АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 754/2699/16-ц Головуючий у суді першої інстанції: МальченкоО.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6436/16 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики.

Одночасно з подачею позовної заяви представник позивача подав заяву про забезпечення позову шляхом - накладення арешту на все належне ОСОБА_6 на праві власності майно, мотивуючи це тим, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнить та зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 березня 2016 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції представник позивача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник позивача порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали, якою задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все належне ОСОБА_6 на праві власності майно, зокрема, але не виключно, на квартиру за адресою АДРЕСА_1, на квартиру за адресою АДРЕСА_2 та інше майно, що належить ОСОБА_6 на праві власності.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що у порушення норм процесуального права суд першої інстанції не в достатній мірі дослідив обставини справи, не врахував суму заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 7 340 596,81 гривень, та той факт, що відповідач уникає від виконання взятих на себе зобов'язань за договорами позики, є всі підстави вважати, що відповідач не збирається повертати борг, та взагалі може формально переоформити право власності на належну йому нерухомість, щоб уникнути стягнення заборгованості. До заяви про забезпечення позову були додані копії інформаційних запитів про наявне у відповідача право власності на нерухоме майно.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що з викладених у позові обставин не вбачається достатньо обґрунтованих підстав для вжиття заходів забезпечення позову під час відкриття провадження у справі.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна.

Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Вони застосовуються лише до позовів про визнання і про присудження.

Відповідно до вимог статті 151, 152 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 151 ЦПК України законодавець зобов'язує позивача обґрунтувати заяву про забезпечення позову, а ч. 5 ст. 153, ст. 210 ЦПК України зобов'язує суд мотивувати свій висновок.

Із матеріалів справи вбачається, що спір між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виник з приводу стягнення боргу за договорами позики на загальну суму, включаючи основний борг, відсотки за користування грошовими коштами - 7 340 596,81 грн.

Для забезпечення позову представником позивача подана заява, яка обгрунтована тим, що відповідач уникає від виконання взятих на себе зобов'язань за договорами позики і позивач припускає, що відповідач може розпорядитися майном, що знаходиться у нього на праві власності та відчужити його на користь інших осіб для ухилення від виконання рішення суду, що в свою чергу ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду.

Із направлених до суду апеляційної інстанції виділених матеріалів вбачається, що до заяви про забезпечення позову представником позивача долучалися витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 53996678 та інформаційний запит з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 53996213 про наявне у відповідача на праві власності нерухомого майна.

Таким чином, позивачем дотримані вимоги ч. 1, 2ст. 151 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із недостатності обґрунтованих підстав для вжиття заходів забезпечення позову, проте свій висновок суд не мотивував, що не відповідає вимогам ч. 5 ст. 153, ст. 210 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, не з'ясував обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, не пересвідчився в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, судом першої інстанції не досліджено усіх передбачених нормою процесуального права юридичних (доказових) фактів, наявність яких впливає на остаточний результат вирішення питання про забезпечення позову.

За таких обставин, ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04 березня 2016 року скасувати

і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: