АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/7521/16 Головуючий 1-ї інстанції - Сиротников Р.Є.
Справа № 2- 643/6529/16 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : договірне.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Міненкової Н.О., Черкасова В.В.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що у серпні 2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з невиконанням належним чином ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 31 березня 2016 року виникла заборгованість на загальну суму 13 386,70 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 4 100 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 6 723,05 грн.; заборгованості за пенею та комісією 1 450 грн., а також штрафів 500 грн. (фіксована частина) та 613,65 грн. (процентна складова).

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог та судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Скарга містить посилання на те, що суд необґрунтовано дійшов висновку про недоведеність позивачем факту укладення договору між сторонами, оскільки договір складається з заяви позивача і Умов та Правил надання банківських послуг. Суд не перевірив наявність та розмір заборгованості відповідача перед відповідачем.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін, належним чином повідомлених, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Вирішуючи питання про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведений факт, що відкривався рахунок, що відповідач отримував банківську картку, відтак, позивачем не доведено наявності укладеного між сторонами договору та отримання відповідачем кредиту.

Однак з таким висновком погодитись не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції обмежився доказами, приєднаними позивачем до позовної заяви, та мотивував відмову в задоволенні позовних вимог не наданням доказів того, що відкривався рахунок та що відповідач отримував банківську (кредитну) картку.

При цьому, судом першої інстанції не враховано, що факти, якими обґрунтовано позовні вимоги підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 ст. 179 ЦПК України).

Як наслідок, судом першої інстанції не витребувано від позивача доказів обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких між сторонами виник спір, а саме, не витребувано доказів на підтвердження отримання відповідачем банківської (кредитної) картки та відкриття банком відповідного рахунку відповідачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

З урахуванням зазначеного положення ЦПК України, колегією суддів встановлено, що у підтвердження укладення 31.08.2010 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору, банком було надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват Банку (далі «Умови та Правила») та самі «Умови та Правила», затверджені наказом голови правління ПАТ КБ «Приват Банк» від 06.03.2010 року № СП - 2010-256 (а.с. 6-31).

На підставі вищезазначеного відповідачу видано банківську (кредитну) картку, про що свідчить копія фотокартки відповідача із банківською карткою, здійснена на підтвердження отримання останнім вказаної картки.

Та обставина, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами з карткового рахунку відкритого позивачем та розмір його заборгованості підтверджується розрахунком наданим позивачем та випискою по кредитним картам ОСОБА_1В.(а.с. 4-5).

За правилами ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Договором приєднання, за правилами ч. 1 ст. 634 ЦК України, є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору у цілому.

Надані позивачем докази свідчать про те, що між сторонами було укладено договір приєднання шляхом звернення ОСОБА_1 з заявою про приєднання до «Умов та Правил», які є загальнодоступним, викладені у стандартній формі і з якими відповідач був ознайомлений, про що свідчить його заява від 31.08.2010 року.

Відповідно до ст. ст. 626, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку від 29.01.2014 не оспорювався та не дійсним не визнавався.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно розрахунку заборгованості за договором про надання кредитного ліміту від 31.08.2010 року, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1, станом на 31.03.2016 року заборгованість становить 13 386,70 грн., з яких: загальний залишок заборгованості - 4 100,00 грн., загальний залишок заборгованості за відсотками 6 723,05 грн., пеня та комісія 1 450,00 грн., штраф процентна складова - 613,65 грн., фіксована частина штрафу 500 грн.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, оскільки банк свої зобов'язання щодо надання кредитних коштів шляхом зарахування на картковий рахунок відповідача виконав у повному обсязі, а відповідач у свою чергу зобов'язання щодо повернення зазначених коштів не виконав, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості з урахування відсотків, передбачених договором та пені і штрафу за неналежне виконання умов договору.

За таких обставин, заочне рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 317, 324 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача ПАТ КБ «Приват Банк» задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, Приморського краю на користь ПАТ КБ «Приват Банк» () заборгованість за кредитним договором від 31.08.2010 року в розмірі 13 386,70 грн. (тринадцять тисяч триста вісімдесят шість гривень 70 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» судовий збір в сумі 1 378,00 грн. за подачу позовної заяви та 1 515,80 грн. за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді