Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/250/16-ц Головуючий у 1-й інст. Бруховський Є. Б.
Категорія 44 Доповідач Товянська О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Товянської О.В.

суддів: Гансецької І.А., Косигіної Л.М.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування та виселення з житлового будинку за апеляційною скаргою ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року,

встановила:

В березні 2016р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом. Просила зняти з реєстраційного обліку та виселити ОСОБА_2 із буд.49 по вул. Щорса у смт Черняхів без надання іншого житла. Зазначала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.06.2014р. є власником будинку, який успадкувала після смерті батька - ОСОБА_4 Проживаючи у спірному будинку, ОСОБА_2 пиячить, не дбає про нього, він руйнується, добровільно звільнити не бажає, перешкоджає позивачці як власниці, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року позовну вимогу про зняття з реєстраційного обліку залишено без розгляду.

Рішенням Черняхівського райсуду Житомирської області від 24 травня 2016р. позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 права користування житловим будинком за адресою Житомирська область, смт. Черняхів, вул. Юліана Мовчана, 49 шляхом її виселення без надання іншого житлового приміщення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 - представник ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Зазначає, що ОСОБА_2 проживала у спірному будинку 10 років, тому має сервітутне право на користування житлом. Позивачем не надано доказів того, що вона перешкоджає їй користуватись будинком.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України і ст.150 ЖК УРСР, і передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Виходячи з положень ст.ст.16,386,391 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись ним може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів її сім'ї.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України підлягає врахуванню судами загальної юрисдикції при вирішенні справи в частині норми права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, щодо застосування якої зроблено цей висновок.

Виселивши відповідачку, суд першої інстанції правильно виходив із того, що ОСОБА_2 проживала у спірному житловому будинку зі згоди колишнього власника ОСОБА_4 У залишеному на імя дочки позивачки по справі, заповіті відсутні умови про користування будинком відповідачкою після смерті заповідача. Доказів про існування між новим власником та будь-якої домовленості щодо її проживання в спірному жилому приміщенні не подано.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку №49 по вул. Щорса у смт Черняхів на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.06.2014р. З дозволу власника будинку ОСОБА_2 з 2006 року проживала разом із ОСОБА_4 однією сім'єю та була зареєстрована у вказаному житлі. Після смерті ОСОБА_4 відповідачка відмовляється добровільно виселитися з будинку, не допускає власника до житла, створює їй перешкоди у його користуванні, позивачка зверталася до правоохоронних органів із відповідними заявами про прийняття заходів реагування.

Судом встановлено і в суді апеляційної інстанції сторони підтвердили, що вони ніколи разом однією сімєю у спірному будинку не проживали, не були пов'язані спільним побутом тощо. Із 2004р. позивачка проживає і працює у м. Кривий Ріг. Угода між ними щодо порядку користування спірним будинком в будь-якому вигляді не укладалася. ОСОБА_2 ніколи не була та не є членом сім'ї позивача.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України, а саме: дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство.

Враховуючи зазначені норми матеріального права, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на це житло, а відтак припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім'ї на користування цим житлом.

Таким чином, права відповідачки на проживання у спірному будинку є похідними від прав колишнього власника квартири ОСОБА_4, котрий помер у 2013 році, за згодою якого вона проживала і була зареєстрована в даному будинку. Проте, новим власником житла є ОСОБА_1, яка відповідно до ст.391 ЦК України має право вимагати від відповідачки усунути перешкоди у користуванні їх власністю.

Реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда та ін.

Є безпідставним посилання відповідачки на те, що вона має сервітутне право на користування спірним житлом.

Відповідно до вимог ст.401-403 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки,… або нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.

Цих вимог відповідачка не дотрималась.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення прав ОСОБА_1 щодо вільного користування і розпорядження власністю, та правильно задовольнив позов про виселення відповідачки із займаного житла.

Проте рішення в частині позбавлення ОСОБА_2 права користування житловим будинком є незаконним і підлягає скасуванню, виходячи із наступного.

Суд вийшов за межі заявлених позовних вимог. ОСОБА_1 зверталась до суду із позовними вимогами про виселення ОСОБА_2 та зняття її з реєстрації зі спірного житла. Під час розгляду справи вона заявила клопотання про залишенння без розгляду вимоги про зняття з реєстрації. Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року позовну вимогу про зняття з реєстраційного обліку залишено без розгляду.

Позовної заяви про позбавлення ОСОБА_2 права користування спірним житловим будинком у передбаченому цивільно-процесуальним законодавством порядку ОСОБА_1 не подавала.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,309,314,316,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 задовольнитити частково.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року скасувати в частині позбавлення ОСОБА_2 права користування житловим будинком №49 по вул. Юліана Мовчана, смт Черняхів Житомирської області.

Абзац 2 резолютивної частини рішення Черняхівського райсуду Житомирської області від 24 травня 2016 року викласти в наступній редакції:

Виселити ОСОБА_2 із буд.№49 по вул. Юліана Мовчана, смт Черняхів Житомирської області без надання іншого житлового приміщення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: