У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору № 1701/0308/88-030 від 26 березня 2008 року, іпотечного договору № 1701/0308/88-030-Z-1 від 26 березня 2008 року, договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 730,80 грн.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позивач вказує на його незаконність, оскільки судом порушено норми процесуального права та не обґрунтовано відхилено клопотання позивача про призначення судово-почеркознавчої експертизи у справі, в зв'язку з необхідністю дослідження умов кредитного договору щодо повноти та об'єктивності визначення банком реальної процентної ставки і абсолютного значення подорожчання кредиту та ймовірного введення його в оману такими умовами договору.

Вказує, що судом неповно досліджені письмові докази по справі, які свідчать про те, що він, як позичальник, не був ознайомлений з умовами кредитування, а відповідач у вказаному кредитному договорі не здійснив детальний, достовірний та об'єктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача, не навів належний графік погашення заборгованості, не визначив реальну процентну ставку, не зазначив валютні ризики, інфляційні застереження.

Судом не враховано, що спірний кредитний договір укладений на невигідних умовах для позичальника. Вказує, що формування волі позичальника щодо під час укладання кредитного договору відбувалося під впливом інформації, яка не відповідає дійсності, а виконання такого договору направлено на отримання кредитором прихованого прибутку та виникнення непередбачених втрат у боржника.

Вказує, що положення договору про спожитий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації - пені понад 50% вартості кредиту, у випадку порушення зобов'язання, є несправедливими.

Судом не враховано, що несправедливими є умови договору в частині нарахування відсотків за користування кредитом, оскільки розмір нарахованих відсотків в сумі 27 031,88 доларів США становить більше 50 % виданих йому коштів за тілом кредиту.

Вказує, що умови кредитного договору суперечить чинному законодавству щодо відповідальності за порушення зобов'язання, оскільки п.п. 8.1., 8.2 договору передбачають подвійну відповідальність за порушення умов кредитного договору - штраф і пеню.

Крім того, судом не враховано, що предметом договору факторингу є виключно право грошової вимоги, а предметом оспорюваного договору є право на повернення іноземної валюти - доларів США. Зазначає, що такий договір не може вважатися укладеним так як в ньому не зазначено розміру грошової вимоги, що переходить по цьому договору. Судом не взято до уваги, що договір факторингу укладений без наміру створення юридичних наслідків, будь-яких повідомлень про зміну кредитора в зобов'язаннях позивач не отримував, змін до реєстру обтяжень іпотеки не вносились, договори не скріплені печатками.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В запереченні на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

В судове засідання сторони повторно не з'явились. Представник відповідача повторно подав до суду заяву клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він буде приймати участь в іншому судовому засіданні за межами м.Рівне. Колегія суддів вважає, що причину відсутності представника банку у судовому засіданні апеляційного суду слід визнати неповажною, оскільки відповідач є юридичною особою і мав можливість направити іншого представника для участі в розгляді справи. Враховуючи те, що сторони повідомлені про розгляд справи належним чином і причина їх неявки визнана неповажною, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню з таких підстав.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 26 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», що в подальшому змінило назву на ПАТ «ОмегаБанк» та позивачем був укладений кредитний договір № 1701/0308/88-030, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 45 000,00 доларів США зі сплатою 11,9 % річних за користування кредитними коштами із терміном повернення кредиту не пізніше25 березня 2018 року (а.с. 36-39).

В порядку забезпечення належного виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору 26 березня 2008 року між відповідачем та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 1701/0308/88-030-Z-1, відповідно до якого остання передала в іпотеку банку майно, а саме двокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 (а.с. 43-48).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» і ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, згідно з яким останнє набуло право грошової вимоги на погашення (стягнення) заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі заборгованості боржників (а. с. 94-100).

28 листопада 2012 року TзOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підставі договору факторингу передав ТзОВ «Кредитні ініціативи» набуте ним право грошової вимоги до позивача (а.с. 101). За цим договором фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу, та в порядку, передбаченому даним договором.

Таким чином, за вказаним кредитним договором проведено заміну кредитора у зобов'язаннях та передано ТзОВ «Кредитні ініціативи» право грошової вимоги на погашення (стягнення) заборгованості з ОСОБА_1 за оспорюваним кредитним договором.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що предметом договору факторингу є виключно право грошової вимоги, а предметом оспорюваного договору є право на повернення іноземної валюти - доларів США, при цьому договір факторингу укладений без наміру створення юридичних наслідків не заслуговують на увагу, оскільки право грошової вимоги включає в себе право на повернення коштів від боржника в тих самих розмірах та у тій же валюті, які мали б бути повернуті основному кредитору.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Доводи апеляційної скарги про вплив відповідача на волю позичальника є безпідставними, оскільки при укладенні кредитного договору ОСОБА_1 діяв вільно, виходячи з власних інтересів, прийняв рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини.

Спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв застережень та зауважень до вказаного договору; позивач не ставив будь-яких додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту» (а.с. 40-42), які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Оспорюваний кредитний договір не містить умови про зміни у витратах, в тому числі і щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, а умови договору, які позивач вважає несправедливими, стосуються умов виконання кредитного договору та встановлюють порядок повернення нею коштів, сплати відсотків за користування кредитом та наслідки порушення зобов'язання.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1, як позичальник, не був ознайомлений з умовами кредитування, а відповідач у вказаному кредитному договорі не здійснив детальний, достовірний та об'єктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача, не зазначив валютні ризики, інфляційні застереження є безпідставними.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, позивач помилився щодо обставин, які мають істотне значення, під час укладення кредитного договору, а також, що такий договір укладений під впливом тяжких для позичальника обставин і на вкрай невигідних умовах виходячи з наступного.

Враховуючи роз'яснення викладені в п. 19 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Відповідно до п. 23 вказаної постанови особа, яка оскаржує правочин з приводу його вчинення під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, на позивачу також лежить процесуальний обов'язок доказування своїх доводів і заперечень.

Будь-яких доказів того, що кредитний договір був укладений під впливом помилки чи тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах для позичальника, позивачем не надано, а судом таких доказів не здобуто.

Разом з тим з пункту 10.1 кредитного договору вбачається, що під час укладання такого договору позивач не знаходився під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких обставин.

Також позивачем не надано будь-яких інших доказів того, що під час укладення кредитного договору з боку банку існувало свідоме приховування реального розміру відсоткової ставки та сукупної вартості кредитного договору.

Крім того, колегія суддів вважає, що в разі незгоди з умовами кредитного договору відповідач міг скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Разом з тим, ОСОБА_1 таких дій не вчинив, що свідчить по його обізнаність та погодження з умовами кредитного договору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді: