Справа № 127/8094/14-ц Провадження № 22-ц/772/3404/2016 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 24Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючої: Шемети Т. М.,

суддів: Зайцева А. Ю., Рибчинського В.П.,

за участі: секретаря судового засідання Топольської В. О.,

представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника Замостянського ВДВС ОСОБА_4,

представника Управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області ОСОБА_5,

представника ПАТ «ОСОБА_6 банк «Аваль» ОСОБА_7,

представника Головного управління ДКС України ОСОБА_8,

представника ПАТ «Універсал Банк» ОСОБА_9,

представника ПАТ «ОСОБА_10 і Кредит» ОСОБА_11,

представника ОСОБА_12 ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк «ОСОБА_14», ОСОБА_15, Головного управління Державного казначейства України, треті особи публічне акціонерне товариство «ОСОБА_10 та Кредит», публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», державна виконавча служба Головного управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_12, про застосування наслідків недійсності правочину, стягнення збитків, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 20 квітня 2011 року Замостянським відділом державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції (далі - Замостянським ВДВС Вінницького МУЮ) через Спеціалізоване підприємство ПП «Нива-В.Ш» (далі - СП ПП «Нива-В.Ш») проведено публічні торги з продажу арештованого майна - приміщення перукарні по вул. Київська, 122, переможцем яких визнано її ОСОБА_2.

20 квітня 2011 року позивачка перерахувала на депозитний рахунок Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ грошові кошти у розмірі 189 042 грн, які згодом були розподілені та перераховані виконавчою службою: Публічному акціонерному товариству «ОСОБА_6 ОСОБА_14» в особі Вінницької обласної дирекції (далі - ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_14» в особі Вінницької обласної дирекції) - 125 240 грн 19 коп.; Публічному акціонерному товариству «Банк «ОСОБА_10 та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «ОСОБА_10 та Кредит») - 4207 грн 41 коп.; Публічному акціонерному товариству «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») - 29 564 грн. 34 коп.; ФОП ОСОБА_15 - 10 578 грн 79 коп.; Замостянському ВДВС Вінницького МУЮ - 19 451 грн 27 коп. виконавчого збору. Також ОСОБА_2 сплатила на рахунок Вінницької філії ПП «Нива-В.Ш» гарантійний внесок у розмірі 3 858 грн.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 20 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року, вказані прилюдні торги визнано такими, що не відбулися, визнано недійсним та скасовано протокол Вінницької філії ПП «Нива-В.Ш.» від 20 квітня 2011 року № 0211022-1 про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що належить ОСОБА_12, визнано недійсним та скасовано акт державного виконавця про проведені прилюдні торги від 21 квітня 2011 року, визнано недійсним та скасовано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, видане ОСОБА_2 на приміщення перукарні.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ та СП ПП «Нива-В.Ш.» про стягнення збитків та моральної шкоди по 2916 грн 90 коп. з кожного залишено без розгляду (а.с. 161, т.1).

Позивач, неодноразово змінюючи, уточнюючи позовні вимоги, та виклавши остаточні вимоги в уточненій позовній заяві (після експертної оцінки майна) від 11.05.2016 року (а.с.146-150, т.3), просила:

1.Повернути сторони в стан, що існував до проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (предмета іпотеки) приміщення № 2 за адресою м Вінниця, вул. Київська, 1222, які відбулися 20.04.2011 року, зобовязавши:

-ПАТ «ОСОБА_6 банк «Аваль» повернути Замостянському відділу ДВС 25 240 грн. 19 коп. безпідставно отриманих коштів за недійсним правочином;

-ОСОБА_15 повернути Замостянському відділу ДВС 10 578 грн. 79 коп. . безпідставно отриманих коштів за недійсним правочином;

2.Стягнути з Замостянського відділу ДВС Вінницького МУЮ на її користь 155 270 грн. 25 коп. коштів, сплачених нею за недійсним правочином.

3.Стягнути з Замостянського відділу ДВС 55 862 грн. різниці у вартості проданого, але не переданого їй приміщення за цінами, які існують на момент відшкодування та 122 240 грн. завданих їй збитків(які складаються з мінімальних доходів, які вона змогла б отримати за звичайних обставин, якби її право не було порушено).

4.Зобовязати розпорядника коштів - Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області та виконавця Головне управління державної казначейської служби у Вінницькій області забезпечити відшкодування на її користь коштів за недійсним правочином, в тому числі шляхом безспірного списання з казначейських рахунків бюджету.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_10 та Кредит», публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_12 залишено без розгляду (а.с. 200-203, т.3).

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2016 року (а.с.205 213, т.3) уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та ухвалено:

стягнути з Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 155 270, 25грн., внесені на оплату за придбане приміщення, згідно акту державного виконавця про проведені прилюдні торги від 21.04.2011 року, шляхом списання Головним управлінням державної казначейської служби України у Вінницькій області коштів з рахунків державної виконавчої служби, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено, вирішено питання судових витрат: стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати, а саме: витрати на правову допомогу в розмірі 290, 28 гривень та судовий збір в сумі 778, 67 гривень.

З таким рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову не погодилась ОСОБА_2Ю, та подала апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, невірне застосування норм матеріального права та просить скасувати ухвалене по справі рішення і задовольнити уточнені нею 11.05.2016 року позовні вимоги повністю. Зазначає, що суд не виконав вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.04.2015 року, яка була постановлена по даній справі та в якій було чітко дано вказівку про необхідність відшкодувати їй збитки. Суд безпідставно не застосував положення ст. 1212 ЦК України, які слід було застосувати до правовідносин, які виникли між нею та ПАТ «ОСОБА_6 банк «Аваль», між нею та ОСОБА_15. Безпідставно суд відмовив і в стягненні збитків, хоча вона надала всі необхідні докази цього.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подану апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав. Представники: Замостянського ВДВС ОСОБА_4, Управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області ОСОБА_5, ПАТ «ОСОБА_6 банк «Аваль» ОСОБА_7, Головного управління ДКС України ОСОБА_8, ПАТ «Універсал Банк» ОСОБА_9, ПАТ «ОСОБА_10 і Кредит» ОСОБА_11, ОСОБА_12 ОСОБА_13 подану апеляційну скаргу не визнали, вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. ОСОБА_15 в судове засідання апеляційного суду не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено наступне:

-16 лютого 2011 року між Замостянським ВДВС Вінницького МУЮ та філією 02 ПП «Нива-В.Ш.» було укладено договір № 0211022 про надання послуг з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна - приміщення перукарні за адресою вул. Київська, 122 в м. Вінниця , що належить ОСОБА_12, за стартовою ціною 257 200 грн згідно зі звітом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-консультативний центр» від 01 грудня 2010 року (а. с. 155, т. 1).

Відповідно до протоколу від 20 квітня 2011 року № 0211022-1 проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна та акту про проведення прилюдних торгів від 21 квітня 2011 року, затвердженого начальником Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ, переможцем торгів визнано ОСОБА_2, яка придбала арештоване майно ОСОБА_12 за 192 900 грн, з яких: 3858 грн - внесено переможцем торгів на рахунок філії 02 ПП «Нива-В.Ш.» та 189 042 грн - перераховано на депозитний рахунок Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ (а. с. 14?15, 17, т. 1).

На підставі акту про проведені прилюдні торги приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_16 видано 22 квітня 2011 року ОСОБА_2 свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, зареєстроване у реєстрі за № 665 (а. с. 16, т. 1).

Розпорядженням № 5, затвердженим начальником Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ 26 квітня 2011 року, грошові кошти у розмірі 189 042 грн, що надійшли 20 квітня 2011 року на рахунок Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ з обліку стягнутих сум при примусовому виконанні виконавчого документа (зведеного виконавчого провадження) 19536606 від 22 травня 2010 року про стягнення грошових коштів з ОСОБА_12 відповідно до ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження» вказано перерахувати:

- 1956 грн 31 коп. витрат на проведення виконавчих дій;

- ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_14» особі Вінницької обласної дирекції - 121 359 грн 01 коп. боргу згідно з виконавчим листом від 03 серпня 2010 року № 2-2064-2010, 12 135 грн 90 коп. виконавчого збору згідно з постановою № 21149209 від 22 квітня 2011 року, 3881 грн 18 коп. боргу згідно з виконавчим листом від 27 жовтня 2010 року № 2-2063-2010, 431 грн 24 коп. виконавчого збору згідно з постановою від 22 квітня 2011 року № 24750911;

