Провадження № 22-ц/783/5757/16 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Куцика І.Б.,

з участю: ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - Блажевського П.І., представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 липня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, ПАТ "Омега Банк" про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», треті особи: ОСОБА_5, ПАТ "Омега Банк" про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернувся з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 загальну суму заборгованості за кредитним договором у розмірі, що становить 34 708,61 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить - 449 476,50 грн., а саме: заборгованість по основній сумі кредиту - 34059,05 доларів США, заборгованість за процентами - 0; заборгованість за нарахованою комісією - 0; нарахована пеня - 649,56 доларів США, нарахована пеня - 0 грн.

В лютому 2015 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов, в якому просила визнати частково недійсним договір факторингу №15 від 28.11.2012 року укладений між ПАТ "Сведбанк" та ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», додаток №1 до договору факторингу від 28.11.2012 року в частині передачі (відступлення) права вимоги за кредитним договором від первинного кредитора ПАТ «Омега Банк» до нового кредитора.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05 липня 2016 року первісний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» 34 708 доларів США 61 цент заборгованості за кредитним договором № 1304/0408-98-002 від 14.04.2008 року, що згідно офіційного курсу НБУ (станом на день ухвалення рішення) еквівалентно 861 467 грн. 70 коп. та 3 654 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», треті особи: ОСОБА_5, ПАТ "Омега Банк" про визнання правочину недійсним - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом не встановлено факт того, що ОСОБА_2 дійсно отримала кредит від ПАТ "Сведбанк" в сумі 60 000 доларів США, оскільки жодних документів про це суду не було надано. Суд не з'ясував чи набув позивач в даній справі прав кредитора та не надано відповідних документів.

Судом не досліджено, з якого часу ОСОБА_2 не сплачує кредит, що позбавило її можливості подати заяву про застосування строків позовної давності.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - Блажевського П.І., на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

За умовами ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Судом та матеріалами справи установлено, що 14 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №1304/0408-98-002, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в 60 000 доларів США під 12,5 % річних, з терміном користування кредитом до 13 квітня 2018 року, а позичальник зобов'язався сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом, комісію та інші платежі у сумі, у строки та на умовах, що визначені договором. ( т. 1 а.с. 6-10)

Відповідно до п. 5.1 кредитного договору у випадку ненадходження на рахунок банку суми кредиту, процентів за користування кредитом, в строки, визначені договором позичальник, незалежно від наявності його вини у невиконанні чи неналежному виконанні зобов'язань за цим договором сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення відповідного платежу, від суми відповідного простроченого платежу за кожен день прострочення.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Омега Банк» (ПАТ «Сведбанк» на підставі рішення Загальних Зборів акціонерів від 29.04.2013 року змінив назву на ПАТ «Омега банк») та ТзОВ «Факторингова компанія Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15, на підставі якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором №1304/0408-98-002 (т. 1 а.с. 18-25)

В порушення умов договору, ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 06 серпня 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 34 708,61 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на день ухвалення рішення становить 861 467,70 грн.), з яких: 34 059,05 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на день ухвалення рішення становить 845 345,62 грн.) - заборгованість по кредиту; 649,56 доларів США ( що згідно офіційного курсу НБУ станом на день ухвалення рішення становить 16 122,07 грн.) - пеня.

Задовольняючи позов ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позичальник не виконала своїх зобов'язань за договором кредиту №1304/0408-98-002 від 14 квітня 2008 року, не здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором в добровільному порядку, тому стягнув зазначену заборгованість у примусовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не доведено порушення її прав чи інтересів укладенням договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року.

Судом встановлено, що 14 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір №1304/0408-98-002.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Омега Банк» (ПАТ «Сведбанк» на підставі рішення Загальних Зборів акціонерів від 29.04.2013 року змінив назву на ПАТ «Омега банк») та ТзОВ «Факторингова компанія Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15 за яким Банк відступив Фактору право вимоги заборгованостей, у тому числі до ОСОБА_8 за кредитним договором №1304/0408-98-002 від 14 квітня 2008 року (т.1 а.с.18;19-30).

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні, в тому числі і при відступленні права вимоги, здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 514 цього ж кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При встановлених обставинах, районний суд дійшов вірного висновку про те, що оспорюваний договір факторингу укладений з дотриманням усіх визначених законодавством істотних умов та стягнув з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №1304/0408-98-002 від 14 квітня 2008 року на користь ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», та обгрунотовано відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.