Справа № 317/3279/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 р. м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого-судді: Нікітіна В.В.

при секретарі: Московкіній І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за уточненим позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та застосування реституції,

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2016 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія АвтоФінанс" до ОСОБА_1 про визнання договору нікчемним та повернення сторін до попереднього стану.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

06 листопада 2014 року між сторонами у справі було укладено договір фінансового лізингу № 01/14-00637 (далі - Договір), у відповідності до якого позивач зобов'язаний придбати, зареєструвати та передати в користування відповідачу транспортний засіб - легковий автомобіль марки Seat Ibiza Style 1.4, а відповідач зобов'язалась сплатити передбачені договором лізингові платежі.

07 листопада 2014 року відповідач отримала транспортний засіб Seat Ibiza Style 1.4, 2014 року випуску, д/н: НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, двигун НОМЕР_3, вартістю 212300,00 гривень.

В процесі виконання договору у позивача виникли сумніви щодо підписання Договору саме відповідачем ОСОБА_1 Крім того, станом на момент підписання Договору представник ТОВ "Лізингова компанія АвтоФінанс" ОСОБА_2 не мав відповідних на це повноважень, оскільки відповідна довіреність йому не видавалась.

Про недійсність правочину свідчить також той факт, що сторони не дійшли згоди щодо умов вказаного Договору, оскільки ними не були підписані Додатки № 1 та № 3 до нього, які є невід'ємною частиною Договору.

Крім того, при укладенні сторонами договору фінансового лізингу, всупереч нормам діючого (в тому числі й на час укладення Договору) законодавства України, не було проведено нотаріального посвідчення цього договору.

Також позивач зазначає, що на момент підписання оскаржуваного правочину ТОВ "Лізингова компанія АвтоФінанс" не мало ліцензії на здійснення фінансових послуг.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом.

28 вересня 2016 року судом було ухвалено заочне рішення про часткове задоволення позову.

Ухвалою від 02 листопада 2016 року вказане заочне рішення було скасоване, справу призначено до судового розгляду.

Заявою від 01 грудня 2016 року позивач уточнив позовні вимоги в частині визнання договору недійсним замість первинної вимоги про визнання договору нікчемним.

Представник позивача подала письмову заяву, в якій підтримала вимоги уточненого позову та просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 подала письмові заперечення проти позову, в яких зазначила про відсутність підстав для його задоволення, оскільки укладений між сторонами договір, який предметом позову, фактично виконано. Вона сплатила всю суму за договором фінансового лізингу, а позивач без заперечень повністю прийняв виконання нею договору.

Крім того, діючим законодавством України прямо не передбачено обов'язок нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу.

За вказаних підстав відповідач просила суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши подані докази, дійшов до наступних висновків.

В матеріалах справи міститься копія договору фінансового лізингу № 01/14-00637 від 06 листопада 2014 року, який укладено між ТОВ "Лізингова компанія АвтоФінанс" та ОСОБА_1 (а.с. 10-17).

У відповідності до вказаного договору ТОВ "Лізингова компанія АвтоФінанс" зобов'язався придбати, зареєструвати та передати в користування відповідачу транспортний засіб - легковий автомобіль марки Seat Ibiza Style 1.4, а відповідач зобов'язалась сплатити передбачені договором лізингові платежі.

Як вбачається з копії акта приймання-передачі предмета лізингу від 07 листопада 2014 року, ТОВ "Лізингова компанія АвтоФінанс" на підставі зазначеного Договору передало, а ОСОБА_1 прийняло автомобіль Seat Ibiza Style 1.4, 2014 року випуску, д/н: НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, двигун НОМЕР_3 та приналежності до нього (а.с. 19).

В додатку № 2 до Договору сторонами визначено, що вартість предмета лізингу становить 212 300,00 гривень (а.с. 18).

Копіями платіжних доручень підтверджено факт оплати відповідачем ОСОБА_1 платежів за Договором на загальну суму 268750,16 гривень (а.с. 24-41).

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) - ч. 3 ст. 215 ЦК України.

Аналіз зазначених правових норм призводить суд до висновку, що Цивільним кодексом України встановлено дві форми недійсного правочину: нікчемний правочин (його недійсність випливає з вимог закону) та оспорюваний правочин (може бути визнаний недійсним за рішенням суду).

Предметом оскарження в даній справі є договір фінансового лізингу. Його предмет та основні умови відповідають вимогам статті 806 ЦК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

В той же час, спеціальним нормативно-правовим актом системи законодавства України, який регулює загальні правові та економічні засади фінансового лізингу, є Закон України «Про фінансовий лізинг» № 732/97-ВР від 16 грудня 1997 року (далі - Закон).

Статтею 6 Закону встановлено вимоги до договору фінансового лізингу. У відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону договір лізингу має бути укладений в письмовій формі.

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк лізингу; розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Вказаним Законом не встановлено обов'язковості нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, незалежно від його суб'єкта (фізична або юридична особа).

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_1 повністю виконала свої зобов'язання за Договором та в повному обсязі сплатила вартість предмета лізингу. Вказане виконання повністю та беззаперечно прийняте позивачем - ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс».

Вищезазначене, з урахуванням положень ч. 1 ст. 3607 ЦПК України, дає підстави суду відступити від правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним в постанові по справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що у справі № 6-2766цс15, яка переглядалась Верховним Судом України, підставами для скасування рішень нижчестоячих судів було не лише недотримання обов'язку щодо нотаріального посвідчення договору, а й захист прав лізингоодержувача як споживача за Законом України «Про захист прав споживачів». В даному ж випадку, визнання договору недійсним з формальних підстав призведе до порушення прав ОСОБА_1 як споживача, оскільки вона повністю виконала свої зобов'язання за договором з позивачем і має право, на підставі вимог Закону України «Про захист прав споживачів» на своєчасне отримання продукції, зобов'язання щодо якої вона добросовісно виконала і таке виконання прийняте іншою стороною у зобов'язанні.

Вищезазначене свідчить про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним договору фінансового лізингу від 06 листопада 2014 року № 01/14-00637.

Позовні вимоги щодо застосування реституції є похідними від позовних вимог про визнання договору недійсним а тому також не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні уточненого позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та застосування реституції відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя В.В. Нікітін