УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви

"14" грудня 2016 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Якуша Н.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», Моторне (транспортне) страхового бюро України, про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь майнові зобовязання за полісом страхового відшкодування.

Відповідно до ст.109 ЦПК України позови до юридичних осіб предявляються в суд за їх місцезнаходженням.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" місцем знаходження юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

З матеріалів позову вбачається, що знаходження відповідачів є м. Київ.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.3 Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, розяснив, що позови, які виникають із відносин відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, пред'являються до суду за загальними правилами підсудності, визначеними главою 1 розділу III ЦПК. При цьому суд має враховувати право позивача на пред'явлення позову про відшкодування шкоди також за його зареєстрованим місцем проживання чи перебування, або за місцем завдання шкоди (частини третя, шоста статті 110 ЦПК), чи виконання договору у разі виникнення спору із договору страхування (частина восьма статті 110 ЦПК).

Щодо посилань позивача на застосування положень ч.8 ст. 110 ЦПК України при звернення із позовом, то вони є хибними та спростовуються наступним.

Згідно п. 39 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть предявлятися також за місцем виконання цих договорів (частина восьма статті 110 ЦПК). Правила визначення місця виконання зобовязання передбачено статтею 532 ЦК. При цьому слід ураховувати, що правила цієї статті застосовуються до зобовязань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, пункт 4 частини першої статті 532 ЦК) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

В свою чергу, наявний в матеріалах справи поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/8738602 не містить положень про місце його виконання, а тому підсудність цього спору повинна бути визначена у загальному порядку за правилами ст. 109 ЦПК України.

Щодо поширення норм Закону України «Про захист прав споживачів» на правовідносини, що регулюються Законом України «Про страхування», то слід зазначити наступне.

Частина 5 ст. 110 ЦПК України передбачає, що позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров'я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. У ст. 4 цього Закону зазначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону, і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).

Метою страхування при укладенні договору майнового страхування є погашення за рахунок страховика ризику майнової відповідальності перед іншими особами чи ризику виникнення інших збитків у результаті страхового випадку.

Аналіз наведених норм свідчить, що відносини, які виникають з майнового страхування, не підпадають під предмет регулювання Закону України «Про захист прав споживачів» і положення цього Закону не застосовуються до відносин майнового страхування.

Вказані висновки підтверджується в розясненні Верховного Суду України у листі від 11.11.2014 року, щодо узагальнення судової практики розгляду цивільних спорів, що виникають із договорів страхування, - аналіз наведених норм свідчить, що відносини, які виникають з майнового страхування, не підпадають під предмет регулювання Закону України "Про захист прав споживачів" і положення цього Закону, не застосовуються до відносин майнового страхування. Закон України "Про захист прав споживачів" може застосовуватися, коли позивач прямо вказує на порушення норм, гарантованих цим Законом, наприклад, права на інформацію при ненаданні для ознайомлення правил страхування тощо.

Таким чином, дія Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на відносини у сфері майнового страхування, тому при вирішенні питання щодо підсудності мають застосовуватись положення ст. 109 ЦПК України, відповідно до якої позови до юридичних осіб предявляються за їхнім місцезнаходженням.

Щодо положень ч. 6 ст. 110 ЦПК України, за якими позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб, можуть предявлятися також за місцем завдання шкоди, то суддя зазначає наступне.

Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, врегульовує серед іншого правовідносини між потерпілим та заподіювачем шкоди, яким відповідач у справі не є.

Спір між сторонами, виник з приводу страхового відшкодування, а не відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортною пригодою, особою винною у скоєнні ДТП, що є видом договірних правовідносин, а не деліктних.

Згідно до вимог ст. 115 ЦПК України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

Відповідно до п. 4 ч..3 ст. 121 ЦПК України, позовна заява повертається у випадках, якщо справа не підсудна цьому суду.

Таким чином, позовну заяву необхідно повернути позивачу.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Керуючись ст.ст. 109,110, 115, 121 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», Моторне (транспортне) страхового бюро України, про стягнення страхового відшкодування - повернути позивачеві, розяснивши йому право щодо повторного звернення із даною заявою до суду за місцезнаходженням відповідачів.

Зобов'язати УДКСУ у Київському районі м. Харкова Харківської області повернути ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп. (шістсот сорок) грн. 00 коп., який був сплачений 12.12.2016 року, квитанція №112 Банк платника ГУ ДСКУ у Харківській області, Банк отримувача: ГУ ДКСУ у Харківській області; отримувач: УДКСУ у Київському районі міста Харкова Харківської області; код отримувача: 37999675; рах. 0004 МФО 851011».

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-дений строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5-ти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Якуша Н.В.