УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ЗакропивногоО.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Українські національні інформаційні системи» про визнання частково недійсним правочину за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Українські національні інформаційні системи» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому просив визнати недійсними пункти 3-6 та частково недійсним підпункт 2.1 пункту 2 заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог за № 13-10/12-1 від 10 грудня 2013 року (далі - заява про зарахування вимог) в частині зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 199 548 грн 91 коп.; визнати, що в результаті здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог: зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Українські національні інформаційні системи» (далі - ТОВ «НВФ «УНІС») (пункт 1 заяви про зарахування вимог) є припиненим частково, а залишкова заборгованість перед ним становить 89 510 грн 62 коп.; його зобов'язання (пункт 2 заяви про зарахування вимог) перед ТОВ «НВФ «УНІС» є припиненим, заборгованість відсутня.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач вчинив односторонній правочин, яким зарахував заборгованість перед позивачем як зустрічні вимоги після спливу позовної давності.

Враховуючи викладені обставини, просив позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсним односторонній правочин, вчинений ТОВ «НВФ «УНІС» у вигляді заяви про зарахування зустрічних вимог 10 грудня 2013 року в частині зарахування заборгованості ОСОБА_4 в розмірі 199 548 грн 91 коп.

У касаційній скарзі ТОВ «НВФ «УНІС» просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 16, 203, 215, 601, 602 ЦК України, оцінивши докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що 10 грудня 2013 року ТОВ «НВФ «УНІС» вчинило односторонній правочин у вигляді заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог в сумі 199 548 грн 91 коп. поза межами позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ТОВ «НВФ «УНІС» листом № 13-10/12-1 від 10 грудня 2013 року звернулося до ОСОБА_4 із заявою про зарахування вимог.

Відповідно до пункту 1 даного одностороннього правочину TOB «НВФ «УНІС» має перед позивачем непогашене грошове зобов'язання у сумі 431 992 грн 10 коп., яке виникло на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 6 грудня 2012 року у справі № 0418/3202/2012.

Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 заяви ОСОБА_4 має перед TOB «НВФ «УНІС» заборгованість у вигляді безпідставно набутих грошових коштів, що були перераховані TOB «НВФ «УНІС» на банківський рахунок ОСОБА_4 на загальну суму 201 350 грн 16 коп. та зазначено, що факт відсутності правових підстав для перерахування зазначених коштів встановлено постановою Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/1910/13-г.

Згідно з підпунктом 2.2 пункту 2 оспорюваного правочину позивач має перед TOB «НВФ «УНІС» заборгованість відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12 червня 2012 року у справі № 9/5005/17294/2011 в розмірі 340 680 грн 23 коп.

В наступних пунктах заяви зазначено про відсутність заперечень сторін, зарахування зустрічних вимог у вказаному вище розмірі та встановлено залишкову заборгованість ОСОБА_4 перед TOB «НВФ «Уніс» в розмірі 110 038 грн 29 коп.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/1910/13-г відмовлено в задоволенні позовних вимог TOB «НВФ «УНІС» про визнання недійсними договорів оренди та застосування наслідків недійсності договорів. Предметом розгляду справи не було встановлення факту наявності чи відсутності правових підстав для перерахування коштів.

Питання про стягнення грошових коштів по платежах, зазначених в підпункті 2.1 пункту 2 правочину, розглядалось Господарським судом Дніпропетровської області у справі № 904/7154/13 та відповідно до рішення від 27 листопада 2013 року позовні вимоги задоволено частково лише в частині стягнення 1 801 грн 25 коп. по платежу від 14 жовтня 2010 року.

За заявою ОСОБА_5 судом першої інстанції застосовано наслідки спливу позовної давності до вимог про стягнення решти коштів у сумі 199 548 грн 91 коп. (201 350 грн 16 коп. - 1 801 грн 25 коп. = 199 548 грн 91 коп.).

Рішення судів попередніх інстанцій є законними з урахуванням висновків Господарського суду Дніпропетровської області, викладених у рішенні від 27 листопада 2013 року.

За таких обставин оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, порядку збирання та надання суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Українські національні інформаційні системи» відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.Ф. Хопта