У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 23 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № СSМWGA00000017. Відповідно до умов договору ПАТ КБ «Приват Банк» зобов'язалося надати відповідачу кредит у розмірі 72 тис. грн, на термін до 23 серпня 2017 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

Згідно з п. 7.3 вказаного кредитного договору, забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за договором виступає іпотека житлового будинку № 38 по вул. Садовій в с. Дзензелівка Маньківського району Черкаської області.

Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № СSМWGA00000017. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.

У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 14 липня 2015 має заборгованість 516 144 грн 17 коп., з яких: 70 566 грн 94 коп. - заборгованість за кредитом; 152 895 грн 91 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 10 448 грн 37 коп. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 257 416 грн 56 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250 грн - штраф (фіксована частина); 24 566 грн 39 коп. - штраф (процентна складова), що і змусило позивача звернутися із відповідним позовом до суду.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_5, у зв'язку із смертю був замінений спадкоємцем ОСОБА_4, та було проведено перерахунок заборгованості, який склав 275 120 грн 89 коп.

ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути заборгованість з відповідача та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ПАТ КБ «ПриватБанк» подано касаційну скаргу на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2016 року.

За результатами автоматичного розподілу справ між суддями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2016 року вказану касаційну скаргу призначено судді-доповідачу Остапчуку Д.О.

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2016 року № 228/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Остапчука Д.О., у результаті чого 20 вересня 2016 року зазначену скаргу передано судді-доповідачу Ступак О.В.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 23 серпня 2007 року уклали кредитний договір № СSМWGA00000017.

Згідно вказаного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язалося надати відповідачу кредит у розмірі 72 тис. грн, на термін до 23 серпня 2017 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № СSМWGA00000017.

З укладенням кредитного договору № СSМWGA00000017 від 23 серпня 2007 року одночасно був укладений договір особистого страхування від 23 серпня 2007 року № СSМWLK00025299, згідно умов якого, страховиком визначено ТДВ «СК «КРЕДО», страхувальником - ОСОБА_5, страховим агентом, вигодонабувачем та гарантом виконання зобов'язань ТДВ «СК «КРЕДО» - ПАТ КБ «ПриватБанк».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, даний факт підтверджується актовим записом про смерть № 14 від 28 травня 2013 року та свідоцтвом про смерть.

07 листопада 2013 року дружина покійного ОСОБА_5 - ОСОБА_7 через ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулась до ТДВ «СК «КРЕДО» із заявою про виплату страхового відшкодування, до якої додала копію остаточного лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_5 від 28 травня 2013 року № 000100. Даний факт підтверджено копіями заяви до ТДВ «СК «КРЕДО» та відповіддю ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13 листопада 2013 року № 20.1.0.0.0/7-131107/3126.

12 листопада 2013 року відповідач ОСОБА_4 звернулась до Маньківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. За вказаним зверненням була заведена спадкова справа № 406. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Позивач будь-яких дій, спрямованих на врегулювання кредитних правовідносин в період з 07 листопада 2013 року по 19 липня 2015 року не вчинив.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно виходив із того, що позивач пропустив шестимісячний строк на пред'явлення вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, тому відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України позбавляється права вимоги.

Ухвалюючи рішення у справі суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Судами першої та апеляційної інстанцій правильно враховано правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-33цс15.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г. Іваненко

О.М.Ситнік