АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.,

секретар Скакун К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку ,,ПриватБанк про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та розірвання договору, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку ,,ПриватБанк на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБнк (далі ПАТ КБ „ПриватБанк) про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та розірвання договору.

Вказувала на те, що відповідно до укладеного між нею та ПАТ КБ „ПриватБанк кредитного договору від 28 квітня 2014 року вона отримала банківську картку № 136658.

За період з 14 квітня 2015 року по 7 червня 2015 року ОСОБА_2, перебуваючи неодноразово в гостях за місцем її проживання, а саме в будинку № 16 по вулиці Червонохресній у м. Кіцмань Чернівецької області, знаючи місце зберігання банківської картки № 136658, таємно, повторно викрав цю картку, з якої в подальшому через банкомати зняв грошові кошти в сумі 4400 грн.

Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 8 червня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2,3 ст.185 КК України.

-------------------------------------------------------------------------------------------------------

22ц-1532/16 головуючий у І-й інстанції Мізюк В.М.

категорія:19/27 суддя-доповідач: ОСОБА_3

В рахунок погашення викраденої ОСОБА_2 суми коштів банк списав з іншого її рахунку 2964 грн.

Крім того, банк безпідставно нарахував на суму, яка була викрадена ОСОБА_4, відсотки за користування кредитом та пеню на загальну суму 5922 грн 28 коп.

Посилаючись на ці обставини, просила суд стягнути з ПАТ КБ „ПриватБанк на її користь 2964 грн 94 коп, списаних банком з рахунку №601433 для погашення кредиту, та розірвати кредитний договір від 28 квітня 2014 року, укладений між нею та ПАТ КБ ,,ПриватБанк.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2016 рокупозов задоволено: стягнуто з ПАТ КБ ,,ПриватБанк на користь ОСОБА_1 2964 грн 94 коп, розірвано кредитний договір від 28 квітня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ ,,ПриватБанк.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ ,,ПриватБанк просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що списання коштів з кредитної картки позивачки відбулося внаслідок розголошення нею третій особі конфіденційної інформації та неповідомлення банку про блокування рахунку під час здійснення несанкціонованих операцій.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено обставин, які б підтвердили наявність вини позивача у незаконному використанні іншою особою ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Проте з такими висновками суду не можна погодитись.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 квітня 2014 року між позивачкою ОСОБА_1 та ПАТ КБ ,,ПриватБанк було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання позивачем заяви-анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, ознайомлення з цими Умовами і Правилами та памяткою клієнта.

На підставі вказаного договору позивачу видано платіжну картку та відкрито картковий рахунок, на якому в подальшому було встановлено кредитний ліміт в розмірі 3800 грн.

Позивачці також було видано платіжну картку для отримання пенсії, з якої банк здійснював списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитною карткою, що підтверджується виписками з рахунків.

Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязаний приймати і зарахувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі ст.1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Судом встановлено, що за період з 14 квітня 2015 року по 7 червня 2015 року з карткового рахунка ОСОБА_1 через банкомати, які знаходяться у м.Кіцмань, ОСОБА_2 було знято готівку в сумі 4400 грн.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що списання грошових коштів з її рахунку відбулось всупереч її волі.

Проте, як вбачається з вироку Кіцманського районного суду Чернівецької області від 8 червня 2016 року, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2,3 ст.185 КК України, ОСОБА_2 неодноразово знімав кошти у банкоматі з карткового рахунку позивачки ОСОБА_1 за її проханням (а.с.9-11).

Пунктом 14.12. ст.14 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні передбачено, що користувач зобовязаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до п.п.6, 9 розділу VI Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобовязаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно з п.п. 2.1.1.5.1., 2.1.2.9.5., 2.1.1.9.9., 2.1.1.9.11. Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний не передавати карту, ПІН третім особам; не повідомляти ПІН третім особам для здійснення операцій іншими особами, приймати необхідні міри для попередження втрати, пошкодження чи викрадення карти, нести відповідальність по операціям, які здійснені з використанням ПІНа; у випадку якщо інформація про ПІН чи реквізити картки стала доступною третім особам негайно повідомити про це банк по телефону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що несанкціоноване списання коштів з карткового рахунка позивачки було здійснено з її вини, оскільки, як встановлено вироком суду, остання сама повідомила ОСОБА_2 ПІН своєї картки, неодноразово просила останнього знімати кошти з її рахунка та не вжила заходів щодо запобігання розкрадання картки.

За змістом ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до винної особи з вимогами про відшкодування завданої їй шкоди.

Згідно з п.п.1.1.3.1.3 та 1.3.1.1.6 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків позивачки ОСОБА_1 на погашення її кредитної заборгованості, а також будь-якої іншої заборгованості.

Відповідач здійснив списання грошових коштів в сумі 2964 грн з карткового рахунку позивачки на погашення кредитної заборгованості відповідно до умов договору.

За таких обставин вимога позивачки про стягнення з відповідача 2964 грн є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Не ґрунтується на законі і висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору.

За правилами ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оскільки несанкціоноване списання коштів в сумі 4400 грн з карткового рахунка позивачки було здійснено з її вини, то нарахування банком відсотків за користування цими коштами не є підставою для розірвання договору.

Ухвалюючи рішення про задоволення вказаної вимоги, суд послався на ч.3 ст.651 ЦК України та на Закон України „Про захист прав споживачів.

При цьому в рішенні суду не зазначено яке саме порушення договору допущено відповідачем.

За змістом ч.3 ст.651, ст.907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору в порядку, на підставах, встановлених цим кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.10 Закону України „Про захист прав споживачів споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобовязань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Отже, одностороння відмова від договору допускається, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом. При цьому стороні не потрібно звертатися до суду для визнання правомірності відмови.

Договір може бути розірваний у судому порядку лише за наявності передбачених законом підстав (ч.2 ст.651, ч.2 ст.652 ЦК).

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314 ЦПК України , колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку ,,Приватбанк задовольнити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2016 рокускасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку ,,ПриватБанк про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та розірвання договорувідмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді