АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Білич І.М.

ПоливачЛ.Д.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року, -

у с т а н о в и в :

У серпні 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2014 року цивільну справу за вказаним позовом передав для розгляду за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва.

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року позов задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 6407711,36 грн.; стягнуто з відповідачів на користь позивача по 1827,00 грн. судового збору. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк», а зустрічний позов задовольнити. Також особа, яка подала скаргу, вийшовши за межі зустрічних позовних вимог, просить визнати недійсними три договори іпотеки та договір поруки від 13 липня 2007 року.

Представник відповідача ОСОБА_2, зокрема, посилається на ті обставини, що судом першої інстанції у рішенні вказано, що справа була розглянута без його участі та не враховано його заяви про застосування строку позовної давності до вимог ПАТ «Укрсоцбанк» від 24 листопада 2015 року, а також заяви про збільшення вимог по зустрічному позову від 24 липня 2015 року. Також вказує, що судом помилково застосовано строки позовної давності за зустрічним позовом, оскільки в кредитному договорі визначено

_____________________________________________________

Справа № 369/8782/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/1319/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Васильченко О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

строк його виконання 17 липня 2017 року і перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Гордон О.В. у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_3, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у її відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 13 липня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 40.29-48/275, відповідно до якого позивач надав відповідачу ОСОБА_2 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 297 500,00 доларів США, з погашенням кредиту відповідно до графіку зі сплатою 13,5 % річних (том І,а. с. 15-20).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Факт отримання відповідачем ОСОБА_2 кредитних коштів в розмірі 297500,00 доларів США підтверджується заявою на видачу готівки № 4 від 13 липня 2007 року призначенням платежу у якій зазначено: «Видача коштів на поточні потреби згідно Договору кредиту № 40.29-48/275 від 13.07.2007 року». (том І, а. с. 26).

У зв'язку з виникненням заборгованості за неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 своїх обов'язків банк направляв на адресу відповідача листи, в яких пропонував у добровільному порядку виконати свої зобов'язання перед банком (том І, а. с. 100).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором кредиту між позивачем, відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 013/358-П від 13 липня 2007 року (том І, а. с. 22-24).

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частина 2 ст. 554 ЦК України визначає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

На адресу відповідача ОСОБА_3 позивачем за первісним позовом неодноразово було направлено листи з пропозицією погашення заборгованості, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків відповідачем ОСОБА_2, копії яких містяться в матеріалах справи (том І, а. с. 28-31).

Відповідно до п. 1.1. договору кредиту сторони за цим договором погодили графік погашення суми кредиту, за яким воно здійснюється до 1-го числа кожного місяця, а кінцевим терміном повернення є 12 липня 2017 року.

Відповідно до п. 3.3.8. договору кредиту позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1. цього договору.

Згідно із п. 4.4. договору кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником вимог п.п. 3.3.2-3.3.5, 3.3.10.-3.3.12, 3.3.16 та 3.3.17 цього договору, порушення майновим поручителем умов договору, визначених п.п. 1.3.1. цього договору, а позичальником умов договору, визначеного п.п. 3.3.4. цього договору протягом більше ніж 10 робочих днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом 1 робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

У разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом 1 робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (п. 4.5. договору кредиту).

Згідно п. 1.1. договору поруки № 013/358-П поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором кредиту № 40.29-48/275 від 13 липня 2007 року.

Станом на 6 серпня 2014 року у відповідача ОСОБА_2 існує заборгованість за договором кредиту у розмірі 6407711,36 грн., яка складається з 261693,37 дол. США (що еквівалентно 3233189,92 грн.) - сума заборгованості за кредитом; 204099,43 дол. США (2521623,73 грн.) - сума заборгованості за відсотками; 24260,97 дол. США (299741,33 грн.) - пені за несвоєчасне повернення кредиту; 28584,37 дол. США (353156,38 грн.) - пені за несвоєчасне повернення відсотків. (том 1, а. с. 5-14).

Задовольняючи позов ПАТ «Укрсоцбанк» та стягуючи солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму заборгованості, суд виходив з того, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачами своїх обов'язків за кредитним договором та договором поруки відповідно.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Положеннями ст. ст. 526, 527 ЦК України закріплений обов'язковий характер зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з детальним розрахунком заборгованості, відповідач ОСОБА_2 станом на 6 серпня 2014 року порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість у розмірі 6407711,36 грн., і яка складається з: 261693,37 дол. США (що еквівалентно 3233189,92 грн.) - сума заборгованості за кредитом; 204099,43 дол. США (2521623,73 грн.) - сума заборгованості за відсотками; 24260,97 дол. США (299741,33 грн.) - пені за несвоєчасне повернення кредиту; 28584,37 дол. США (353156,38 грн.) - пені за несвоєчасне повернення відсотків. (том 1, а. с. 5-14).

Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому, вимагати дострокового повернення, частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що відповідач ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 6407711,36 грн., яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд виходив з того, що остання пропустила строк позовної давності щодо вимог про визнання недійсним кредитного договору, про сплив строку позовної давності заявлено ПАТ «Укрсоцбанк» у спорі.

Крім того, рішенням Києво-Святошинського суду Київської області від 9 лютого 2011 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 8 червня 2011 року (том І, а. с. 215-220), та набрало законної сили, було встановлено, що при укладенні вищевказаного кредитного договору ОСОБА_2 діяла вільно виходячи з власних інтересів, прийняла рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні правовідносини на власний розсуд з контрагентом визначила характер договорів, які вона уклала, їх зміст, в тому числі валютні зобов'язання.

Вищевказаним судовим рішенням також встановлено, що добровільність волевиявлення відповідача ОСОБА_2 щодо здійснення своїх кредитних обов'язків підтверджується сплатою на відкритий банком рахунок суми коштів, в якості платежу для погашення кредиту.

За правилом ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Із зустрічними вимогами про визнання недійсним кредитного договору ОСОБА_2 звернулася до суду 10 листопада 2014 року(том ІІ, а. с. 7-12).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на захист.

Позовна давність за вимогами позивача за зустрічним позовом до відповідача за первісним позовом складає три роки з 14 липня 2007 року по 14 липня 2010 року включно.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову, оскільки строк для звернення ОСОБА_2 до суду за захистом свого порушеного права для визнання недійсним кредитного договору сплив.

Доводи особи, яка подала скаргу, з приводу того, що при укладенні кредитного договору їй як споживачу не було надано інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема, попередньої інформацією про умови кредитування фізичних осіб на ремонт, добудову реконструкцію нерухомості або потреби з встановленням іпотеки» від 10 липня 2010 року, самим кредитним договором13 липня 2007 року, які підтверджують дотримання банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови Правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року (том І, а. с. 15-20, 227-230).

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» та задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Підстав до скасування рішення суду, передбачених статтею 309 ЦПК України, при апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене та у зв'язку з тим, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: І.М. Білич

Л.Д. Поливач