Справа № 361/2549/16-ц Головуючий у І інстанції Шинкар А. О.
Провадження № 22-ц/780/5376/16 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 26 30.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

30 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Іванова І.В., Сліпченка О.І.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

у квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 13 березня 2012 року передав ОСОБА_2 в борг 100110 гривень, які останній зобов'язався повернути на протягом 4-х років рівними частинами по 25027,50 грн. кожного року, між сторонами було укладено договір позики у простій письмовій формі у вигляді розписки.

Оскільки, відповідач повернув лише 4000 грн., позивач просив стягнути борг у сумі 96110 грн. та на підставі смт. 625 ЦК України інфляційні втрати в сумі 49508 грн. та 3% річних - 5058,82 грн., а всього 150 676,82 грн. та судові витрати.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг у сумі 150676 (сто п'ятдесят тисяч шістсот сімдесят шість) гривень 82 копійки, а також судові витрати у сумі 1506 ( одна тисяча п'ятсот шість) гривень 80 копійок.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав неповноти встановлення обставин, які мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином перевірено обставин щодо фактичної передачі грошових коштів. Судом також не було враховано, що розписка була написана відповідачем під тиском позивача.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно письмової розписки від 13 березня 2012 року ОСОБА_2 заборгував ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 100110 гривень, які зобов'язався повернути протягом 4-х років: кожний рік рівними частинами по 25027,50 грн.

Дійсність розписки підтверджується та не оспорюється сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, борг у визначеній в розписці строки не повернув, а тому він підлягає стягненню з нього у примусовому порядку.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, установивши, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, дійшов обґрунтованого висновку про виникнення боргового зобов'язання.

Ухвалюючи рішення, суд врахував наведені вимоги закону та ухвалив законне і справедливе рішення про стягнення заборгованості за договором позики.

Також колегія суддів враховує, що наявність у позивача оригіналу розписки згідно з положенням частини третьої статті 545 цього Кодексу свідчить про неповернення боргу відповідачем.

Оскільки договір позики укладений у письмовій формі та його зміст підтверджує факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та зобов'язання останнього щодо їх повернення, доводи апеляційної скарги про існування інших правовідносин між сторонами, ніж боргових, є безпідставними.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує, що грошові кошти, вказані у розписці на суму 100110 грн. насправді ніколи не передавались. Розписка складена відповідачем під тиском позивача.

Колегія суддів апеляційного суду не приймає до уваги дані заперечення, оскільки відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Довести суду ці обставини належними доказами з дотриманням вимог цивільно-процесуального законодавства повинен позичальник.

Однак, ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, ні щодо доводів про безгрошовість правочину, ні щодо тиску з боку позивача, які вплинули на підписання договору позики.

Доводи про те, що відповідач перебував з позивачем у трудових відносинах, тобто працював у ТОВ «Пресмет ЛТД» керівником якого є позивач та те, що з ОСОБА_2 ОСОБА_3 стягує кошти за недостачу металобрухту є безпідставними, тому що відповідачем не надано доказів перебування сторін у трудових відносинах.

З огляду на вказане, установивши, що відповідач уклав договір позики із ОСОБА_3, внаслідок чого відповідач має перед позивачем боргове зобов'язання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, стягнувши із відповідача суму заборгованості.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Таргоній Д.О.

Судді: Іванова І.В.

Сліпченко О.І.