Справа № 145/1956/16-ц
У Х В А Л А

"01" листопада 2016 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

Суддя Кіосак Н. О. , розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання нечинним висновку,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Тиврівської РДА Вінницької області в якому просить визнати нечинним висновок органу топіки та пілкування Тиврівської РДА від 07.11.2016 року за №01/01-21/2314 про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно дочок ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Дослідивши позовну заяву, додані до неї матеріали, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Стаття 6 § 1Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гласить, що «при вирішенні його цивільних прав та обов'язків … кожен має право на … розгляд його справи…судом.»

Однак Європейський Суд з Прав Людини не раз висловлювався, що право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа ОСОБА_4 проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул'янов проти України)).

Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Ст. 16 ЦК України є загальною нормою, яка підлягає застосуванню з урахуванням спеціального правила ст. 21 ЦК України, із змісту якої вбачається що вирішення питання про незаконність і скасування правового акта індивідуальної дії у судовому порядку можливе лише у разі, коли таким актом вирішуються питання про цивільні права або інтереси особи.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні чи суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.ч. 4 - 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, обов'язковою є участь органу опіки і піклування, який подає письмовий висновок щодо розв'язання спору, з яким суд може не погодитись, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Оскільки висновок органу опіки і піклування є дорадчим і не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов'язків у батьків і не вирішують питання про позбавлення їх будь-яких цивільних прав. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, який розглядає спір про позбавлення батьківських прав і повинен оцінюватись судом відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, його оскарження не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту цивільних прав та інтересів особи.

Відтак дана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому відповідно до п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України у відкритті провадження за даним позовом слід відмовити.

Керуючись п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України,-

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження за його позовом до Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання нечинним висновку.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Кіосак Н. О.