АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Мазурик О.Ф., Левенця Б.Б.,

при секретарі - Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ІмексБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ІмексБанк» про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_2, через свого представника ОСОБА_3 (т.1 а.с.19), звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «ІмексБанк» (далі БАНК), в якому просив суд стягнути заборгованість за договорами вкладу, яка становить 566 895 доларів США 58 центів.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 07 липня 2014 року позов задоволено (т.2 а.с.14-16).

Стягнуто з ПАТ «ІмексБанк» на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 566 895 доларів США 58 центів, що за курсом НБУ станіном на 07 липня 2014 року складає 6 680 583,80 грн. та стягнуто судовий збір в сумі 3441,00 грн. (т.2 а.с.14-17).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «ІмексБанк» подали апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового рішення про відмову у позові.

В судовому засіданні представник БАНКу підтримав апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 - скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги з наступних підстав.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 04 листопада 2015 року оскаржуване рішення змінено, зменшено розмір стягнутої з БАНКу на користь ОСОБА_2 суми з 566 895,58 доларів США до 24395,58 доларів США (т.2 а.с.177-180).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року (т.2 а.с.218) рішення апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Позивач звертаючись до суду з наведеним позовом, посилався на те, що обставина наявності заборгованості БАНКу перед позивачем за договорами вкладу у розмірі 566 895,58 доларів США встановлено чинним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2012 року, про що було зазначено у мотивувальній частині рішення.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 25 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 16 січня 2014 року (т. 1 а.с.131-133), позов ОСОБА_2 до БАНКу було задоволено, стягнуто з БАНКу на користь ОСОБА_2 566 895,58 доларів США.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2014 року (т.1 а.с.188.189), рішення Печерського районного суду м.Києва від 25 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 16 січня 2014 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

В ухвалі від 26 березня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, повертаючи справу в суд першої інстанції на новий судовий розгляд, зазначав про відсутність доказів щодо звернення ОСОБА_2 до БАНКу про повернення коштів за депозитними вкладами; суди безпідставно послались як на приюдицію обставини про наявність заборгованості БАНКу перед ОСОБА_2, що було встановлено рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2012 року, однак це свідчить лише про наявність спору між сторонами; в резолютивній частині рішення суду першої інстанції обставин не було встановлено.

Судом першої інстанції було встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 та ПАТ «Імексбанк» було укладено наступні договори банківського вкладу:

22 червня 2006 року договір № 447-06/1 на відкриття строкового банківського вкладу фізичної особи в іноземній валюті, згідно з умовами якого відповідач прийняв кошти позивача в загальній сумі 1 000 доларів США на депозитний рахунок НОМЕР_1 зі сплатою 10,5 відсотків річних та датою закінчення договору 31 грудня 2008 року (а.с.47-49).

Згідно з п.п.1.2, 1.3 вказаного договору ОСОБА_2 неодноразово поповнював свій депозитний рахунок.

17 квітня 2007 року на підставі договору про внесення змін до договору № 447-06/1 від 22 червня 2006 року позивач вніс на вказаний рахунок 5 000 доларів США.

На підставі договору від 12 червня 2007 року про внесення змін до договору № 447-06 від 22 червня 2006 року позивач по квитанції № 555 вніс 100 000 доларів США.

На підставі договору від 16 червня 2007 року про внесення змін до договору № 447-06 від 22 червня 2006 року позивач по квитанції № 1508 вніс 15 000 доларів США.

Остання операція по готівковому поповненню депозитного рахунку відбулася 4 липня 2008 року, а саме: позивач поповнив депозитний рахунок НОМЕР_1 грошовими коштами у сумі 240 000 доларів США і як залишок грошових коштів після поповнення рахунку складає 418 500 доларів США.

За договором строкового банківського вкладу фізичної особи в іноземній валюті №46-08/1 від 7 березня 2008 року відповідач прийняв кошти позивача в сумі 65 000 доларів США строком на 94 дні на депозитний рахунок НОМЕР_2 зі сплатою 7 % річних та датою повернення коштів 9 червня 2008 року (а.с.45-46).

Внесення готівкових коштів в сумі 65000 доларів США підтверджуються квитанцією № 2462 від 07 березня 2008 р.

15 квітня 2008 року позивачем з рахунку НОМЕР_2 було отримано 5000 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки.

7 березня 2008 року договір за договором про відкриття рахунку в іноземній валюті НОМЕР_3, через касу банку було внесено 220 000 доларів США.

В судовому засіданні представник БАНКу пояснив, що банк керується нормативно-правовими актами затвердженими Національним банком України.

Главою 2 п.8 Постанови правління Національного Банку України від 14 серпня 2003 року № 337 «Про затвердження Інструкції про касові операції», яка діяла на час виниклих правовідносин між сторонами, встановлено, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документу) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату касової операції ( у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штамп) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Квитанції, відповідно до яких позивачем вносились грошові кошти, не містять відповідних підписів, зокрема, на квитанції про внесення готівки в сумі 200 000,00 доларів США від 31 серпня 2008 року (а.с.217) відсутні підписи касира, контролера; бухгалтера; на квитанції про внесення готівки в сумі 25 000,00 доларів США від 31 серпня 2008 року (а.с.216) відсутні підписи касира, контролера; на квитанції про внесення готівки в сумі від 100 000,00 доларів США від 12 червня 2007 року (а.с.219); на квитанції про внесення готівки в сумі від 15 000,00 доларів США від 16 червня 2007 року, на квитанції про внесення готівки в сумі від 65 000,00 доларів США від 07 серпня 2008 року (а.с.218), на квитанції про внесення готівки в сумі від 5 000,00 доларів США від 17 квітня 2007 року (а.с.69) відсутні підписи контролера.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 21 травня 2015 року № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27 травня 2015 року № 105 «Про початок процедури ліквідації АТ «Імексбанк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку» термін ліквідації 27 травня 2015 року - 26 травня 2018 року (публікація «Голос України» № 94 (6098) від 29 травня 2015 року.

На час ухвалення рішення Апеляційного суду м.Києва від 04 листопада 2015 року діяла постанова Правління НБУ від 21 травня 2015 року № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку.

Спеціальним законом, що регулює виведення неплатоспроможних банків з ринку, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (Закон), у п. п. 6, 16 ст. 2 якого дані такі визначення: ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредитором.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, з урахуванням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про задоволення апеляційної скаргу, скасуванню оскаржуваного рішення з ухваленням нового - про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ІмексБанк» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ІмексБанк» про стягнення заборгованості.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: