У Х В А Л А

5 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області про стягнення заборгованості за договором підряду,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2014 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 січня 2015 року рішення, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2015 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивачів заборгованість за договором підряду в розмірі 1 млн. 15 тис. 454 грн 9 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 738 грн 10 коп. кожному пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. В решті позову відмовлено.

У травні 2016 року від Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2016 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 533 - 535, 625, 875 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Для прикладу наявності зазначених підстав, заявник додає ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2016 року, постанову Вищого господарського суду України від 20 квітня 2016 року й постанови Верховного Суду України від 16 березня 2016 року та від 6 квітня 2016 року, в яких, на його думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми боргу, з урахуванням штрафної санкції у вигляді 3 % річних за порушення строків виконання грошового зобов'язання з огляду на те, що відповідач зобов'язання за договором підряду не виконав і не сплатив суму за виконану роботу за цим договором, тому є підстави для задоволення в цій частині позовних вимог відповідно до статті 875, 625 ЦК України.

У наданих для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2016 року та постанові Вищого господарського суду України від 20 квітня 2016 року, суд касаційної інстанції погодився з висновками попередніх інстанцій про задоволення позову про стягнення коштів із застосуванням до спірних правовідносин положень статті 875 ЦК України з огляду на те, що між сторонами було укладено договір підряду (субпідряду), умови якого відповідачем у повному обсязі не виконано, кошти в повному розмірі не сплачено.

Отже, порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року в справі про стягнення коштів за договором генерального підряду на будівництво, Верховний Суд України виходив з того, що суди апеляційної та касаційної інстанцій відмовляючи в задоволенні позову на підставі частини 1 статті 884 ЦК України дійшли помилкового висновку, оскільки не врахували положень спірного договору щодо гарантій якості у договорі будівельного підряду, які генпідрядником не порушено. Виходячи з того, що відповідач за договором генерального підряду кошти не сплатив, зазначені кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням інфляційних втрат, річних і пені.

Відтак, висновок зроблений судом у справі про перегляд якої подано заяву, не суперечить висновку, зробленому Верховним Судом України у постанові від 16 березня 2016 року, на яку посилається заявник.

Що стосується доводів заяви Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області про перегляд судового рішення Верховним Судом України з підстав невідповідності оскаржуваного судового рішення висновку викладеному у постанові Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року, то вони є необґрунтованими, оскільки Верховний Суд України у постанові від 6 квітня 2016 року вирішував питання про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, зокрема, викрадення працівниками банку коштів під час виконання ними службових обов'язків. Тому виходячи із доводів заяви, змісту судового рішення касаційного суду, що переглядається відсутні підстави, які б свідчили про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області доводи не вказують на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а тому в допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області про стягнення заборгованості за договором підряду відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук