Справа № 587/1964/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., при секретарі Козловій К.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за клопотанням Свердловського районного суду м. Бєлгород про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України апеляційної ухвали судової колегії по цивільним справам Бєлгородського обласного суду РФ від 01.03.2016 року в частині стягнення державного мита із ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В :

04 жовтня 2016 року до Сумського районного суду Сумської області через Головне територіальне управління юстиції в Сумській області надійшло клопотання про визнання та звернення до виконання рішення суду Свердловського районного суду м. Бєлгород в частині стягнення з ОСОБА_1 держмита в дохід бюджету міського округу «місто Бєлгород» в сумі 150 рублів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 проти заявленого клопотання заперечував, посилаючись на те, що згідно ст. 2 «Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22 січня 1993 року він звільнений від сплати державного мита.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, дослідивши додані до клопотання матеріли, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 390 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів ) визнаються та виконуються в країні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або принципом взаємності.

На даний час між Україною і Російською Федерацією чинна Конвенція «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам», підписана країнами-учасницями СНД в м. Мінську 22.01.1993 року та ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 10.11.1994 року N 240/94-ВР (далі Мінська Конвенція).

Відповідно до ч. 2 ст. 54 Мінської Конвенції, суд, який розглядає клопотання про визнання і надання дозволу на примусове виконання рішення, обмежується встановленням того, що передбачені цією Конвенцією умови додержано. У такому випадку суд постановляє рішення про примусове виконання.

Стаття 391 ЦПК України передбачає, що рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред'явлено до примусового виконання протягом усього проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Судом встановлено, що Апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду Російської Федерації від 01 березня 2016 року рішення Свердловського районного суду м. Бєлгород від 07 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди залишено без змін, стягнуто з ОСОБА_1 в дохід бюджету міського округу «місто Бєлгород» держмито за подання апеляційної скарги в розмірі 150 рублів.( арк.с.4-5)

Апеляційна ухвала Бєлгородського обласного суду РФ від 01 березня 2016 року набрала законної сили 01 березня 2016 року.( арк.с.7).

Згідно довідки суду Свердловського районного суду м. Бєлгород ОСОБА_1 був своєчасно і належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи( арк.с.8-12). Апеляційна ухвала Бєлгородського обласного суду від 01 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в частині стягнення державного мита за подання апеляційної скарги на території Російської Федерації не виконувалась. ( арк.с.13).

Таким чином, оскільки підстав для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу до примусового виконання рішення іноземного суду не встановлено, то вказане клопотання підлягає задоволенню, а апеляційна ухвала Бєлгородського обласного суду від 01 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в частині стягнення державного мита за подання апеляційної скарги визнанню та зверненню до примусового виконання на території України.

Відповідно до п. 8 ст. 395 ЦК України, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Станом на 01.12.2016 року Національним банком України встановлено наступний курс національних валют: 10 рублів (грошова одиниця Російської Федерації) 3,9417 гривень (грошова одиниця України). Виходячи із даного курсу стягненню з ОСОБА_1 підлягає 59 грн. 12 коп.

Що ж стосується посилання ОСОБА_1 на те, що він звільняється від сплати судових витрат відповідно до «Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22 січня 1993 року, то воно є необґрунтованим.

Як зазначено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», оскільки міжнародними договорами України не встановлено відповідних обмежень, їх правила щодо дозволу на примусове виконання стосуються рішень іноземних судів у цивільних справах і в частині стягнення з боржника судових витрат, у тому числі державного мита й інших витрат у дохід держави-Договірної Сторони, суд якої постановив рішення. Враховуючи характер стягнень в останньому випадку, належить визнати правильною практику тих судів, які питання про дозвіл виконання рішень у цій частині вирішують за клопотанням іноземного суду, який постановив таке рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 390-397 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Визнати та дати дозвіл на примусове виконання на території України апеляційної ухвали судової колегії по цивільним справам Бєлгородського обласного суду від 01.03.2016 року в частині стягнення державного мита із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, в дохід бюджету міського округу «Міста Бєлгород» на розрахунковий рахунок (р/с № ОКТМО по г. Белгороду 1, КПП 312301001, код бюджетной классификации , БИК 041403001 ГРКЦ ГУ Банк России г. Белгорода, ИНН НОМЕР_1 УФК по Белгородской области (ИФНС России по г. Белгороду) (російською мовою)) державного мита в сумі 150 рублів, що становить 59 гривень 12 копійок.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя