає, участі у її вихованні не приймає, внаслідок чого позивачка не має можливості сама утримувати їхнього малолітнього сина ОСОБА_3

В звязку з тим, що на протязі останніх років відповідач не підтримував із позивачкою та дитиною нормальних відносин, на момент подання цього позову позивачка не має достовірних відомостей про те, де саме він працює . Більш того, за останні роки він неодноразово змінював місце своєї роботи, яка була не кваліфікована за його визначеною професійною спеціальністю, а тому мала зміст різного характеру, виду та сфери діяльності, що призводило до отримання відповідачем непостійних та нерегулярних доходів.

Крім того, позивачка звертає увагу суду на те, що відповідач не має іншої родини та неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обовязкового утримання з його боку. В той час позивачка вимушена сама утримувати та виховувати малолітнього сина, одночасно працювати задля матеріального забезпечення себе та спільної дитини, при тому, що позивачка отримує заробітну плату лише в розмірі близько 2 000 грн., якої недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання як неповнолітнього сина так і себе.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце слухання справи, але подала письмову заяву з проханням справу слухати в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи, але подав письмову заяву з проханням справу слухати в його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Суд врахувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення на підставі наступного.

З наданих до суду доказів, встановлено, що спільне життя позивачки та відповідача не склалося, шлюб носить формальний характер. Між сторонами припинені подружні стосунки і відновлювати їх вони не мають наміру.

Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року N 11 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Позивачка ОСОБА_1 скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася та існує формально.

Приймаючи до уваги пояснення сторін, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

З матеріалів справи встановлено, що позивачка дійсно потребує матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_3 І, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки він потребує постійного догляду з боку дорослих і є потреба у використанні коштів на його утримання.

З врахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України, на думку суду, позивачкою вірно визначено розмір аліментів на утримання дитини, який повинен становити по 1/4 частині заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, а саме з 17.08.2016 року і до досягнення сином повноліття.

Відповідач згідно свідоцтва про народження є батьком малолітнього сина ОСОБА_3 І, ІНФОРМАЦІЯ_2, працездатний, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, чим порушує вимоги ст. 180 Сімейного Кодексу України, яка передбачає, що батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повнолітня, тому з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частині заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, а саме з 17.08.2016 року і до досягнення сином повноліття.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивачка звільнена від сплати судового збору та витрат, за позовні вимоги щодо стягнення аліментів, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551, 20 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 105, 109, 110, 112 , 180-182,183 Сімейного Кодексу України, суд, керуючись ст. ст. 15, 88, 110, 118, 119, 120, 127, 129, 157, 159, 169, 197, 198, 222 Цивільного процесуального кодексу України,-,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів,- задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 23 липня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Хорольського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис за № 59 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів (заробітку), але не менший ніж 30% прожиткового мінімуму щомісячно, з дня подачі позову до суду, а саме з 17.08.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в сумі 551, 20 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів в сумах платежів за 1 місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі до Хорольського районного суду в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, що брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: