Номер провадження: 22-ц/785/6588/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гірняк Л.А.,Заїкіна А.П.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 липня 2016 року, -

встановила:

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором і в обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 15.08.2008 р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 був укладений договір кредиту № 581-013/ФКВІП-08 ,за умовами якого ОСОБА_4 було отримано кредит у розмірі 100 000 дол.США ,із сплатою 11,98 % річних строком погашення до 09.08.2033 р. .

На забезпечення виконання ОСОБА_4 своїх зобовязань по погашенню кредиту , 15.08.2008 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 581-013ФПОР1-08 та окремо з ОСОБА_2 договір поруки № 581-013ФПОР2-08 .

Позивач посилався на те, що боржником ОСОБА_4 кредитні зобовязання не були виконані, а відповідачі, як поручителі зобовязалися відповідати солідарно по зобовязанням ОСОБА_4 .

Позивач просив суд стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 581-013/ФКВШП-08 від 15.08.2008 року у розмірі 1980745,26 грн..

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_6, у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Рішення ухвалено у відсутність відповідача ОСОБА_3 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» підлягає частковому задоволенню , а рішення суду першої інстанції зміні в частині підстав мотивування відмови у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за договором кредиту та додатково посилаючись на положення ч.4 ст.559 ЦК України ,виходив з припинення поруки.

Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна .

З матеріалів справи вбачається ,що 15.08.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 581-013/ФКВІП-08 (а.с.6).

Відповідно до п.1.1 -1.5 договору кредиту сума кредиту становить 100 000 грн. , строк кредитування становить 300 місяців, дата повернення кредиту 09.08.2033 року , процентна ставка за користування кредитом становить 11,98 річних.

На забезпечення виконання ОСОБА_4 своїх зобовязань по погашенню кредиту , 15.08.2008 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 581-013ФПОР1-08 та окремо між Банком та ОСОБА_2 договір поруки № 581-013ФПОР2-08 .

Відповідно до п.3 договорів поруки, сторони передбачили, що Поручитель та Боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту , сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування шкоди.

Відповідно до п.10 договорів поруки, сторони передбачили строк дії договору поруки до повного виконання зобовязань по кредитному договору боржником та поручителем.

30.06.2010 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк».

В матеріалах справи містяться докази передачі активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь позивача, зокрема і кредитних зобов'язань ОСОБА_4 ( а.с.98-109).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту, Банк просив суд стягнути солідарно з поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за договором кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно посилався на те, що відповідачами були укладені різні самостійні договори поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники за порушення умов одного й того ж кредитного договору, що відповідно до ч.3 ст. 554 ЦК України виключає солідарну відповідальність поручителів між собою, а тому підстав для солідарного стягнення з поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_2 кредитної заборгованості немає.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-511цс15 від 11.11.2015 року ,яка відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту Банк визначив боржника ОСОБА_4 як третю особу та позовних вимог про стягнення заборгованості за договором кредиту солідарно з боржника та окремо з кожним із поручителів не предявив .

Таким чином, поручителі відповідачі у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклавши різні договори поруки, відповідно до вимог ст.ст.526,530,554,1048,1054 ЦК України мають нести самостійну відповідальність по невиконанню ОСОБА_4 своїх зобовязань по погашенню кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 свої зобовязання по погашенню кредиту виконував неналежним чином, внаслідок чого, станом на 04.08.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 1980745,26 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами то в разі прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. «а» п.6.2 договору кредиту , банк має право вимагати дострокового повного повернення кредиту , сплати процентів , комісій,штрафних санкцій та інших платежів, передбачених договором кредиту, а також відшкодування шкоди , завданих Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та або його поручителями умов договору кредиту та /або умов , укладених у забезпечення виконання позичальником зобовязань за договором кредиту, а позичальник зобовязаний протягом 30 календарних днів з дати отримання позичальником відповідної вимоги Банку повернути суму заборгованості по кредиту ,що залишилась, сплатити проценти , комісії, штрафні санкції, інші платежі за договором кредиту, а також відшкодувати збитки, завданні Банку у разі порушення позичальником строків платежів, що встановлені договором кредиту.

Отже сторони договору встановили порядок, за умовами дотримання якого у позичальника виникає обовязок дострокового повернення боргу. Можливість врегулювання на власний розсуд своїх відносин в цій частині відповідає положенням ст. 6 ЦК України .

Банк скористався своїм правом та 19.08.2015 року, відповідно до п. 6.2 договору кредиту направив поштою відповідачам вимогу про дострокове погашення заборгованості, яку ОСОБА_3 отримала 29.08.2015 року , що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням № 701 , ОСОБА_2 отримав 28.08.2015 року ,що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням № 535 , однак борг за договором кредиту не був погашений (а.с.19,20).

Таким чином , Банк відповідно до умов п.6.2 договору кредиту набув право звернення до суду з позовом до поручителів з 30.09.2015 року .

З позовом до суду про стягнення заборгованості Банк звернувся через два дні після отримання відповідачами досудової вимоги тобто 01.09.2015 року ,що суперечить положенням п.6.2 договору кредиту ,що в свою чергу свідчить про те, що встановлена договором умова дострокового повернення кредиту не настала , тобто у відповідачів не виникло зобовязання дострокового виконання кредитного договору.

Таким чином, Банк передчасно звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення з відповідачів заборгованості за договором кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, посилаючись на положення ч.4 ст.559 ЦК України, помилково посилався на те, що порука є припиненою, оскільки у Банку з червня 2010 року зявилось право вимоги про дострокове погашення кредиту, однак вимогу про погашення заборгованості направлено лише у 2015 році.

Таке правове мотивування відмови у задоволенні позову є невірним та підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення , оскільки сам факт передачі у червні 2010 року активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк» не свідчить про зобовязання ПАТ «Дельта Банк» предявити вимогу до поручителів , оскільки строк основного зобовязання сторонами визначений - 09.08.2033 р.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного посилання судом першої інстанції про відсутність солідарної відповідальності поручителів між собою за договором кредиту не заслуговують на увагу з вищенаведених колегією суддів підстав.

За таких підстав, відповідно до п.3 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині мотивування підстав відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. 218, 303, п.3 ч.1 ст.307, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 липня 2016 року змінити в частині мотивування підстав відмови у задоволенні позову.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9