Ленінський районний суд м.Харкова
24 жовтня 2016р. Справа №642/4149/16 Провадження №2/642/1452/16
Суд у складі: Головуючого судді Євтіфієв В.М.;
Секретаря Зінченко А.Ю.;
За відсутності позивача Моторно (транспортного) страхового бюро України в особі представника надана заява про розгляд справи за їх відсутності, відповідача ОСОБА_2, повідомленого про день та час розгляду справи;
розглянув у відкритому судовому засіданні, справу за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про стягнення в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування,
В обґрунтуванні позовних вимог позивач вказав, 20.05.2013р. з вини відповідача, який керував автомобілем НОМЕР_1 була скоєна дорожньо-транспортна пригода.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «FORD» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, який належить йому на праві власності.
Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Московського районного суду м. Харкова від 15.07.2013р.
Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до звіту №154/06/2013 від 26.06.2013р. складає 7443.93грн.
Позивачем було відшкодовано в межах договору страхування вказану суму заподіяної шкоди. Крім того, позивач поніс витрати на встановлення розміру шкоди в розмірі 761.28грн.
Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив.
Тому позивач вимагає:
- стягнути з відповідача, на користь позивача грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 8205.21грн.
Відповідач заперечень щодо позовних вимог суду не надав.
Представник позивача на позові наполягав, що вказав в заяві наданої суду.
Дослідивши та оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, суд встановлені наступні факти та обставини:
Згідно частини 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України визначено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Статтею ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснюється з метою забезпечення відшкодування збитку, отриманого в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну, здоров'ю третіх осіб.
Судом встановлено, 20.05.2013р. з вини відповідача, який керував автомобілем НОМЕР_1 була скоєна дорожньо-транспортна пригода.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «FORD» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, який належить йому на праві власності.
Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Московського районного суду м. Харкова від 15.07.2013р.
Таким чином, згідно ч.3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Страховим випадком згідно зі ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Відповідно до заяви від 26 червня 2013 позивачем були виконанні роботи щодо встановлення розміру відшкодування страхових виплат .
Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до звіту №154/06/2013 від 26.06.2013р. складає 7443.93грн.
Згідно наказу №1589 від 19.03.2014,№1935 від 01.07.2013, довідка про розмір відшкодування шкоди, потерпілому в межах договору страхування були проведено виплату відшкодування заподіяної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Згідно ст.ст. 36, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування Страхувальнику при прийнятті відповідного рішення.
Позивачем було відшкодовано в межах договору страхування вказану суму заподіяної шкоди. Крім того, позивач поніс витрати на встановлення збитків у розмірі 761.28грн.
Відповідно до підпункту «а» пункту 1.1 статті 38 Закону України «Про Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового характеру, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за завдані збитки, що також передбачено і статтею 993 Цивільного кодексу України.
Статтею 993 ЦК України визначено, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Статтею 1191 ЦК України визначено, Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Отже встановлені обставини відповідають умовам вказаним норм закону.
Керуючись ст. 7, 10, 11, 57, 88, 130, 174, 209, 212-215, 218, ЦПК України, -
Позовні вимоги Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, задовольнити повністю.
Рішення суду може бути переглянуто судом який його ухвалив за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, яка повинна бути подана до Ленінського районного суду м.Харкова, протягом 10ти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення або отримання копії рішення особами, які беруть участь у справі але не були присутні у судовому засіданні.

Суддя: В.М.Євтіфієв