Справа № 715/1549/16-ц
Провадження № 2/715/756/16
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 грудня 2016 року Глибоцький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Цуренка В.А.,
секретаря судового засідання Оршевська С.М.,
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» до ОСОБА_2 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_3, відділу держгеокадастру у Глибоцькому районі Чернівецької області про визнання незаконним та скасування рішення I сесії V скликання ОСОБА_2 сільської ради від 07.04.2006 року № 13-1/2006, державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та скасування запису у Поземельній книзі,-
Представник позивача ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в своїх поясненнях підтвердив обставини, які викладені в позовній заяві та просив суд позовні вимоги задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи.
Представник відповідача відділу Держгеокадастру у Глибоцькому районі Чернівецької області в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Згадане вище рішення ОСОБА_2 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області є таким, що суперечить чинному законодавству, оскільки прийняте з перевищенням повноважень, з порушенням норм земельного законодавства та таким, що порушує право Залізниці на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху, а відтак таким, що підлягає визнанню незаконним з наступних підстав.
Згідно «Плана границ полосы ж.д. отвода линии Черновци-Адынката Львовской железной дороги, в административных границах Черновицкого района Черновицкой области от 269км+000м до 293км+090м», який є належним доказом землекористування залізниці, розробленого та погодженого «Дорожною проектною конторою Юго-Западной ж.д. в 1959 році, ширина смуги відведення на вказаній ділянці перегону становить 100 м від осі колії. Земельна ділянка ОСОБА_3 частково входить у ширину смуги відведення залізниці і загальна площа перетину земельної ділянки ОСОБА_3 в смузі відведення залізниці становить 0,0005 га.
На земельній ділянці, розміри якої визначені зазначеним Планом смуги відведення, розташована головна колія (ВБК) направлення Чернівці-Держкордон з км 267км-314 км інвентарний № 020122036, побудована в 1944 році, яка є державною власністю і перебуває на балансі ДТГО «Львівська залізниця», що є державним підприємством.
Згідно Закону України від 23.02.2012 № 4442-УІ «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту тягального користування» публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» і є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. Починаючи з 01.12.2015 ДТГО «Львівська залізниця» здійснює діяльність в якості регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця ".
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
ОСОБА_2 сільською радою Глибоцького району Чернівецької області перевищено свої повноваження в частині розпорядження земельними ділянками державної власності під залізницями.
Відповідно до ч.4 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність належать землі під державними залізницями.
Розміри земельної ділянки, необхідної для експлуатації та обслуговування об'єктів транспорту визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації, що передбачено ст.11 Закону України «Про транспорт», яка діяла, як на момент прийняття оскаржуваного рішення, так і є чинною на цей час.
Дані обставини підтверджуються також і п. 2 Положення про землі транспорту, затвердженого ОСОБА_4 Міністрів СРСР від 08.01.1981 за № 24, де зазначено, що «размеры земельних участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией».
Окрім того, саме таку ширину смуги відведення у даному місці підтверджено Будівельними нормами і правилами, глава 39 - залізничні дороги калії 1520 мм. СНиП 11-39-76 та нормами відводу земель для залізниць СН 468-74, а смуга відведення залізниці, відображена у Плані смуги відведення лінії Адинката-Берхомет Чернівецької області.
Ст. 68 Земельного кодексу України (2001 року), ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення під залізничним полотном та його облаштуваннями, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.
Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту.
Таким чином правовий статус земель залізничного транспорту визначено законом і не може бути змінений в будь-який інший спосіб аніж визначено законодавством.
Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що сільська рада не вправі була розпоряджатися земельними ділянками, на яких розташовані державні підприємства.
Право Залізниці на земельну ділянку в межах ОСОБА_2 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, в тому числі і на спірну, виникло задовго до реєстрації права ОСОБА_3, та не було жодним чином припинене на підставі наступного.
Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода» затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 01.11.1955; «Положение о землях предоставленных транспорту» затверджених постановою СНК СССР 07.02.1933; інші нормативні акти та будівельні норми) вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалося, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п.54,55 Общих начал землепользования и землеустройства (ОСОБА_4 ЦИК СССР 15.12.1928).
Згідно із п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 положення п.6 діючої ОСОБА_4 Верховної ОСОБА_4 Української РСР від 08.12.1990 «Про земельну реформу» №563-ХІІ в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою визнано таким, що не виповідає Конституції України (є неконституційним).
Право користування Залізниці спірною земельною ділянкою відповідно до ст.11 ЦК України 2003 року виникло безпосередньо на підставі актів цивільного та земельного законодавства.
Інститут державних актів, як правовстановлюючих документів, було введено в дію Земельним кодексом УРСР 1970 року. Пунктом 2 Указу Президії Верховної ОСОБА_4 УРСР від 25.12.1970 «Про порядок введення в дію Земельного Кодексу УРСР» передбачалося, що норми Земельного кодексу УРСР (1970 року) застосовувались до правовідносин, які виникли після введення його в дію.
Розміри земельної ділянки Залізниці, визначені Планом смуги відведення відповідають даним, що підтверджується довідкою Відділу Держземагенства у Глибоцькому районі станом на 01.01.2012р, відповідно до якої під об'єктами залізничного транспорту в межах с.Коровія Глибоцького району знаходиться площа 14,0 га. Зазначеною довідкою підтверджується факт землекористування залізниці.
Залізницею як землекористувачем сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою відокремленого підрозділу «Чернівецька дистанція колії ДТГО «Львівська залізниця» від 21.08.2015 №10/41.
Керуючись вищенаведеним, вважаю законним право користування Залізницею землями в межах смуги відведення, та на підставі норм вищевказаного законодавства залізниця є землекористувачем, а План смуги відведення є належним доказом землекористування.
Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких с вичерпним.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. З часу відведення Залізниці земельної ділянки під земляне полотно вилучення спірної частини земельної ділянки у встановленому порядку у Залізниці не проводилося.
Слід зазначити, що Відповідачі до Залізниці щодо вилучення із користування даної частини смуги відведення не звертались. Відмови від права користування земельною ділянкою Залізниця не надавала.
Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку становлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.
Під час прийняття сільрадою оскаржуваного рішення і реєстрації ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку, відповідачами не враховано вищенаведених норм законодавства, тому рішення І сесії V скликання ОСОБА_2 сільської ради від 07.04.2006р. №13-1/2006 із перевищенням повноважень щодо розпорядження землями державної власності, передбачених ст.ст. 12, 122 Земельного кодексу України, порушує права та інтереси Залізниці на користування земельною ділянкою, якою в даний час володіє і користується ОСОБА_3, тому оскаржуване рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню.
Враховуючи викладене, беручи до уваги, що спірна земельна ділянка відповідача, частково накладається на землі позивача, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.
Згідно із ч.2 ст. 152 Земельного кодексу України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А відповідно до ч.3 даної статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Разом з тим, не можна погодитись із доводами позивача про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку та скасування запису в Поземельній книзі щодо права власності, оскільки інформація про зміну відомостей про земельну ділянку вноситься до Державного земельного кадастру відповідно до вимог, визначених в Законі України «Про Державний земельний кадастр».
Відповідно до п. 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, суд керується Законом України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та обтяжень", згідно з яким передбачена певна процедура реєстрації прав на нерухомість, до складу якої входять також земельні ділянки.
Пунктом 2 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закону) передбачено, що державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно із частинами шостою, сьомою статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність державного кадастрового реєстратора, пов'язану зі здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється.
За положеннями ст. 26 Закону України «Про Державний земельний кадастр»записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Стаття 27 цього Закону передбачає скасування державної реєстрації речових прав в разі винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до державного реєстру прав. Визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним є підставою для скасування його державної реєстрації.
За змістом вказаних норм, підстав для покладання на Управління Держземагенства обов'язку здійснити такі дії в судовому порядку немає. Заінтересована особа не позбавлена можливості звернутися до відповідних органів у порядку, передбаченому чинним законодавством, щодо скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та внесення змін до Державного земельного кадастру. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14 жовтня 2014 року, у справі № 3-150гс14, у подібних правовідносинах.
При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
З огляду на те, що позов задоволено частково, а саме: на 0,43 %, з відповідача ОСОБА_2 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області на користь позивача слід стягнути 17 гривень 78 коп. (з розрахунку: 19,47 % від 243,60 =47,43 грн.), і з відповідача ОСОБА_3 17 гривень, 78 коп.
На підставі наведеного, ст. ст. 68 ЗК України, ст. 11 Закону України "Про транспорт", ст.. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", п.п. 54, 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджені ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року, керуючись ст. ст.3, 8, 10, 11, 15, 60, 61, 79, 84, 88, 179, 212-215 ЦПК України, суд,
Позов Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі її регіональної філії «Львівська залізниця»- задовольнити частково.
Визнати частково незаконним рішення ОСОБА_2 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 07 квітня 2006 року № 13-1/2006, в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0005 га., для ведення особистого селянського господарства, що накладається на смугу відведення залізниці.
Стягнути з ОСОБА_2 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 17 (сімнадцять) гривень, 78 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 17 (сімнадцять) гривень, 78 копійок.
У задоволенні решти вимог Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: