У Х В А Л А

13.12.2016 cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Жарікова О. В. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_2 про втрату права на користування житловим приміщенням.

Подана позовна заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов. Зокрема, частиною п'ятою статті 119 ЦПК передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Отже, якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов'язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору (частина п'ята статті 119 ЦПК), не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві (стаття 121 ЦПК) або залишення заяви без розгляду (пункт 8 частини першої статті 207 ЦПК).

Подана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ч.5 ст. 119 ЦПК України, а саме: до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою позову немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Судом встановлено, що позивач додає до позовної заяви копію квитанції про сплату судового збору на суму 551,20 грн., однак вказаний документ не підтверджує сплату судового збору. Підтвердженням сплати судового збору в розумінні ч.5 ст.119 ЦПК України є лише оригінал відповідної квитанції.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Про зазначене розяснено судам у п.10 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де вказано, що подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору.

Як вбачається зі змісту поданої позовної заяви, вона містить кілька позовних вимог немайнового характеру, а саме: визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2; зобовязати Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради в Київській області зняти з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2, отже вони є обєктом справляння судового збору кожна окремо.

Крім того, у позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що він звертається до суду згідно доручення 50АА8725680 від ОСОБА_2 з проханням визначити її такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Звертаю увагу позивача, що одна й та сама особа не може бути одночасно представником іншої сторони, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору або беруть участь у справі на другій стороні (ч.2 ст.40 ЦПК України).

Таким чином, слід дійти висновку, що ОСОБА_1 представляє інтереси ОСОБА_2 у даній справі згідно довіреності, що суперечить наведеним вимогам закону.

Більше того, наявна в матеріалах справи копія довіреності 50АА8725680 не засвідчена належним чином.

Так, згідно зі статтею 13 Закону України "Про міжнародне приватне право", документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні у разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Конвенція 1961 року, яка скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, згода на обовязковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22.12.2003. Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

З копії наявної в матеріалах справи довіреності 50АА8725680 не вбачається, що на ній проставлено апостиль Російської Федерації, в якій такий документ було видано.

Виявлені недоліки перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України, позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права на користування житловим приміщенням залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки в строк, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали, інакше заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_3