Справа № 127/2-200/2004 Провадження № 22-ц/772/3757/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 59Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого Сопруна В.В.

суддів: Медяного В.М., Матківської М.В.,

за участю секретаря: Сніжко О.А.,

за участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, заінтересовані особи: Департамент ДВС Міністерства юстиції України, Міністерство юстиції України, Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність посадових осіб відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Скарга мотивована тим, що у ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві з 2004 року перебуває на виконанні рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004 року, щодо зобовязань ДАК «Укрресурси» проведення з скаржником повного розрахунку, яке до цього часу не виконане. Скаржником неодноразово оскаржувались дії і бездіяльність державних виконавців Відділу ДВС Печерського РУЮ у м. Києві і суди задовольняли скарги, однак бездіяльність відповідача продовжується і сьогодні.

З урахуванням уточненої скарги просив суд визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Печерського районного відділу ДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві при виконанні рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004 року, (ВП № 49014939) в частині проведення з скаржником повного розрахунку, зобовязати начальника Печерського районного відділу ДВС м. Києві ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_3 негайно направити до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України зведене виконавче провадження № 51119621, яке веде Печерський районний відділ ДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві для завершення виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року у справі № 25663/02 в частині виконання рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.04.2004 року щодо проведення повного розрахунку. Та зобовязати начальника Печерського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_3 щодо виконання ухвали суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2016 року відмовлено у задоволені скарги.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2016 року, скаргу на бездіяльність посадових осіб задовольнити.

Зазначив, що ухвалу суду вважає незаконною через порушення судом норм процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Залишаючи без задоволення скаргу, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості скарги.

Колегія суддів, вважає, що така думка суду першої інстанції є помилковою.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 звернувся в суд із скаргою на бездіяльність виконавчої служби при виконанні судового рішення.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до вимог ст. 384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ, безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Суд не пізніше наступного дня після її прийняття повідомляє відповідний відділ державної виконавчої служби про подання скарги.

Можливість оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби також передбачена Законом України «Про виконавче провадження».

У статті 82 цього Закону зазначено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду (частина 1).

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина 4).

Скарга повинна відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченими положеннями ЦПК України і містити відомості, перераховані у частині 7 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: подається у письмовій формі і має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (ім'я) стягувача та боржника, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та норму закону, яку порушено; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 1- 2 постанови "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" № 6 від 07.02.2014 року розяснив, що відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України, законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VІ), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Як вбачається з уточненої скарги (т.7 а.с.143), ОСОБА_2 просив зобовязати начальника Печерського районного відділу ДВС м. Києві ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_3 негайно направити до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України зведене виконавче провадження № 51119621, яке веде Печерський районний відділ ДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві для завершення виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року у справі № 25663/02 в частині виконання рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.04.2004 року щодо проведення повного розрахунку.

Таким чином, колегія суддів приходить до того, що є невірний висновок суду першої інстанції про те, що вимоги скарги ОСОБА_2 щодо обєднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження і передання даного зведеного виконавчого провадження до Департаменту ДВС МЮЮ на виконання є безпідставними і необґрунтованими, оскільки ОСОБА_2 вимог про обєднання виконавчих проваджень у зведене не ставив, що підтверджується уточненою скаргою.

Згідно ч. 3 ст. 386 ЦПК України якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, не працює на попередній посаді (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод заявника.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2 неодноразово зазначав, що посадова особа, державний виконавець Машканцева Г.О., яка вела виконавче провадження з виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року, і зведене виконавче провадження, звільнилась з ДВС, однак суд першої інстанції в порушення ч.3 ст. 386 ЦПК України, не встановив та не залучив до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення такого питання, оскільки така норма передбачена з метою захисту прав, свобод заявника, так як спір у виконавчому провадженні має не особистий, а функціональний характер.

Відповідно до п. 3 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, скасовує її і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2016 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис ОСОБА_4

Судді: підписи ОСОБА_5

ОСОБА_6

Згідно з оригіналом: ОСОБА_4