Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус ОСОБА_6, про розірвання договору купівлі-продажу, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 04 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що за договором від 05 червня 2014 року нею була продана відповідачу квартира АДРЕСА_1 за 11 000 доларів США, що на момент продажу було еквівалентно 132 000 грн. Крім того, сторонами узгоджено, що продаж вчинено з відстроченням платежу. Так, 5 000 доларів США (еквівалент 60 000 грн.) були сплачені позивачу в день підписання спірного договору, а решту - 6 000 доларів США, що було еквівалентно 72 000 грн., відповідач зобов'язалась сплатити у строк до 05 червня 2015 року, який був днем кінцевого розрахунку. Проте, відповідач так і не сплатила у строк до 05 червня 2015 року 6 000 доларів США, що еквівалентно станом на червень 2015 року 127 140 грн.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила: визнати недійсним п. 3 договору купівлі-продажу від 05 червня 2014 року з підстав, визначених ч. 1 ст. 215, частинами 3, 5 ст. 203, ч. 1 ст. 229 ЦК України; розірвати вказаний вище договір купівлі-продажу; скасувати державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1; усунути перешкоди у користуванні та володінні ОСОБА_3 спірною квартирою шляхом виселення з цієї квартири без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9; повернути квартиру АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_3

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 09 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Знято арешт з нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 04 травня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Розірвано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3, як продавцем, та ОСОБА_4 як покупцем, посвідчений 05 червня 2014 року приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні, володінні спірною квартирою шляхом виселення, скасування державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 та розподілу судових витрат, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу від 05 червня 2014 року заявником не оскаржується, а тому відповідно до норм ч. 1 ст. 335 ЦПК України судом касаційної інстанції не переглядається.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про усунення перешкод шляхом виселення та в частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу, апеляційний суд виходив із того, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні та володінні спірною квартирою заявлені на майбутнє і в силу ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України задоволенню не підлягають. В матеріалах справи відсутні будь-які документи на підтвердження витрат на правову допомогу.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Судами встановлено, що 05 червня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 і зареєстрований в реєстрі за № 1522.

Згідно з п. 3 договору купівлі-продажу від 05 червня 2014 року продаж квартири вчинено за 132 000 грн. В цьому ж пункті зазначено, що гроші за продаж квартири покупець передав для продавця частково, а саме: 60 000 грн. сплатив до підписання договору, а 72 000 грн., що еквівалентно 6 000 доларів США станом на 05 червня 2014 року, покупець зобов'язується сплатити у строк до 05 червня 2015 року.

Зобов'язання щодо сплати 72 000 грн. у строк, зазначений у договорі, виконано не було, не виконано це зобов'язання і під час розгляду справи.

Враховуючи вимоги статей 651, 692 ЦК України, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу від 05 червня 2014 року не оскаржується.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про усунення перешкод ОСОБА_3 шляхом виселення ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються, отже позивач має право вимагати повернення того, що було виконано за спірним договором, зокрема, повернення квартири.

Крім того, позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння (ст. 391 ЦК України) є негаторним.

Підставою негаторного позову є обставини, що обґрунтовують право позивача на користування і розпорядження майном, а також підтверджують, що поведінка третьої особи створює перешкоди у здійсненні цих правомочностей. Як відповідач виступає особа, що своїм противоправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності (права титульного володіння).

Рішенням апеляційного суду встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, оскільки договір купівлі-продажу від 05 червня 2014 року розірвано у зв'язку з порушенням відповідачем умови вказаного правочину.

Вказане рішення в силу вимог ст. 319 ЦПК України набрало законної сили.

Таким чином, помилковим є висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод ОСОБА_3 шляхом виселення ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1, оскільки, як зазначено вище, право власності позивача підлягає захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За змістом ст. 79 ЦК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами, зокрема, цивільних справ.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

В матеріалах справи знаходяться: договір про надання правової допомоги, квитанція про сплату коштів за надання правової допомоги та відповідний розрахунок наданих послуг (том 1 а. с. 21, 22, 130), що апеляційним судом залишено поза увагою.

За таких обставин помилковим є висновок апеляційного суду, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи на підтвердження витрат на правову допомогу.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвалене апеляційним судом рішення в частині відмови у задоволенні позову про усунення перешкод шляхом виселення та стягнення судових витрат - скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що вимоги про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на спірну квартиру є безпідставними, оскільки підставою реєстрації права власності відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» був укладений сторонами договір, а припиненням права власності відповідача може бути рішення суду про розірвання цього договору.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційний суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, а тому в силу вимог ст. 337 ЦПК України рішення в цій частині необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 336, 337, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 04 травня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні, володінні спірною квартирою шляхом виселення та розподілу судових витрат скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 04 травня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову про скасування державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Умнова

І.М. Фаловська