Справа № 377/691/16-ц Головуючий у І інстанції Орел А. С.
Провадження № 22-ц/780/6521/16 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 53 08.12.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

08 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Білоконь О.В.,

за участю секретаря - Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» на рішення Славутицького міського суду Київської області від 27 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» про визнання незаконним наказу про звільнення та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив поновити його на роботі з 01 вересня 2016 року на посаді охоронця 4-го розряду загону охорони №1, визнати протиправним наказ про звільнення з роботи від 30 серпня 2016 року №407-ОС, стягнути з державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» (далі - ДСП «Чорнобильський спецкомбінат») на свою користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2 200 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 послався на те, що він працював у ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» на посаді охоронця 4-го розряду загону охорони №1. Наказом відповідача від 30 серпня 2016 року №407-ОС його звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням чисельності працівників. Вважає наказ про звільнення незаконним, оскільки його було звільнено у період тимчасової непрацездатності. Також зазначав, що відповідачем не враховано, що він близько двадцяти років відпрацював охоронцем на Чорнобильській атомній станції, за весь час роботи до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 19 жовтня 2016 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з відмовою ОСОБА_2 від цих позовних вимог (а.с.65).

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 27 жовтня 2016 рокув позові ОСОБА_2 про визнання незаконним наказу про звільнення та відшкодування моральної шкоди- відмовлено.

Стягнуто з ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 2 200 грн.

В апеляційній скарзі ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» витрат на правову допомогу скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. При цьому вказується, що судом першої інстанції неправомірно стягнуто з ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» на користь позивача витрати на правову допомогу, оскільки відповідачем 29 вересня 2016 року було поновлено позивача на роботі, а відтак у позивача не було необхідності того ж дня звертатися до суду з позовом для захисту його трудових прав.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не в повному обсязі відповідає зазначеним вимогам закону.

Стягуючи з ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 2 200 грн., суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся за правовою допомогою та подав вказану позовну заяву до суду до вирішення відповідачем його заяви про поновлення на роботі та видання наказу про скасування наказу про звільнення і поновлення його трудових прав. Тому суд дійшов висновку, що ці витрати позивача на правову допомогу були обґрунтованими, а відтак підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача відповідно до вимог ч.1 ст.89 ЦПК України.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

Аналіз другого речення вказаної норми закону свідчить про те, що понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача у разі, коли позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що наказом ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» від 30 серпня2016 року №479-ос позивача ОСОБА_2 з 31 серпня 2016 року звільнено з роботи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням чисельності працівників (а.с.6).

27 вересня 2016 року до відповідача надійшов листок непрацездатності серії АДА №671336 від 31 серпня 2016 року, виданий ДЗ «СМСЧ №5» МОЗ України на ім`я ОСОБА_2 про його хворобу з 31 серпня 2016 року по 20 вересня 2016 року (а.с.41).

Наказом відповідача від 29 вересня 2016 року №652-ос скасовано наказ від 30 серпня 2016 року №479-ос про звільнення з роботи ОСОБА_2 за п.1 ст.40 КЗпП України. Визнано позивача працівником, з яким трудові відносини не припинились, запропоновано йому приступити до роботи згідно графіку та внесено відповідний запис в його трудову книжку. Зобов`язано головного бухгалтера провести відповідний перерахунок коштів позивача, пов'язаний із скасуванням наказу, а директора відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об'єктів зони відчуження зобов'язано забезпечити реалізацію наказу щодо обліку робочого часу та відпочинку ОСОБА_2 (а.с.27, 46).

29 вересня 2016 року ОСОБА_2 відмовився ознайомитися під розпис з вказаним вище наказом від 29 вересня 2016 року №652-ос, що підтверджується даними акта (а.с.47).

По справі встановлено, що 29 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі, визнання протиправним наказу про звільнення з роботи, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу (а.с.1-2).

Ухвалою судді Славутицького міського суду Київської областівід 30 вересня 2016 року відкрито провадження у даній цивільній справі (а.с.17).

Ухвалою цього ж суду від 19 жовтня 2016 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з відмовою ОСОБА_2 від цих позовних вимог. В частині позовних вимог про визнання протиправним наказу про звільнення, стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу призначено розгляд справи на 27 жовтня 2016 року (а.с.65).

Отже, враховуючи наведені вище обставини, які свідчать про те, що відповідач задовольнив вимоги позивача ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулув день пред'явлення ним позову до суду та до відкриття провадження у справі, то колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України.

Суд першої інстанції на вказані вимоги закону та обставини справи належної уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про стягнення витрат на правову допомогу з відповідача, посилаючись на те, що позивач звернувся за правовою допомогою та подав вказану позовну заяву до суду до вирішення відповідачем його заяви про поновлення на роботі та видання наказу про скасування наказу про звільнення і поновлення його трудових прав.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в цій частині не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості,зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення питання, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині з наведених вище підстав.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання незаконним наказу про звільнення та відшкодування моральної шкоди, не оскаржується, тому відповідно до положень ст.303 ЦПК України апеляційним судом не перевіряється.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» задовольнити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 27 жовтня 2016 року в частині стягнення з державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у розмірі 2 200 грн. - скасувати.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді