АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/3935/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2236/К/16 суддя: Тимошенко Т.І.
Категорія - 26 (І) Доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Зубакової В.П., Барильської А.П.

за участю: секретаря - Гладиш К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що працюючи протягом тривалого часу у відповідача в шкідливих умовах праці, отримала професійне захворювання, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 24.11.2015 року їй первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 30%, з призначенням чергового переогляду.

Позивач зазначила, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, їй спричинено моральну шкоду, а тому просила суд стягнути на її користь з ПАТ «Кривбасзалізрудком» в рахунок відшкодування моральної шкоди 275600,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 20000 грн. без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставив питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Зокрема судом не враховано конкретні обставини справи, як-то: відсоток втрати позивачем працездатності, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін, тощо. Також посилався на інші рішення місцевих судів, якими стягнуто менший розмір моральної шкоди при такому ж відсотку втрати працездатності, як у позивача.

Вважає, що судом не враховано недоведеність позивачем вини відповідача у спричиненні їй моральної шкоди. Зокрема посилався на те, що п. 19 акту розслідування не встановлено конкретних посадових осіб, винних у спричиненні моральної шкоди позивачу.

Крім того, зазначив, що відсоток втрати працездатності ОСОБА_1 не є сталим, оскільки їй призначено черговий переогляд. За таких обставин вважає відсутніми підстави для задоволення позовних вимог.

Також зауважив на тому, що підприємство відповідача забезпечувало ОСОБА_1 засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, що не враховано судом першої інстанції.

Між тим, зазначив, що позивач будучи повідомленою підчас прийому на роботу про можливі наслідки впливу шкідливих факторів виробничого процесу, за власної волі та свідомо виконувала роботу в шкідливих умовах праці, що на думку представника відповідача доводить недбале ставлення позивача до свого здоров'я.

Крім того, представник відповідача посилався на те, що ОСОБА_1 є застрахованою особою, проте судом першої інстанції не встановлено обставини її забезпечення лікуванням за рахунок Фонду.

Також вважає, що у довідці МСЕК та Акті розслідування професійного захворювання не йдеться про психологічний стан позивача, як-то стрес, депресію, яких позивач зазнала отримавши професійне захворювання. Тому, відповідач вважає відсутніми докази спричинення позивачеві моральної шкоди. Оскільки із вказаних документів вбачається лише факт наявності професійного захворювання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працюючи протягом 13 років 2 місяців в шкідливих умовах праці з параметрами, що перевищували гранично допустимі норми, стовбуровим в ПАТ «Кривбасзалізрудком», отримала професійне захворювання. (а.с.6-10)

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини, від 20 серпня 2015 року, позивачу встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група «А». ЛН першого-другого ст. Радикулопатія попереко-крижова з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. (а.с.9-10)

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 13 жовтня 2015 року встановлена причина зазначеного професійного захворювання, зокрема робота протягом 13 років та 2 місяців в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу (а.с.9-10).

Висновком МСЕК від 24.11.2015 року (а.с.11) ОСОБА_1при повторному переогляді встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 30 %, з наступною датою переогляду 01.11.2016 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманими нею на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 13 жовтня 2015 року причиною професійного захворювання позивача є тривала робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які виникли в результаті порушення керівництвом відповідача ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до п.19 зазначеного акту, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання ОСОБА_1, встановити неможливо, враховуючи тривалість роботи позивача протягом більше 13 років в умовах впливу шкідливих факторів виробництва.

При цьому, не можливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, повідомлення при прийомі на роботу про можливість впливу шкідливих факторів, а також добровільність виконання позивачем трудових обов'язків в ПАТ «Кривббасзалізрудком», не знімає з відповідача обов'язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не приймаються колегією суддів до уваги.

Враховуючи викладене, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано до суду доказів того, що відповідач є винним в отриманні ним професійного захворювання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманим нею професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушена проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлена нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує її життєву активність і вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя.

Посилання ПАТ «Кривабасзалізрудком» на те, що підприємство забезпечувало ОСОБА_1 засобами колективного та індивідуального захисту і скорочувало час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження такої шкоди.

Доводи апеляційної скарги про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що остання є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2015 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Так, відповідно п.27 ст. 77 розділу VI «Особливі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п.22 ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» призупинено на 2006 та 2007 рік дію абзацу 4 ст. 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей), пп. «е» п.1 ч.1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч.3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а Законом №107-VІ від 28.12.2007 року з п. 3 розділу X «Прикінцеві положення» вказаного Закону виключені слова, які б свідчили про відшкодування, за умов зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт новим абзацом, згідно якого відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової шкоди) застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання випадку припиняється з 01 січня 2008 року.

Колегія суддів погоджується і з висновками суду першої інстанції в частині визначеного розміру відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача та, відповідно, відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині з наступних підстав.

Так, розмір моральної шкоди судом першої інстанції визначено у відповідності до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, розмір моральної шкоди судом першої інстанції визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини справи, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, зокрема тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів, значний відсоток втрати працездатності.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

А.П. Барильська