У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

з участю - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 листопада 2016 року у задоволенні вказаного позову відмовлено за безпідставністю вимог.

Вважаючи рішення суду необґрунтованим, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено усний договір поставки ковбасних виробів, і відповідно до цієї домовленості за період з 24.01.2013р. по 27.06.2013р. він передав товару на суму 382 205 грн., з яких відповідач оплатив 230 100 грн. та повернув товару на суму 15 151 грн., в результаті чого його борг станом на 28.06.2013р. склав 136 954 грн.. Додає, що у зв'язку з несплатою відповідачем заборгованості, він припинив йому поставку товарів. Зазначає, що відповідач 25.08.2013р. сплатив 5 600 грн., а з жовтня 2013 по жовтень 2015 року - 63 820 грн., тим самим зменшивши суму заборгованості до 67 534 грн.. Вважає, що в силу ст. 625 ЦК України відповідач повинен сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, який становить 54 308,34 грн., а також 3% річних від простроченої суми в розмірі 5 627,70 грн.. Акцентує увагу на тому, що наведені ним обставини підтверджуються матеріалами перевірки Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області, письмовими поясненнями відповідача, в яких він зазначив, що борг перед позивачем визнає, проте відмовляється його сплачувати через те, що не реалізував товар. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено: у квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вимогою стягнути з ОСОБА_3 127 470 грн, (включаючи інфляційні збитки та відсотки за користування коштами) боргу, який виник у зв»язку відмовою відповідача сплатити йому гроші за поставлені ковбасні вироби. Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що між ним та ОСОБА_3 мав місце усний договір про поставку товару, за якою позивач ОСОБА_2 поставляв відповідачу ОСОБА_3 ковбасні вироби для реалізації, а останній сплачував йому за це погоджену суму грошей. Окрім цього, сторони досягли згоди про те, що у ________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/4285/16-ц Головуючий в суді І інстанції - Бердій М.А.

Провадження № 22-ц 787/2231/2016 Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

випадку, якщо у ОСОБА_3 залишиться нереалізований товар, то ОСОБА_2 забере його назад. Такі договірні правовідносини щодо поставки ковбасних виробів між ними мали місце в період з 24.01.2013р. по 27.06.2013р., ОСОБА_2 передав товару на суму 382 205 грн., з яких відповідач ОСОБА_3 частково оплатив товар, однак залишилась неповернута сума заборгованості 67 534 грн..

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існували усні домовленості щодо реалізації товарів, які не передбачені чинним Цивільним кодексом України, а тому позовні вимоги є безпідставними.

На підтвердження даного висновку в рішенні містяться необхідні доводи та обґрунтування, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

За змістом ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Зазначена стаття називає основні ознаки (критерії), що дозволяють виділити договір поставки з інших видів договору купівлі-продажу. До них відносяться правовий статус постачальника і ціль придбання (покупки) товару. Продавцем (постачальником) у договорі поставки виступає підприємець. Це може бути комерційна організація або громадянин - приватний підприємець. Постачальник продає вироблені ним товари, або товари, закуплені для продажу. Друга основна ознака - ціль придбання товару. Договором поставки визнається договір, по якому товар має придбатися для використання в підприємницькій діяльності (для промислової переробки і споживання, для наступного продажу й іншої професійної діяльності), або для іншої діяльності, не зв?язаної з особистим, домашнім, сімейним використанням товару (поставки в мобілізаційні ресурси, армію, дитячому саду чи ін.).

Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, позивач ОСОБА_2 не є суб'єктом підприємницької діяльності, а, отже, не може виступати постачальником.

Окрім цього, закон встановлює обов'язкову письмову форму для ряду правочинів, зокрема правочинів між юридичними особами; правочинів між юридичною та фізичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 ЦПК України, правочинів фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваний мінімум доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1 ст. 206 ЦПК України, інші правочинів, щодо яких встановлена письмова форма.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

На підтвердження правочину повинен бути виданий документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних коштів, а також документ, у якому відображається асортимент, кількість, ціна товару, розрахунки.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором поставки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є безпідставними.

Не заслуговують на увагу суду посилання апеляційної скарги на матеріали перевірки Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області і письмові пояснення відповідача, оскільки вони не є належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Решта доводів апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції та їм дана вірна правова оцінка.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 листопада 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді : Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.