Ухвала

іменем україни

07 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ев'яп Трейдинг Україна», третя особа - ОСОБА_4, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ев'яп Трейдинг Україна» (далі - ТОВ «Ев'яп Трейдинг Україна»), третя особа - ОСОБА_4, та просив поновити його на посаді старшого мерчандайзера відділу продажів ТОВ «Ев'яп Трейдинг Україна», шляхом визнання наказу про звільнення від 02 березня 2015 року № 008-К-ЗВ незаконним та його скасування, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що він працював на посаді старшого мерчандайзера відділу продажів ТОВ «Ев'яп Трейдинг Україна» за безстроковим трудовим договором.

Зазначав, що 29 січня 2015 року співробітником товариства йому було вручено попередження про наступне звільнення у зв'язку із скороченням займаної посади, проте дата останнього не відповідала фактичній даті ознайомлення, у зв'язку з чим він прописом зазначив поточну дату ознайомлення із вказаним попередження.

Звертав увагу на те, що 12 березня 2015 року отримав лист з наказом від 02 березня 2015 року, за змістом якого його звільнено за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що його не могло бути звільнено раніше 29 березня 2015 року, оскільки двохмісячний термін після отримання попередження не сплив, у день звільнення йому не було видано належним чином оформлену трудову книжку та наказ про звільнення, що свідчить про незаконність його звільнення.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Ев'яп Трейдинг Україна» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 березня 2015 року по 29 березня 2015 року включно у розмірі 2 778 грн 64 коп.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі наказу від 03 лютого 2014 року ОСОБА_3 прийнято на роботу на посаду старшого мерчандайзера відділу продажів ТОВ «Ев'яп Трейдинг Україна».

Наказом від 02 березня 2015 року звільнено ОСОБА_3 з посади старшого мерчандайзера у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, виходив із того, що звільнення позивача було проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, за виключенням факту недодержання двох місячного строку персонального попередження позивача про наступне звільнення, проте лише вказана обставина не є підставою для поновлення на роботі.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, проте не звернув увагу на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП Українитрудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (вивільнення працівників).

За приписами ч. 2 ст.40 КЗпП Українизвільнення з підстав, зазначених у п. 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 3 ст. 49-2 КЗпП Україниодночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як убачається зі змісту персонального попередження про наступне вивільнення, у зв'язку з кризовою економічною ситуацією, що склалася у ТОВ «Ев'яп Трейдинг Україна», в умовах низьких економічних показників, керуючись п. 3 ст. 64 ГК України, на підставі наказу від 31 грудня 2014 року № 12ШР, 29 січня 2015 року ОСОБА_3 повідомлено про те, що посада, яку він займає, скорочується.

Разом з тим, матеріали справи не містять вказаного вище наказу від 31 грудня 2014 року, на підставі якого було попереджено позивача про скорочення займаної ним посади, що унеможливлює встановити наявність внесення змін до штатного розпису ТОВ «Ев'яп Трейдинг Україна».

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не з'ясував наявність у відповідача реальних змін в організації виробництва і праці, тоді як відомості про зменшення фонду оплати праці на товаристві не можуть бути беззаперечним доказом наявності реальних підстав для скорочення штату працівників, а саме, посади, яку займав ОСОБА_3

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постановлена у справі ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В.Умнова

І.М.Фаловська