Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1754/16 Головуючий у 1-й інстанції: Мусієнко Н.М.
Є.У.№ 334/6008/14-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи доповнював і уточнював. Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла його мати ОСОБА_5, після смерті якої залишився житловий будинок в місті Дніпропетровську. Спадкоємцем першої черги, крім нього, була його сестра ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Посилаючись на те, що разом із своєю багатодітною сім'єю він постійно проживає в Російській Федерації, з 2002 року втратив будь-які зв'язки із родиною, про смерть матері і сестри дізнався випадково тільки у лютому 2014 року, просив суд на підставі ст.1272 ЦК України визначити йому додатковий строк на прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5, визнавши причини пропуску поважними.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити та визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників позивача сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що ОСОБА_2, громадянин Російської Федерації, народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, є сином ОСОБА_3 і ОСОБА_5 ( а.с. 6). Шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 розірвано 28.09.1979 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_1 ( а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_5, яка до дня своєї смерті проживала в АДРЕСА_1 (а.с.39).

Спадкоємцем першої черги крім позивача являлася донька померлої ОСОБА_6, яка прийняла спадщину, до складу якої входив житловий будинок АДРЕСА_1 19 липня 2006 року державний нотаріус Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори на підставі ст.1261 ЦК України видав їй свідоцтво про право на спадщину на вказане спадкове майно (а.с.38-55).

У жовтні 2013 року позивач ОСОБА_2 направив до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері, до якої додав копію свого свідоцтва про народження (а.с.59-62).

Постановою державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 17 жовтня 2013 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за пропуском строку прийняття спадщини (а.с.63).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла сестра позивача ОСОБА_6, спадкоємцями після смерті якої являється непрацездатний батько ОСОБА_3, 1934 року народження, і спадкоємці за заповітом діти померлої ОСОБА_4 і ОСОБА_8 Останній відмовився від спадщина на користь своєї сестри (а.с.119-152).

З приводу будинку, який ОСОБА_6 успадкувала після смерті своїй матері, між відповідачами у цій справі виник судовий спір, який з вересня 2009 року розглядався у Красногвардійскому районному суді м. Дніпропетровська (а.с.148 зворот).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року в справі №6-85цс12, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що причини, на які ОСОБА_2 посилався як на підставу для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини не є такими, що пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для позивача на вчинення цих дій; при цьому судом правильно зазначено, що у випадку відсутності інформації про смерть спадкодавця, правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні та положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування, виникає у день відкриття спадщини. За положеннями до ст. 1270, 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За роз'ясненнями п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 04.11. 2015 року, справа № 6-1486 цс15, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України має бути обов'язковою у застосування відповідної правової норми, за змістом ст. 1272 ЦК України, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Виходячи із вказаної правової позиції, доводи апеляційної скарги про те, що позивач, який постійно проживає в Російській Федерації і з 2002 року втратив зв'язки із сім'єю, а тому не знав про смерть матері і сестри, не мають правового значення і не є підставою для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що спадкоємиця ОСОБА_5 при подачі в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини приховала від нотаріуса наявність ще одного спадкоємця - позивача у справі, а тому висновки суду про відсутність поважних причин пропуску строку прийняття спадщини являються помилковими, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Норми ст.1269 ЦК України, які регулюють порядок подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини, не зобов'язують останнього повідомляти нотаріуса про коло всіх спадкоємців.

Посилання в апеляційній скарзі про безпідставність висновків суду щодо регулярного спілкування позивача із своїми родичами, його обізнаність про смерть матері, не мають правового значення.

Втрата позивачем з 2002 року будь-яких зв'язків зі своїми батьками похилого віку, його байдуже ставлення до їх життя впродовж тривалого часу, небажання проявляти турботу та надавати допомогу своїм немічним батькам не може виправдати його необізнаність протягом десяти років про смерть близької людини.

Доводи представників ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про те, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції позбавив непрацездатного відповідача ОСОБА_3 права на ? частку спадкового будинку і фактично залишив його без житла, являються неспроможними. Відповідач ОСОБА_3 - колишній чоловік спадкодавця ОСОБА_5 не входить в коло спадкоємців першої черги і ніяких майнових прав в порядку спадкування після смерті колишньої дружини, шлюб з якою розірвано ще у 1979 році, не має. Відповідач ОСОБА_3 як непрацездатний спадкоємець померлої у 2009 році доньки ОСОБА_6 не позбавлений можливості захистити своє порушене право на спадкове майно, що залишилося після смерті доньки, у спосіб, передбачений законом.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є по суті правильним, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія судів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це вимагає позивач.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст.307,307,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: