У х в а л а

іменем україни

08 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Маляренка А.В.,

Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором оренди, розірвання договору оренди та звільнення приміщення, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 01 липня 2014 року між нею та ОСОБА_3 було укладено письмовий договір оренди нежитлових приміщень, розташованих по АДРЕСА_1

Згідно з умовами договору, який укладався на строк до 31 грудня 2015 року, орендна плата за користування кіоском складала 11 250 грн на місяць, яка повинна була сплачуватись орендарем наперед першого числа поточного місяця будь-яким способом, не забороненим чинним законодавством. За експлуатаційні витрати орендар мав сплачувати за рахунками, які надає орендодавець.

Посилаючись на те, що відповідач, починаючи з жовтня 2014 року, не сплачує орендну плату, має заборгованість за грудень 2014 року та січень 2015 року, позивач вважала зазначені обставини істотним порушення відповідачем умов договору та просила розірвати договір оренди з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України; зобов'язати відповідача підписати з нею акт прийому-передачі звільнених спірних нежитлових приміщень, звільнити приміщення загальною площею 151,6 кв. м; стягнути з відповідача суму заборгованості зі сплати орендної плати у розмірі 21 995 грн 65 коп., суму заборгованості з оплати комунальних послуг у розмірі 8 024 грн 06 коп. та штраф за порушення зобов'язання у розмірі 11 250 грн.

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання договору оренди недійсним, посилаючись на те, що указаний договір укладений під впливом помилки та обману, оскільки орендодавець, підписуючи умови договору про забезпечення ним нормальних умов теплопостачання, водопостачання та водовідведення й знаючи про те, що спірне приміщення не підключено до централізованої мережі теплопостачання та не встановлені лічильники обліку теплової енергії, не повідомив про це орендаря.

Позивач просила на підставі ст. ст. 215, 229, 230 ЦК України визнати спірний договір недійсним.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди від 01 липня 2014 року у розмірі 21 995 грн 65 коп., суму заборгованості з оплати комунальних послуг у розмірі 8 024 грн 06 коп., штраф у розмірі 11 250 грн, усього - 41 229 грн 71 коп.

Розірвано договір оренди між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 01 липня 2014 року.

Зобов'язано ОСОБА_3 підписати з ОСОБА_2 акт прийому-передачі звільнених нежитлових приміщень, розташованих по АДРЕСА_1

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 вересня 2015 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 вересня 2015 року в частині позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором оренди, розірвання договору оренди та звільнення приміщення скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2016 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено, що 01 липня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено письмовий договір оренди нежитлових приміщень, розташованих по АДРЕСА_1. Згідно з умовами договору, який укладався на строк до 31 грудня 2015 року, орендна плата за користування кіоском складала 11 250 грн на місяць, яка повинна була сплачуватись орендарем наперед першого числа поточного місяця будь-яким способом, не забороненим чинним законодавством. За експлуатаційні витрати орендар сплачує за рахунками, які надає орендодавець.

ОСОБА_4, починаючи з жовтня 2014 року не сплачувала орендну плату, має заборгованість за грудень 2014 року та січень 2015 року зі сплати орендної плати у розмірі 21 99 грн 65 коп., заборгованість з оплати комунальних послуг у розмірі 8 024 грн 06 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2016 року ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: А.В. Маляренко

І.К. Парінова