НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/4457/16
№ 2/183/2441/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, за участю третьої особи - 1 Міністерства Оборони України, третьої особи - 2 Генерального штабу Збройних сил України, третьої особи-3 Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинення дій,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати незаконним і скасувати рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська № 2865 від 20 липня 2016 року про відмову в передачу в приватну власність квартири за адресою: АДРЕСА_1; визнати право ОСОБА_1 на приватизацію квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; зобовязати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська, як орган приватизації, вжити всіх належних та достатніх заходів щодо передачі у власність ОСОБА_1 квартири, розташованої на території відкритого військового містечка, яку вона займає на умовах найму на підставі ордеру № 862 від 06 січня 1978 року за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян».

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона проживає та зареєстрована в квартирі за адресою АДРЕСА_1. Позивач звернулася до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська з заявою про передачу їй квартири, яку вона займає на умовах найму у приватну власність у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Після розгляду заяви відповідачем прийнято рішення про відмову в приватизації квартири. Не погодившись із рішенням, позивач звернулася до суду, оскільки вважає його неправомірними, таким, що не відповідає діючому законодавству України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

До судового засідання представник позивача надала заяву, згідно з якою вимоги позову підтримала та просила позов задовольнити. Просила суд провести розгляд справи за відсутності представника та позивача.

Представник відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська до судового засідання не з`явився, подавши заяву, згідно з якою просив розглянути справу за його відсутності. Надав суду письмові заперечення, згідно з якими просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи, що у КЕВ відсутні повноваження визначення статусу військових містечок, на передачу військового майна у власність позивачам. Крім того, майно є власністю Міністерства оборони України, не передано на баланс органу місцевого самоврядування, внаслідок чого КЕВ м. Дніпропетровська не є належним відповідачем. Військове містечко, в якому знаходиться квартира позивача має статус "закритого військового містечка" та не підлягає приватизації.

Представник третьої особи - Міністерства Оборони України в судове засідання не з`явився, згідно отриманої судом заяви просив розглянути справу за його відсутності. У відповідності до отриманих судом письмових пояснень заперечив проти задоволення позову, вказуючи, що житловий фонд військового містечка не переданий у комунальну власність органу місцевого самоврядування, знаходиться на балансі КЕВ м. Дніпропетровська та належить Міністерству оборони України. Крім того військове містечко, в якому знаходиться квартира позивача має статус "закритого військового містечка" та не підлягає приватизації.

Представник третьої особи - Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області до суду не з`явився, просив суд розглянути справу за відсутності представника, підтримав вимоги позову.

Представник третьої особи - Генерального штабу Збройних сил України в судове засідання не з`явився, підстав неявки не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

У звязку з тим, що сторони в судове засідання не зявилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, заяви позивача та відповідача про можливість вирішення справи за відсутності представників сторін вважає за можливе провести судовий розгляд справи та приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно з ордером № 862 від 06 січня 1978 року, виданого Гвардійською квартирно-експлуатаційною частиною району, ОСОБА_1 та членам її родини у складі: сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 надано право на вселення в квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2. 01 січня 2003 року укладено типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, у відповідності до якого ОСОБА_1 одноособово отримала у найм на підставі ордеру № 862 від 06 січня 1978 року житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з довідкою ф.№ 3 від 08 липня 2016 року, довідкою про склад сімї № 23 від 08 липня 2016 року, виданими Будинкоуправлінням № 1 Гвардійської Квартирно-експлуатаційної частини району, станом на 08 липня 2016 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована та проживає: ОСОБА_1.

Надані суду копії довідки № 3783 від 10 вересня 2015 року та відповіді Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району № 177 від 12 травня 2016 року вказують, що вищезазначене житлове приміщення належить до житлового фонду Міністерства оборони України, перебуває у повному оперативному управлінні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська та на балансі Будинкоуправління № 1 Гвардійської Квартирно-експлуатаційної частини району.

У відповідності до Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська, зазначений відділ здійснює безпосередньо квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності. Квартирно-експлуатаційне забезпечення це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, обєктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном.

Згідно з п. 3.2.4 Положення, на Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська покладений обовязок та повноваження щодо утримання житлового фонду.

У відповідності до ст. 1 Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Судом встановлено, що 08 липня 2016 року ОСОБА_1 подано відповідачу заяву про оформлення передачі в приватну власність квартири, що займає позивач на умовах найму із доданням до заяви: довідки ф.№ 4 про склад сім`ї, довідки ф.№3 про невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, копію ордеру на житло; довідку про переоформлення особового рахунку, копію паспорта, копію ІНН, отриману відповідачем 15 липня 2016 року.

20 липня 2016 року відповідачем прийнято рішення № 2685 яким відмовлено в приватизації вищезазначеної квартири, в звязку з тим, що військове містечко, в якому розташована квартира, включене до числа закритих, в звязку з чим, житлові приміщення які розташовані в ньому, в тому числі і квартира, яку позивач займає на умовах найму не підлягають приватизації.

Суд приходить до висновку, що рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська підлягає скасуванню, з наступного.

Статтею 9 Житлового кодексу України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли в звязку з приватизацією житла, відмови уповноваженого органу в проведенні приватизації, виникають з житлових правовідносин та повинні розглядатися судом в порядку цивільного судочинства.

Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання і захисту усіх форм власності.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Правові основи приватизації житла, що знаходяться в державній власності, визначені в Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», який прийнято 19 червня 1992 р. за № 2482-Х11.

