АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6361/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Савицький О.А.
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Кабанченко О.А., Желепа О.В.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРИФОН КАПІТАЛ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП», третя особа - Приватне підприємство «ДАГПРОМ-Союз» про визнання поруки припиненою та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРИФОН КАПІТАЛ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП», третя особа - Приватне підприємство «ДАГПРОМ-Союз» про визнання поруки припиненою та зобов'язання вчинити дії - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Фінанс Транс Груп» заперечив проти апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Фідобанк» про зобов'язання зняти заборону на відчуження майна позивача, яку було накладено на підставі договору поруки № 015/ZBONZ5/10/001 від 03.10.2012 року.

Позивач неодноразово уточнював зміст позовних вимог та згідно останньої заяви від 25.09.2015 року про збільшення позовних вимог просив: визнати договір поруки № O15/ZBONZ5/10/001 від 03.10.2012 року таким, що припинив свою дію з 25.09.2014 року; визнати поруку ОСОБА_1 згідно договору поруки № 015/ZBONZ5/10/001 від 03.10.2012 року припиненою з 25.09.2014 року; зобов'язати ПАТ «Фідобанк», ТОВ «Грифон Капітал» та ТОВ «Фінанс ТрастГруп» зняти заборону на відчуження майна ОСОБА_1, яку накладено на підставі договору поруки № 015/ZBONZ5/10/001 від 03.10. 2012 року.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.01.2012 року між ПАТ «Ерсте Банк» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Фідобанк») та ПП «Дагпром-Союз» було укладено Договір овердрафта №015/ZBONZ5/10/001.

З метою забезпечення виконання зобов'зань ПП «Дагпром-Союз» по Договору овердрафту 03.10.2012 року між позивачем та ПАТ «Ерсте Банк» було укладено Договір поруки № O15/ZBONZ5/10/001 та згідно Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 03.10.2012 року № 38105172 позивачу було заборонено відчужувати все рухоме майно.

У зв'язку з тим, що ПП «Дагпром-Союз» виконувало обов'язки щодо погашення заборгованості, але жодного списання починаючи з 01.01.2014 року ПАТ «Фідобанк» на виконання умов Договору не зробило, позивач вважає, що після настання строку виконання зобов'язання ПАТ «Фідобанк» відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником.

Виходячи з того, що Договором овердрафту встановлено строк користування овердрафту до 02.10.2013 року та, відповідно, з боку ПАТ «Фідобанк» як правонаступника, відсутні до позивача претензії щодо невиконання Договору овердафту, оскільки жодних повідомлень відповідно до п. 7.4 Договору на його адресу не надходило, а також, посилаючись на положення ч. 2 ст. 559 ЦК України, позивач просив задовольнити позов.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 03.10.2012 року між ПАТ «Ерсте Банк» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Фідобанк») та ПП «Дагпром-Союз» було укладено Договір овердрафта № 015/ZB0NZ5/10/001.

В забезпечення виконання зобов'язань ПП «Дагпром-Союз» за Договором овердрафта 03.10.2012 року між ПАТ «Ерсте Банк» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Фідобанк») та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № 015/ZB0NZ5/10/001.

29.04.2014 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Грифон Капітал» укладено Договір про відступлення права вимоги № 10, згідно умов якого ТОВ «Грифон Капітал» відступлено право вимоги за Договором овердрафту № 015/ZB0NZ5/10/001 від 03.10.2012 року та Договором поруки № 015/ZB0NZ5/10/001 від 03.10.2012 року.

14.07.2015 року між ТОВ «Грифон Капітал» до ТОВ «Фінанс ТрастГруп» укладено Договір про відступлення права вимоги № 14/07/2015/01, відповідно до умов якого ТОВ «Фінанс Транс Груп» відступлено право вимоги за Договором овердрафту № 015/ZB0NZ5/10/001 від 03.10.2012 року та Договором поруки № 015/ ZB0NZ5/10/001 від 03.10.2012 року.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач, як на підставу для задоволення позову, посилається на ч.2 ст. 559 ЦК України, відповідно до положень якої порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Судом вірно встановлено, що позивачем не надано доказів відповідно до приписів ст.58-59 ЦПК України, які б підтверджували, що ПП «Дагпром-Союз» належним чином виконувало свої зобов'язання за Договором овердрафту № 015/ZB0NZ5/10/001 від 03.10.2012 року.

Крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження відмови ПАТ «Фідобанк», як кредитора, прийняти належне, повне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, яке за позицією позивача було запропоновано позичальником.

Суд першої інстанції вірно не визнав належним підтвердженням факту відмови ПАТ «Фідобанк», як кредитора, прийняти належне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, яке ніби-то було запропоновано позичальником, внесення на рахунок банку коштів у розмірі 74 395 грн. 81 коп., оскільки вказана сума є незначною по відношенню до виниклої у боржника заборгованості за договором та не підтверджує виконання договору.

Крім того, п. 7.2. Договору поруки передбачено, що він набуває чинності з моменту його підписання та діє до настання однієї з наступних підстав: виконання в повному обсязі Позичальником зобов'язання, забезпеченого порукою; погашення Поручителем у повному обсязі заборгованості Позичальника за Кредитним договором; якщо Кредитор протягом 3-х років з дня настання терміну виконання зобов'язань за Кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до п. 1.3 Договору овердрафту термін зобов'язання сплинув 02.10.2013 року, то строк пред'явлення вимоги до Поручителя не пропущений, та спливає 02.10.2016 року.

Виходячи із встановлених обставин справи, суд дійшов правильного висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вимоги позивача щодо визнання договору поруки таким, що припинив свою дію, є необґрунтованими відповідно до п. 7.2. Договору поруки, яким передбачено, що він набуває чинності з моменту його підписання та діє до настання однієї з наступних підстав:

- виконання в повному обсязі позичальником зобов'язання, забезпеченого порукою;

- погашення поручителем у повному обсязі заборгованості позичальника за кредитним договором;

- якщо кредитор протягом 3-х років з дня настання терміну виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя.

Враховуючи п. 1.3 Договору овердрафта, термін виконання зобов'язання сплив 02.10.2013 року, тобто строк пред'явлення вимоги до поручителя не був пропущений і спливає 02.10.2016 року, та позивач не надав доказів відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України, які б підтверджували, що ПП «ДАГПРОМ-СОЮЗ» належно виконувало свої обов'язки за договором овердрафта №015/ZB0NZ5/10/001 від 03.10.2012 року.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 08 червня 2016 року, висловленого за результатами розгляду справи №6-100цс16, згідно частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що за пунктом 5.2 договору поруки остання припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки зобов'язання боржник не виконував, банк реалізував передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 5.3.3 кредитного договору право вимоги дострокового виконання основного зобов'язання та відповідно змінив строк виконання основного зобов'язання. Отже, настання строку виконання основного зобов'язання необхідно обчислювати з 15 квітня 2013 року.

Зважаючи на те, що кредитодавець звернувся з позовом до поручителя у грудні 2013 року, тобто в межах передбаченого договором поруки трирічного строку, цей строк не можна вважати пропущеним.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді