АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/7206/16 Головуючий І інстанції -
Справа № 646/8089/15-ц Салайчук С.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів Доповідач - Міненкова Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Міненкової Н.О.

суддів: Кокоші В.В.

Черкасова В.В.

за участю секретаря: Лашакової Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк", третя особа: Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників податків у м. Харкові Міжрегіонального головного управління державної фіскальної служби України, про зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Зобов'язано ПАТ «Укрсиббанк» здійснити перерахунок суми отриманого додаткового блага ОСОБА_3 відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» № 321-VIII від 09.04.15р.

Зобов'язано ПАТ «Укрсиббанк» надати новий розрахунок суми отриманого додаткового блага ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" - Люта В.В.звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ПАТ "Укрсиббанк" з рішенням суду не погоджується, вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права а саме : суд при розгляді справи не в повній мірі вивчив обставини справи, які мають суттєве значення для правомірного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 30 квітня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк", який в подальшому було реорганізовано в Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" (далі - Банк), та ОСОБА_3 (далі - Позичальник) було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору, Банк надав Позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 78 000,00 доларів США, в Позичальник зобов'язався повернути наданий кредит в повному обсязі не пізніше 30 квітня 2029 року.

Також, згідно Договору, Позичальник зобов'язався повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу в розмірі 880,00 доларів США.

Даний Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 30.04.2008 року був цільовим, а саме, на придбання квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 5 Договору купівлі-продажу квартири від 30.04.2008 року, реєстровий номер 921, сума, яку Продавець отримав від Покупця складає 93 000,00 доларів США.

При цьому, ОСОБА_3 попередньо сплатив Продавцю суму в розмірі 15 000,00 доларів США, а на залишок в розмірі 78 000,00 доларів США було взято кредит (Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 30.04.2008 року).

Того ж дня, 30.04.2008 року між Банком та Позичальником в цілях забезпечення кредитного договору було укладено Договір № 84707, відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно (квартира АДРЕСА_1), що є забезпеченням виконання грошових зобов'язань в повному обсязі Іпотекодавця або Боржника за основним зобов'язанням (Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 30.04.2008 року).

Відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30.04.2008 року, ОСОБА_3 справно сплачував грошові кошти аж до 28 жовтня 2013 року.

За період з 30.04.2008 року по 28.10.2013 року ОСОБА_3 за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30.04.2008 року було сплачено 62 135,62 доларів США.

Шляхом довготривалих переговорів на протязі більше ніж року та розуміючи безвихідність ситуації, 18 лютого 2015 року Банком разом з Позичальником було прийнято рішення про продаж предмету іпотеки.

18.02.2015 року було укладено договір купівлі-продажу квартири (предмету іпотеки), реєстровий номер 851, відповідно до якого ОСОБА_3 продав квартиру АДРЕСА_1 за суму в розмірі 448 370,00 гривень.

При цьому, отримані грошові кошти ОСОБА_3 власноруч не отримував, гроші були одразу ж переведені в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Також, ОСОБА_3 додатково сплатив 52 620,20 гривень в рахунок погашення заборгованості.

Таким чином, при загальній вартості квартири АДРЕСА_1 в розмірі 93 000,00 доларів США, ОСОБА_3 фактично сплатив: 62 135,62 доларів США за кредитним договором; 15 000,00 доларів США в якості попереднього внеску за квартиру; 18 868,00 доларів США внесено за продаж квартири.

18.02.2015 року Банк самостійно прийняв рішення про анулювання кредитної заборгованості ОСОБА_3 за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 30.04.2008 року наступним чином: загальна сума кредитної заборгованості, в яку включено штрафи, пені, відсотки, що складають прибуток Банку, станом на 18.02.2015 року становить 74 730,03 доларів США; сума анулювання кредитної заборгованості, в яку також включено штрафи, пені, відсотки, що складають прибуток Банку, становить 55 862,03 доларів США; сума в розмірі 18 868,00 доларів США - сума, що внесена в рахунок погашення кредиторської заборгованості з продажу заставної квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача не заперечувала факт анулювання кредитної заборгованості саме у вказаній сумі.

Того ж дня, 18 лютого 2015 року Позичальник отримав Повідомлення про анулювання боргу (вих. №31 -7/64) із зазначенням, що відповідно до пп. "д" 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом Позичальника, отриманим як додаткове благо, і Позичальнику необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір відповідно до п. 161 підрозділу ХХ Податкового кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пп. 14.1.47. п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Таким чином, у зв'язку з тим, що податковим агентом (Банком) платнику податку (Позичальнику) грошових коштів не надавалось та не виплачувалось, станом на 01.01.2014 року погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30.04.2008 року не відбулось, операція з прощення (анулювання) Банком Позичальнику заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті відбулось 18.02.2015 року, то анулювання суми заборгованості за основним боргом не є додатковим благом.

Судова колегія не може погодитися з висновками суду про задоволення позовну у зазначений спосіб.

Судовим розглядом було встановлено, що 18.02.2015 року було вручено позивачу повідомлення про анулювання боргу у порядку пп. «д» 164.2.17 п.164.2 ст. 164 Податкового Кодексу України від 18.02.2015 року та зазначено про необхідність позивачу як платнику податку на доходи фізичних осіб у зв'язку з анулюванням боргу в сумі 55 862,03 долари США сплатити самостійно податок від анульованої суми, так як анульована сума заборгованості за основним боргом є доходом Позивача, отриманим як додаткове благо.

Повідомлення боржника про анулювання боргу на виконання вимог підпункту «д» 164.2.17 Податкового Кодексу дає право банку не утримувати податок з такого доходу та забов'язує платника податку - боржника самостійно відобразити такий дохід у річній податковій декларації та сплатити податок до 1 травня року, що настає за звітним відповідно до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 40 Податкового Кодексу.

Задовольняючи позовні вимоги у той спосіб, який зазначено в резолютивній частині рішення суд не врахував норму статті 176 Податкового Кодексу якою передбачено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суму доходу нарахованого на користь платників податку, а також суми утриманого з низ податку до контролюючого органу за місцем його розташування.

Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку агентом протягом звітного періоду.

З матеріалів справи вбачається, що Банк повідомив платника податку - боржника про анулювання боргу відповідно до підпункту «д» 164.2.17 і тим самим запропонував боржнику самостійно відобразити такий дохід у річній податковій декларації.

Банк направив звіт до того ж податкового органу, в якому банк знаходиться на обліку, тобто до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Харкові Міжрегіонального управління Державної фіскальної служби України. Іншого порядку законом не встановлено.

Платник податку - боржник у відповідності до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового Кодексу зобов'язаний до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому останній перебуває на обліку, відобразити в ній дохід та самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в декларації.

Необґрунтоване нарахування сум податку становою, яка здійснила ці нарахування є підставою для оскарження цих дій в судовому порядку.

Судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, суд першої інстанції помилково зобов'язав відповідача здійснити дії, які не передбачені законом.

Керуючись ст..303, 304, 307, 309, 313. 317, 319, ЦПК України судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Н.О.Міненкова

Судді - В.В. Кокоша

- В.В. Черкасов