Зазначеним Законом регламентований порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом, з обмеженнями, визначеними п.2 ст.2 цього Закону.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків памяток садове - паркового мистецтва, історикокультурних заповідників, музеїв, квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають у аварійному стані, квартири (будинки, кімнати), які віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки) житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обовязкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС».

Згідно з положенням, затвердженим Наказом Міністра оборони України №215 від 21 квітня 2011 року та Наказом Міністра оборони України № 448 від 03 липня 2013 року визначення «закрите військове містечко» та коло осіб, які мають право затверджувати перелік закритих військових містечок виключені.

03 вересня 2010 року Начальником Генерального штабу - Головнокомандуючим Збройних сил України ОСОБА_4 затверджений останній чинний (він базується на Наказі Міністра оборони СРСР №75 від 22 лютого 1977 року) «Перелік закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд», селище міського типу Гвардійське та Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області не були включені до цього переліку.

На підтвердження того, що смт. Гвардійське не наданий статус закритого військового містечка свідчить і Наказ Міністра оборони № 569 від 15 вересня 2011 року «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад» з затвердженими переліками військового майна.

Згідно з Наказом Міністра оборони України № 569 «Про безоплатну передачу військового майна у приватну власність до територіальних громад», безоплатно передається у комунальну власність територіальним громадам смт. Черкаське і смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, зазначений Наказ є обовязковим для виконання КЕВ м. Дніпропетровська та Черкаською і Гвардійською селищними радами.

Судом встановлено, що законодавством України не визначене юридичне поняття «закрите військову містечко», в звязку з чим, суд приходить до висновку, що квартира, яку позивач займає на умовах найму підлягає приватизації.

Статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року передбачене, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сімї та додатково 10 квадратних метрів на сімю.

Згідно з п.5 ст.5 вищевказаного Закону, кожний громадянин України має право приватизувати житло, яке він займає безоплатне в межах номінальної вартості житлового чеку, або частковою доплатою один раз.

Матеріали справи підтверджують, що позивач зареєстрований в спірному житловому приміщенні, участі у приватизації державного житлового фонду не брав, житло знаходиться на консолідованому балансі відповідача.

Згідно з п.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів, наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року затверджене «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформлюються згідно цієї процедури, в т.ч. і рішення органу приватизації.

У відповідності до ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі і визнання права.

Як зазначалося вище, судом встановлено, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська заперечує право позивачів на приватизацію спірного житлового приміщення.

Оскільки судом встановлене право позивача, яка проживає на підставі ордеру та договору найму в спірному житловому приміщенні на одержання спірної квартири у приватну власність, відповідачем оспорюється зазначене право, позовні вимоги в частині визнання права позивача на приватизацію квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, з урахуванням вказаного судом висновку про належність спірного житлового приміщення до об`єкту приватизації, наявності у позивача права на приватизацію квартири - позовні вимоги в частині правомірності прийняття рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська № 2685 від 20 липня 2016 року, яким позивачу відмовлено у передачі квартири в приватну власність підлягають задоволенню частково і суд, з урахуванням положень п.10 ч.2 ст.16 ЦК України вважає за необхідне визнати рішення № 2685 від 20 липня 2016 року щодо відмови в передачі в приватну власність позивачам квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 незаконним, відмовивши в задоволенні позовних вимог про скасування рішення, оскільки у випадку, що розглядається суд не наділений законом правом на скасування рішень, прийнятих іншими органами.

Приходячи до висновку про необхідність визнання рішення незаконним, суд виходить із змісту положень ст.16 ЦК України, заявлених позовних вимог та того, що належним способом захисту порушеного права буде саме визнання рішення незаконним у відповідності до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України, оскільки зазначене рішення суперечить наведеним судом вище нормам законодавства України та порушує права позивачів на отримання житла у власність.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затверджене Наказом МЖКГ № 396 від 16 грудня 2009 року, встановлюють порядок передачі квартир в приватну власність.

Так, зокрема, наймач повинен звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобовязаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого, оформити відповідне свідоцтво.

Зазначена процедура передбачена ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до якої приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Так, оскільки суд прийшов до висновку про необхідність визнання незаконним рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про відмову в задоволенні заяви позивачів про передачу квартири у власність, зазначений орган приватизації фактично повинен повторно розглянути заяву позивача.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині зобовязання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, як органу приватизації вжити всіх інших належних та достатніх заходів щодо приватизації зазначеної квартири підлягають задоволенню частково, оскільки, зазначений обовязок органу приватизації встановлений нормами Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і в разі, якщо зазначений орган зволікає з винесенням відповідного рішення або вчиненням інших дії, приймає незаконне рішення за результатами розгляду заяви, суд має право зобовязати розглянути заяву про передачу житла в приватну власність, вчинити певні дії, та в разі необґрунтованої відмови, визнання незаконним рішення органу приватизації, зобовязати вчинити певні дії щодо зобов`язання відповідача, як органу приватизації розглянути питання щодо передачі у власність позивачу спірної квартири у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян».

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо стягнення судового збору суд виходить з положень ст.88 ЦПК України, а тому судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, за участю третьої особи - 1 Міністерства Оборони України, третьої особи - 2 Генерального штабу Збройних сил України, третьої особи-3 Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинення дій задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська № 2685 від 20 липня 2016 року про відмову в передачу в приватну власність квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати право ОСОБА_1 на приватизацію квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Зобовязати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська, як орган приватизації розглянути заяву ОСОБА_1 щодо передачі у приватну власність ОСОБА_1 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян».

В решті позову відмовити.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1102 (одну тисячу сто дві) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.О. Парфьонов