Ухвала

іменем україни

16 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П., Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4про встановлення факту родинних відносин.

Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її двоюрідний брат ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді квартири № АДРЕСА_1, на яку вона має право, як єдиний спадкоємець за законом, оскільки ОСОБА_5 інших родичів не мав, одружений ніколи не був, проте через відсутність свідоцтв про народження її батька та його рідної сестри ОСОБА_6, яка є матір'ю ОСОБА_5, вона не може довести факт родинних відносин із померлим і отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після його смерті.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року позов задоволено.

Встановлено факт, що позивач ОСОБА_1 є двоюрідною сестрою ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року зазначене рішення районного суду скасовано й в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасовано, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

При цьому, згідно вимог ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для встановлення факту того, що позивач є двоюрідною сестрою ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з безпідставності та недоведеності вимог ОСОБА_1

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалені у справі судові рішення таким вимогам закону не відповідають.

Частиною 1 ст. 234 ЦПК Українивизначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2009 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з'ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 Цивільного процесуального кодексу України залишає заяву без розгляду та роз'яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

За правилами ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 8459.

Згідно спадкової справи № 1142/2012, відкритою другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, звернулися ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

На теперішній час свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 не видане, оскільки між сторонами існує спір про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК Українидоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 259 ЦПК України передбачено, що урішенні судуповинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Разом із тим, відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК Україниправо на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК Україниспадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Усупереч вимогам ст. ст. 10, 57, 60, 137, 212, 213 ЦПК України суди попередніх інстанцій на зазначені положення закону уваги не звернули, не вжили належних заходів для з'ясування дійсних обставин справи, зокрема не встановили обсяг спадкового майна після смерті ОСОБА_5, коло його спадкоємців та наявність у них права на прийняття спадщини у встановленому законом порядку, й відповідно ступінь їх родинних відносин між собою та позивачем, унаслідок чого допустили суттєву неповноту у встановленні дійсних обставин справи, що призвело до поверхневого вирішення спору.

Порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення судів першої та апеляційної інстанції не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.П.Дербенцева

В.О.Савченко