Справа № 487/9435/15-ц
Провадження № 2/487/627/16
РІШЕННЯ

Іменем України

15.11.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Щербини С.В., при секретарі Шевиряєвої К.А., адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу по позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

25.12.2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

В подальшому позивачкою було предявлено уточнений позов до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, в якому вона просила визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири №9 по вул.. Погранична (Чигрина), 13 в м. Миколаєві, укладений між спадкодавцем ОСОБА_6 та відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_4, та визнати за нею право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3

Провадження по справі в частині позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу дійсним до ОСОБА_5 закрито, у звязку зі смерть останнього.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що 09.06.2015 року помер ОСОБА_6, який за життя склав заповіт на її користь на все своє майно. У встановлений законом строк вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця ОСОБА_6 на квартиру 9 по вул. Погранична (Чигрина), 13 в м. Миколаєві. Посилаючись на те, що договір №344 від 15.06.1999 року купівлі-продажу квартири №9 по вул.. Погранична (Чигрина), 13 в м. Миколаєві був укладений на товарній біржі «Сангай», але нотаріально не посвідчувався, а в подальшому його оригінал було втрачено, позивачка просила суд визнати дійсним вказаний договір та визнати за нею право власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали уточнені позовні вимоги, підтвердили викладені обставини та просили про їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає, що право власності на квартиру його батька повинно бути визнано за ним.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявились, пр. час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

09.06.2015 року помер ОСОБА_6 (актовий запис №147 від 09.06.2015 року зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції).

08.06.2015 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_7 посвідчено заповіт записаний зі слів ОСОБА_6, згідно з яким останній заповів все майно, що належить чи буде йому належати, ОСОБА_2.

15.06.2015 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6, а 10.12.2015 року із заявою в якій повідомила нотаріуса про те, що після смерті ОСОБА_6 залишилось майно у вигляді квартири АДРЕСА_1, але у неї відсутній документ, що підтверджує право власності на це майно, та просила видати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Постановою приватного нотаріуса ОСОБА_7 від 10.12.2015 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру №9 за адресою: м. Миколаїв, вул. Чигрина, 13, після смерті ОСОБА_6, в звязку з не подання правовстановлюючого документу, який підтверджує належність вказаної квартири спадкодавцю.

Крім того, як вбачається з матеріалів спадкової справи №14/2015 до майна померлого 09.06.2015 року ОСОБА_6 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 09.12.2015 року звернувся син померлого ОСОБА_3.

Відповідно до ст.. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (стаття 1218 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (стаття 1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (стаття 1296 ЦК України).

Відповідно до Розділу ІІ глави 10 п.п. 4.12,4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Таким чином, для оформлення права на спадщину та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину у вигляді нерухомого майна (квартири) спадкоємець повинен надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа, який підтверджує, що на момент смерті спадкодавцю належала ця нерухомість (квартира).

Як встановлено в судовому зсіданні, при зверненні до нотаріуса ОСОБА_2 не було надано оригінала правовстановлюючого документа, який би підтверджував право власності спадкодавця ОСОБА_6 на квартиру №9, розташовану по вул. Погранична (Чигрина), 13 в м. Миколаєві. Позивачка пояснила суду, що оригінал правовстановлюючого документу було втрачено. На підтвердження факту належності ОСОБА_6 вказаної квартири було надано копію договору №344 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 15.06.1999 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_6 з іншого боку, зареєстрованого на товарній біржі «Сангай», згідно з яким ОСОБА_6 придбав квартиру АДРЕСА_2.

Згідно з п.10 вказаного договору №344 купівлі-продажу нерухомого майна від 15.06.1999 року, він складений у чотирьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких зберігається на біржі з усіма поданими при реєстрації документами. Зазначені обставини свідчать про наявність у спадкоємиці можливості отримання дублікату правовстановлюючого документа від особи, яка здійснювала його реєстрацію (Товарна біржа «Сангай»). Проте, позивачкою не надано доказів, які б свідчили про її звернення до Товарної біржі «Сангай» та неможливість отриманні вказаного дублікату.

У розясненнях, що містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, звернення до суду може мати місце в разі відмови нотаріусом в видачі свідоцтва з таких підстав, які унеможливлюють їх видачу, оскільки підстави нотаріальної відмови не можуть бути усунуті спадкоємцями.

Встановлене судом свідчить про те, що можливість отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі не втрачена і для цього наявні відповідні для одержання спадкоємицею свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі необхідні умови, а саме таке свідоцтво може бути видано в разі отримання дублікату правовстановлюючого документу та надання його нотаріусу.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу №344 від 15.06.1999 року суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 227 ЦК України ( в ред. 1963р.), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Проте, відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК України (в ред. 1963р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

На підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу квартири №9, розташованої по вул. Чигрина, буд.13 в м. Миколаєві суду надано копію відповідного договору №344 від 15.06.1999 року. Проте, доказів на підтвердження сторонами повного або часткового виконання угоди, як того вимагає ч.2 ст. 47 ЦК України (в ред. 1963р.), суду не надано.

Разом з тим, визнання такої угоди дійсною не створить для сторін юридичних наслідків, оскільки на даний момент відсутній оригінал або дублікат договору купівлі-продажу, а наявність лише його копії не доводить, що вказана квартира належала на праві власності ОСОБА_6 на момент смерті.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позивачем невірно обраний спосіб захисту його прав, оскільки в даному випадку доведенню підлягає склад спадщини, а саме, що квартира АДРЕСА_2 належала спадкодавцю ОСОБА_6 на праві власності на момент відкриття спадщини (09.06.2015 року).

Крім того, суд звертає увагу на ряд протиріч, що містяться у заповіті ОСОБА_6 від 08.06.2015 року. Так, у абзаці 5 заповіту зазначено: «Цей заповіт складено о 12 годині 40 хвилин та підписано заповідачем у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу …», а у наступному абзаці зазначено: «У звязку з фізичною вадою я, заповідач, не можу самостійно прочитати та підписати заповіт, тому на моє прохання ф у моїй присутності текст заповіту підписано ОСОБА_8, …». Одночасно на зворотному аркуші заповіту зазначено: «У звязку з тим, що ОСОБА_9 має вади зору та хворобу рук не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, за його дорученням, у його та моїй, нотаріуса, присутності текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними ним свідками ОСОБА_10 … та ОСОБА_11 … та підписаний ОСОБА_8.»

Оцінивши надані докази по справі у сукупності та з урахуванням вищевикладеного суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог сит. 88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позиваач.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212 -215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст. ст. 294, 296 ЦПК України

Суддя: С.В. Щербина