- ОСОБА_15 - 10 578 грн 79 коп. боргу згідно з виконавчим листом Замостянського районного суду м. Вінниці від 03 лютого 2010 року, 1175 грн 42 коп. виконавчого збору згідно з постановою від 22 квітня 2011 року № 19248836;

- ПАТ «Банк «ОСОБА_10 та Кредит» ? 4207 грн 41 коп. боргу згідно з виконавчим листом Ленінського районного суду м. Вінниці від 16 вересня 2009 року, 467 грн 48 коп. виконавчого збору згідно з постановою від 22 квітня 2011 року № 19474571;

- ПАТ «Універсал Банк» ? 29 564 грн 34 коп. боргу згідно з виконавчим листом Замостянського районного суду м. Вінниці від 08 лютого 2010 року, 3284 грн 92 коп. виконавчого збору згідно з постановою від 22 квітня 2011 року № 18152743 (а. с. 154, т. 1).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 20 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року, визнано такими, що не відбулися, проведені 20 квітня 2011 року прилюдні торги з реалізації предмета іпотеки - приміщення перукарні загальною площею 40,2 кв. м по вул. Київській, 122 в м. Вінниця. Визнано недійсним та скасовано протокол філії 02 ПП «Нива-В.Ш.» від 20 квітня 2011 року № 0211022-1 про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), що належить ОСОБА_12. Визнано недійсним та скасовано акт державного виконавця про проведення прилюдних торгів 21 квітня 2011 року, затверджений начальником Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_14 Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, видане ОСОБА_2 на приміщення перукарні (а. с. 8?13, т. 1).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки проведені 20 квітня 2011 року прилюдні торги визнані недійсними, вимоги ОСОБА_2 про стягнення з Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ коштів, сплачених за недійсним правочином згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, ст. ст. 203, 216 ЦК України підлягають до задоволення. Разом з тим суд вважав, що вимоги про повернення коштів ПАТ «ОСОБА_6 банк «Аваль» та ОСОБА_15 Замостянському відділу ДВС, які були ними отримані в порядку розподілу коштів, отриманих від реалізації арештованого майна боржника, - задоволенню не підлягають, оскільки це не є наслідком недійсності правочину: ні ПАТ «ОСОБА_6 банк «АВАЛЬ», ні ОСОБА_15 не були сторонами недійсного правочину. Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення з Замостянського ВДВС різниці вартості придбаного майна між цінами, які існували на момент укладення недійсного правочину і цінами, які існують на момент постановлення рішення, суд послався на їх безпідставність: ч.1 ст. 216 не передбачено таке відшкодування за недійсним правочином, оскільки застосовано двосторонню реституцію. Відмовляючи в стягненні упущеної вигоди, яку позивач визначила як втрати у вигляді неодержання нею доходів від здачі в оренду придбаного приміщення, суд послався на ст. 22 ЦК України та зазначив що позивач не надала доказів реальної можливості настання таких збитків: все це є лише власним припущенням позивача.

Відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, що встановлені ч. ч. 1?3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 24 жовтня 2012 року № 6-116цс12.

Відповідно до вимог ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, ? відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За змістом частин першої та другої статті 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція (основний наслідок) та відшкодування збитків (додатковий наслідок). Стаття 216 ЦК України застосовується до сторін правочину, якими в даній справі є відчужувачі: Замостянський ВДВС Вінницького МУЮ і філія 02 ПП «Нива-В.Ш.», та набувач - ОСОБА_2.

За результатами прилюдних торгів, що відбулися 20 квітня 2011 року, грошові кошти від ОСОБА_2 були отримані Замостянським ВДВС Вінницького МУЮ, який у наступному провів їх розподіл та перерахував стягувачам згідно з виконавчими документами та постановами про стягнення виконавчого збору, а також філією 02 ПП «Нива-В.Ш.» ? за надані послуги.

Оскільки ні ПАТ «ОСОБА_6 банк «Аваль», ні ОСОБА_15 не були сторонами правочину - прилюдних торгів, тому правовідносини між ними та ОСОБА_2 не виникали, що й було враховано судом першої інстанції, а тому підстав для застосування положень ст. ст. 1212 ЦК України, як про те вказує в апеляційній скарзі ОСОБА_2, - немає. Окрім того слід зазначити, що ОСОБА_2 висувала вимогу до ПАТ «ОСОБА_6 банк «Аваль» та ОСОБА_15 не у власних інтересах, а фактично в інтересах Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ (позивач просила стягнути з цих відповідачів кошти на користь Замостянського ВДВС), не маючи на це відповідних підстав.

Що стосується вимоги про стягнення з Замостянського ВДВС різниці у вартості обєкта недійсного правочину (приміщення перукарні по вул. Київській, 122 в м. Вінниці) між цінами, що існували на момент вчинення правочину і цінами, які існують на даний час, - слід зазначити таке: за загальним правилом (ст. 216 ЦК України), уразі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, тобто в справі що розглядається ОСОБА_2 повинна повернути куплене приміщення, а Замостянський ВДВС Вінницького МУЮ отримані від ОСОБА_2 кошти.

За змістом статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Способами захисту прав при цьому є двостороння реституція або, у разі її неможливості, - відшкодування вартості того, що одержано (частина 1), відшкодування заподіяних збитків та моральної шкоди (частина 2). (Постанова Верховного Суду України від 01.07.2015, № 910/24029/13|3-195гс15, «Висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України, за II півріччя 2015 р.", Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2012 № 6-3165св12).

Тобто законодавець повязує можливість відшкодування вартості того, що одержано за недійсним правочином, з умовою неможливості застосування двосторонньої реституції.

В справі що розглядається перешкод для застосування двосторонньої реституції немає: Замостянський відділ ДВС Вінницького МУЮ отримав грошові кошти за правочином, визнаним недійсним та зобовязаний їх повернути, а тому підстав для стягнення на користь позивача ще й різниці у вартості придбаного за недійсним правочином майна між цінами, які існували на момент укладення недійсного правочину і цінами які існують на такий вид майна на даний час, - немає, тому висновок суду першої інстанції є вірним, а викладене з цього приводу в апеляційній скарзі є власним тлумаченням закону позивачем по справі.

Стосовно вимоги про стягнення із Замостянського ВДВС на користь позивача збитків, спричинених недійсним правочином, слід зазначити таке:

Заявляючи вимогу про стягнення збитків, спричинених недійсним правочином, позивач визначила їх як середню вартість оренди приміщення № 2 площею 40,1 кв.м., розташоване на 1-му поверсі житлового будинку по вул. Київській в м. Вінниці за період з травня 2011 року по грудень 2015 року, яка згідно висновку спеціаліста ТОВ «Подільський експертний центр» № 1від 22.01.2016 року становить 122 240 грн. (а.с.116 124, т.3) та які позивач вказала як мінімальні доходи, які вона могла б реально отримати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Одним із способів захисту при визнанні правочину недійсним є відшкодування заподіяних збитків (ч.2 ст. 216 ЦК України).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 22 ЦК України збитками є як реальні збитки, так і доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З указаних норм законодавства України випливає, що особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов'язання іншою особою.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач обґрунтовуючи суму збитків, вдалася до припущення про можливість отримання нею прибутку в результаті випадкового збігу обставин, тоді як законодавець вимагає доведеності реальної можливості отримання коштів за умови належного виконання зобовязань.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на повно та всебічно досліджених обставинах справи. Позивачем не надано доказів того, що вона реально могла отримати таку вигоду від здавання придбаного нею приміщення в оренду, так як нею не надано доказів реальної наявності орендаря і упущення його саме з тих підстав що укладений правочин визнано недійсним (договір про наміри, попередній договір, тощо), а висновок спеціаліста свідчить лише про середню вартість оренди приміщення, що також не може бути доказом наявності упущеної вигоди.

Таким чином, розглядаючи справу за апеляційною скаргою на оскаржуване рішення, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив фактичні обставини у справі, подані сторонами докази, вірно визначився з характером правовідносин. Судом першої інстанції виконані вимоги ст. 212 ЦПК України, судове рішення мотивовано, наведене в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовує, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/ ОСОБА_17

Судді: /підпис/ А . ОСОБА_18

/підпис/ ОСОБА_19

Згідно з оригіналом: ОСОБА_17