Справа № 682/2041/16-ц
Провадження № 2/682/796/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2016 року

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Мацюка Ю.І.,

за участю секретаря Захарчук С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

02 вересня 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 23 березня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3», яке у звязку із змінами у діючому законодавстві було перейменовано на публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_3» (скорочена назва ПАТ «ВіЕйБі Банк»), та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 36-15, відповідно до умов якого ПАТ «ВіЕйБі Банк» надав Позичальнику грошові кошти у розмірі 10168,13 доларів США для придбання автомобіля марки «Daewoo Lanos», зі строком користування кредитними коштами по 22 березня 2013 року, а відповідач зобовязався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісію за ведення та моніторинг кредитної справи в строки та порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 від 24.11.2008 року до Договору № 36-15 від 23.03.2007 року, за обслуговування кредиту відсоткова ставка встановлена на рівні 17,5 % річних.

Відповідно до п. 4.5 Договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату відсотків, позичальник сплачує штраф у розмірі 20,00 % від суми неповерненого кредиту та несплачених відсотків.

Позивач вказує, що банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме, видав відповідачу кредит у розмірі 10168,13 доларів США, однак, в порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, позичальник порушив свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом, а також комісії за ведення та моніторинг кредитної справи, які передбачені п. 2.5 Кредитного договору, в звязку з чим виникла кредитна заборгованість, яка станом на 04.07.2016 року становить 10311,80 дол. США, що еквівалентно 255953,44 гривень та 4522,19 гривень штраф за несвоєчасне погашення кредиту, а всього 260475,63 грн.

Представник позивача у судовому засіданні в режимі відео конференції підтримав позовні вимоги повністю, просить їх задовольнити з викладених підстав, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання не зявляється, хоча належним чином повідомляється про час, дату та місце розгляду справи.

Виклик відповідача ОСОБА_1 в судові засідання було здійснено через оголошення в пресі.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року № 1333-р "Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2016 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме, повістки про виклик підозрюваного, обвинуваченого та інформація про процесуальні документи», затверджено перелік друкованих засобів масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, в яких у 2016 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідачів, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме. Зокрема, таким друкованим засобом масової інформації є газета "Урядовий курєр". Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо немає відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 цього ж Кодексу у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача в поданій заяві не заперечував щодо заочного розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та згідно до ст. 169 ЦПК України винести заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Судом обєктивно встановлено, що 23 березня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» (скорочено ПАТ «ВіЕйБі Банк»), та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 36-15, відповідно до умов якого ПАТ «ВіЕйБі Банк» надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 10168,13 доларів США для придбання автомобіля марки «Daewoo Lanos», зі строком користування кредитними коштами по 22 березня 2013 року, а відповідач зобовязався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та сплатити комісію за ведення та моніторинг кредитної справи в строки та порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 від 24.11.2008 року до Договору № 36-15 від 23.03.2007 р. за обслуговування кредиту відсоткова ставка встановлена на рівні 17,5 % річних.

Відповідно до п. 4.5 Договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення позичальником кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату відсотків, позичальник сплачує штраф у розмірі 20,00 % від суми неповерненого кредиту та несплачених відсотків.

24 листопада 2008 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 36-15 від 23.03.2007р. якою було змінено річну ставку за користування грошовими коштами по Кредиту на 17,5 відсотків річних.

Банк свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме, видав відповідачу кредит у розмірі 10168,13 доларів США, проте, в порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, позичальник свої зобовязання не виконав, а саме, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, в звязку з чим виникла заборгованість.

Станом на 04.07.2016 року розмір заборгованості відповідача, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 10311,80 доларів США, що еквівалентно 255953,44 гривень, та 4522,19 гривень штраф за несвоєчасне погашення кредиту, а всього 260475,63 гривень.

Згідно зі ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Відповідно до вимог статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок за договором та погасити заборгованість перед кредитором.

Відповідно до п. 2 ч.1ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов'язання.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, при цьому розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст.549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання (п. 3 ч.1 ст. 611ЦК України).

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Якщо у кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті з урахуванням положень ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», стягнення може бути проведено у іноземній валюті.

Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тому зі стягненням заборгованості в іноземній валюті, проценти за користування кредитом також стягуються в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Водночас положення ч. 2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення процентів за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

У звязку з наведеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Судові витрати у розмірі 3907,14 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 549, 550, 551, 553, 554, 1054, 1048, 1049,1050 ЦК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 10311,80 доларів США (що еквівалентно 255953,44 гривень), та штраф за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 4522,19 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, на користь держави 3907,14 гривень по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Хмельницької області через Славутський міськрайонний суд Хмельницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає чинності після закінчення терміну подання апеляційної скарги, якщо її не було подано; після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано.

Копію заочного рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з повідомленням протягом трьох днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Мацюк Ю. І.