РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/9551/16-ц

Провадження № 2/643/5432/16

25.11.2016 року Московський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Майстренко О.М. при секретарі Шабатько Л.М. розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, 3-тя особа: Шоста ОСОБА_2 державна нотаріальна контора ХМНО про визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить встановити факт її проживання та ОСОБА_3, померлої 10.01.2016 року однією сімєю у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, не менше пяти років до часу відкриття спадщини з вересня 2010 року по 10 січня 2016 року та визнати її спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом після померлої ОСОБА_3.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що 29 липня 2010 року вона уклала договір довічного утримання з ОСОБА_3. Предметом договору виступала квартира № 42, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 148-А.

Починаючи з жовтня 2010 року позивачка почала проживати з ОСОБА_3 в одній квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Під час виконання договору довічного утримання від 29 липня 2010 року, між позивачкою та ОСОБА_3 склалися дуже дружні відносини і вони стали одна для одної як близькі родичі.

На той час у ОСОБА_1 та її чоловіка були дуже складні відносини, а тому вона вирішила проживати в одній квартирі разом з ОСОБА_3.

Позивачка зазначає, що вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, а також надавала іншу допомогу ОСОБА_3, оскільки інших родичів та близьких осіб, окрім позивачки, у ОСОБА_3 не було.

Також, позивачка зазначає, що протягом всього часу вона сплачувала комунальні платежі за квартиру, в якій вона проживала разом з ОСОБА_3, а також допомагала їй з усіх побутових питань, які виникали в них за період їхнього спільного проживання.

10 січня 2016 року ОСОБА_3 померла, а тому позивачка 05 лютого 2016 року звернулась до Шостої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ХМНО за місцем відкриття спадщини з метою відкриття спадкової справи та отримання свідоцтва про право на спадщину.

Після її смерті відкрилася спадщина. За життя ОСОБА_3 нею не був складений заповіт.

Однак, видати свідоцтво ОСОБА_1 не змогли, оскільки факту про визнання її спадкоємцем ОСОБА_3 не було, у звязку з чим вона була змушена звернутись до суду.

В судове засідання зявився представник позивача, яка підтримала позовну заяву та просила її задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі заперечувала.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради в судове засідання не зявився, про день слухання по справі був повідомлений, надав до суду свої заперечення, де зазначив, що позивачка була зареєстрована в іншому місці і немає доказів того, що позивачка останні пять років була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2004 року, у звязку з чим просить відмовити в задоволенні позову.

Представник Шостої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ХМНО в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання були повідомленні належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Суд, дослідив матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, дійсно 29 липня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання, предметом договору виступала квартира № 42, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 148-А.

Починаючи з жовтня 2010 року позивачка почала проживати з ОСОБА_3 в одній квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Під час виконання договору довічного утримання від 29 липня 2010 року, між позивачкою та ОСОБА_3 склалися дуже дружні відносини і вони стали одна для одної як близькі родичі.

На той час у ОСОБА_1 та її чоловіка були дуже складні відносини, а тому вона вирішила проживати в одній квартирі разом з ОСОБА_3, що було підтверджено показаннями свідків в судовому засіданні.

Позивачка протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, а також надавала іншу допомогу ОСОБА_3, оскільки інших родичів та близьких осіб, окрім позивачки, у ОСОБА_3 не було.

На підтвердження обставин, що ОСОБА_1 перераховувала грошові кошти на рахунок ОСОБА_3, нею були надані: квитанція № 3353647П від 20 вересня 2010 року; квитанція № 3472799П від 05 листопада 2010 року; квитанція № 3400143П від 08 жовтня 2010 р.; квитанція № 3558817П від 09 грудня 2010 року; квитанція № 3634511П від 06 січня 2011 року; квитанція № 3715735П від 07 лютого 2011 року.

Протягом всього часу ОСОБА_1 сплачувала комунальні платежі за квартиру, в якій вона проживала разом з ОСОБА_3, а також допомагала їй з усіх побутових питань, які виникали в них за період їхнього спільного проживання.

На підтвердження вищезазначених обставин, ОСОБА_1 надала квитанції про сплату комунальних послуг, які були долучені до матеріалів справи.

10 січня 2016 року ОСОБА_3 померла, а тому позивачка 05 лютого 2016 року звернулась до Шостої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ХМНО за місцем відкриття спадщини з метою відкриття спадкової справи та отримання свідоцтва про право на спадщину.

Похованням ОСОБА_3 займалась ОСОБА_1, що підтверджується Договором-замовленням № 37/б№4 на організацію та проведення поховання та рахунок-замовлення № 002422 від 13.01.2016 р., які наявні в матеріалах справи, а також показаннями свідків.

Після її смерті відкрилася спадщина. За життя ОСОБА_3 нею не був складений заповіт.

Також, судом було встановлено, що у ОСОБА_3 відсутні спадкоємці за заповітом, а також за законом першої, другої, третьої, четвертої та пятої черги.

Вищезазначені факти підтверджуються відповіддю Шостої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ХМНО, з якої вбачається, що після померлої ОСОБА_3 05 лютого 2016 року звернулась з заявою про відкриття спадкової справи ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вбачається з Витягу № 42859341 про реєстрацію в спадковому реєстрі відкрита спадкова справа № 58538123; відомості щодо наявних заповітів або спадкоємців за законом відсутні.

Як вбачається із матеріалів справи, 25.11.2015 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» був укладений договір строкового вкладу № 58591/2005.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Таким чином, після своєї смерті ОСОБА_3 залишила спадок у вигляді грошових коштів за депозитним договором.

Допитані свідки в судовому засіданні підтвердили факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом однією сімєю, починаючи з вересня 2010 року по 10.01.2016 року, в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, вели спільний побут та допома гали одна одній з усіх питань.

В своїх запереченнях на позовну заяву відповідач зазначає, що як вбачається з копії паспорта ОСОБА_1 остання значиться зареєстрованою у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2004 року.

Однак, як вбачається з довідки Житлового кооперативу «ОРТІКОН» № 31 від 03.02.2016 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, дійсно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. Також з вищезазначеної довідки вбачається, що ОСОБА_1 проживала в цій квартирі, на сьогоднішній день є власницею вищезазначеної квартири, однак, не зареєстрована в ній.

Відповідно до п. 1 ОСОБА_4 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо спадщина відкрилась після 1 липня 2003 року та не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування на підставі ЦК УРСР, право спадкування виникає також у спадкоємців за законом третьої, четвертої та пятої черг («нових черг») відповідно до ст. 1263 1265 ЦК України. Позовні вимоги таких осіб про визначення додаткового строку для прийняття спадщини підлягають задоволенню відповідно до встановлених обставин.

Щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, в спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати таке.

Місце проживання фізичної особи згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, або підставою для їх обмеження.

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність спадкоємців за заповітом, законом першої, другої, третьої, четвертої та пятої черги, суд вважає, що достатньо підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сімєю в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, не менше як пять років до часу відкриття спадщини, а саме з вересня 2010 року по 10 січня 2016 року та визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 10 січня 2016 року.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Постанова) справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до п. 21 Постанови при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сімєю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 1264, 1268 ЦК України, ст. 10, 11, 57, 64, 209, 215, 218 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, яка померла 10 січня 2016 року, однією сімєю в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, не менше як пять років до часу відкриття спадщини, а саме з вересня 2010 року по 10 січня 2016 року.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 10 січня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Майстренко О.М.