Категорія: 50 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 грудня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А. ,

суддів - Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

секретар судового засідання Кирилюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача про стягнення аліментів на своє утримання довічно.

Покликалась на те, що вона 03.11.1945 року народження, є пенсіонером і отримує пенсію по втраті годувальника в розмірі 1 957 грн. Інших джерел доходу немає. Вказувала, що є самотньою жінкою похилого віку, чоловіка чи іншої близької людини, яка може допомагати та підтримувати матеріально, не має. Проживає у м. Львові одна, часто хворіє. Має сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в м. Луцьку, добровільно матеріальну допомогу не надає, хоча має таку можливість.

В зв`язку з викладеними вище обставинами, вказуючи про гостру потребу у матеріальній допомозі позивач звернулася до суду з вимогою про покладення обов`язку на сина утримувати її, оскільки вона є його непрацездатною матір`ю. За час розгляду справи позивачем було збільшено позовні вимоги, про що подано відповідну заяву, якою просила стягувати з відповідача аліменти на своє утримання довічно в розмірі по 4500 грн. щомісячно.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька Волинської області, ІПН: НОМЕР_1 , в користь ОСОБА_1 кошти на її утримання в розмірі по 4500 гривень щомісячно починаючи з 20 липня 2015 року довічно.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі, особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 просить скасувати дане рішення і ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити повністю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування цих обставин.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі , фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України не ведеться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на утримання матері аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що позивач відповідно до приписів ст. 202 СК України вправі вимагати від відповідача допомоги на її утримання, оскільки таку потребує в силу похилого віку, стану здоров`я та розміру доходів, а відповідач має можливість надати їй таку допомогу.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). Відповідач проживає окремо від матері ОСОБА_1 . Позивач проживає в м. Львові, а її син в м. Луцьку.

ОСОБА_1 згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с. 5-6) знаходиться на обліку в Львівському обласному військоматі, отримує пенсію по втраті годувальника. Відповідно до довідки Управління ПФУ в м. Рівному Пенсійного фонду України ОСОБА_2 отримує пенсію на підставі ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» в розмірі 16031,11 гривень.( а.с.18).

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилалась на те, вона є вдовою, пенсіонеркою, часто хворіє та потребує матеріальної допомоги, яку їй може надати ОСОБА_2 , оскільки має таку можливість.

Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України (далі - СК України) повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позову, на порушення приписів ст.ст. 212, 214 ЦПК України, суд першої інстанції не звернув уваги, що сам по собі факт непрацездатності позивача не зумовлює виникнення у відповідача обов`язку надання їй утримання та не свідчить про наявність у позивача потреби в отриманні матеріальної допомоги. Стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати позивачем матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання позивачем доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

У той же час із матеріалів справи вбачається, що позивач отримує соціальне забезпечення від держави в достатньому розмірі, оскільки розмір пенсії, яку вона отримує в сумі 1957 гривень, перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановленого державою на відповідний період для категорії осіб, до яких відноситься позивач, - 949 грн.( станом на день подачі позову 20.07.2015 року) та 1130 гривень на час розгляду справи в апеляційному порядку.

Разом із тим у матеріалах справи відсутні будь-які докази понесення позивачем значних витрат на лікування.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.( ч. 1 ст. 11 ЦПК України) .

Позивач, звернувшись з даним позовом до суду та вказуючи про своє скрутне матеріальне становище та відсутність добровільної матеріальної допомоги зі сторони повнолітнього сина ОСОБА_2 , до позовної заяви лише долучила підтверджуючі документи про її пенсійний вік та про розмір отримуваної нею пенсії. В судове засідання до суду апеляційної інстанції ні позивач, ні відповідач, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи не в`явились, та не надали інших доказів щодо необхідності отримання аліментів та можливості їх надання.

Враховуючи, що позивач не довела обставин, на які посилалась як на обґрунтування своїх вимог, зокрема потреби в отриманні матеріальної допомоги, обов`язок доведення яких відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України лежить на останній, та необхідності отримання її саме від відповідача, то висновок суду першої інстанції про те, що позивач потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання матері, є передчасним та бездоказовим та суперечить приписам ст. 202 СК України.

Крім того, відповідно до рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 липня 2015 року, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року з відповідача по справі ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частки від загального обсягу доходів щомісячно, починаючи з 27 червня 2012 року і до досягнення повноліття дитиною до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Тобто дане рішення суду свідчить про те, що у відповідача на утриманні є повнолітні діти, а даний позов був поданий після ухвалення рішення суду першої інстанції про стягнення аліментів на дітей та судом першої інстанції не був досліджений.

Судом першої інстанції в супереч норма ЦПК України не з`ясовано коло осіб, які повинні брати участь у справі.

При вирішення питання, щодо можливості надання матеріальної допомоги відповідачем своїй матерії , судом мали б оцінюватись та братись до уваги обов`язки ОСОБА_2 , як батька неповнолітніх дітей, щодо їх належного утримання до досягнення ними повноліття.

Суд першої інстанції не з`ясував питання, щодо кола осіб, прав і обов`язків, яких може стосуватись ухвалене судом у справі рішення та не залучив до участі у справі ОСОБА_3 , з якою проживають неповнолітні діти батьком який є ОСОБА_2 і в користь, якої стягнуті Франківським районним судом м. Львова аліменти.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави( с. 1 ЦПК України).

Оскільки апеляційний суд не наділений повноваженнями, щодо залучення до участі в справі осіб, які не брали в ній участь в суді першої інстанції, та у зв`язку з допущеними цим судом порушеннями вищенаведених норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскаржуване рішення слід скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в позові на підставі ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: