Справа № 456/2076/15 Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Провадження № 22-ц/783/3411/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.

секретаря: Іванової О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 у інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання права на спадщину, визнання недійсним договору,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним позовом. Зазначала, що 20.03.2003 року відкрилася спадщина у звязку зі смертю матері, ОСОБА_8 Спадкоємцями першої черги, крім неї, є її брати: ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ОСОБА_7 від спадщини відмовився. Вона не подавала заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, так як знала про наявність заповіту матері від 06.06.2001 року на користь брата ОСОБА_6, котрий успадкував усе майно матері.

Посилалася і на рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10. 02.2015 року, яким було визнано недійсними: заповіт ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 від 06.06.2001 року; свідоцтво від 06.12.2005 року про право ОСОБА_6 на спадщину за заповітом на житловий будинок № 7 на вул. ОСОБА_9; державний акт серії ЯД № 438787 від 07.06.2007 року на право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_6 площею 937 кв.м.; державний акт серії ЯЛ № 438788 від 07.06. 2007 року на право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_6 площею 10451 кв.м.

Зазначала також і те, що будинок №7 на вул. О. Довбуша у с. Довгому Стрийського району Львівської області був відчужений ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 за договором купівлі продажу від 17.06.20011 року.

З огляду на ці обставини, просила визнати право власності в порядку спадкування за законом на ? частину будинку № 7 на вул. О. Довбуша в селі Довге Стрийського району Львівської області і по ? частині земельних ділянок площею 937 кв.м. та площею 10451 кв.м.; визнати недійсним договір купівлі продажу спірного будинку від 17.06.2011 року.

Крім цього просила визнати право власності на земельну ділянку площею 9948 кв.м. (рілля) та на земельну ділянку площею 2236 кв.м. (сіножать) в порядку спадкування за заповітом матері, ОСОБА_8, від 30.08.20000 року.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку №7 на вул. О. Довбуша в с. Довге Стрийського району Львівської області, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 17.06.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі за № 3003. Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину названого будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері позивача - ОСОБА_8

Рішення оскаржили: ОСОБА_2 у інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Просять скасувати рішення: ОСОБА_2 в частині відмови у позові, ОСОБА_5 в частині задоволених позовних вимог. Зазначають, що суд неправильно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам, суд неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів своєї апеляційної скарги, представника ОСОБА_5 ОСОБА_3 на підтримання доводів скарги відповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить підстави для часткового задоволення скарг з таких підстав.

Встановлено, що предметом спору є право на спадщину, яка відкрилася 20.03.2003 року унаслідок смерті ОСОБА_8 - матері спадкоємців першої черги: ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Спадковим майном у цьому спорі є: житловий будинок №7 на вул. О. Довбуша у с. Довгому Стрийського району Львівської області, а також земельні ділянки: площею 937 кв.м. для обслуговування названого будинку; площею 1041 кв. м. для ведення особистого селянського господарства; площею 9948 кв.м. рілля; площею 2234 кв.м. сінокіс.

Із матеріалів справи убачається, що відповідно до заповіту від 30.08.2000 року ОСОБА_8 заповіла на користь ОСОБА_4 земельні ділянки площею 9948 кв.м. рілля та площею 2234 кв.м. сінокіс.

Судом першої інстанції встановлено, що заповіт ОСОБА_8 від 06.06.2001 року, за яким вона заповіла ОСОБА_6 усе своє майно, рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.02.2015 року визнано недійсним на підставі ч. 2 ст. 44 ЦК УРСР (1963 року), так як він був підписаний не спадкоємцем.

Цим же рішенням визнано недійсними: свідоцтво про право ОСОБА_6 на спадщину за заповітом після смерті матері - ОСОБА_8, а також державні акти про право власності на земельні ділянки площами: 937 кв.м. - для обслуговування будинку; 1041 кв. м. для ведення особистого селянського господарства.

Встановлено також, що ОСОБА_6, успадкувавши за недійсним заповітом спірний будинок і земельні ділянки площами: 937 кв.м. - для обслуговування будинку і 1041 кв. м. для ведення особистого селянського господарства, та оформивши на це майно право власності, відчужив їх ОСОБА_5 за договорами купівлі продажу від 17.06.2011 року. Ці правочини були посвідчені приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстровані в реєстрі під номерами: №3003, №3007, №3011 відповідно.

Відмовляючи ОСОБА_4 у позові в частині визнання права власності на земельні ділянки площами: 9948 кв.м. рілля та 2234 кв.м. сінокіс в порядку спадкування за заповітом матері - ОСОБА_8 від 30.08.2000 року, суд першої інстанції вірно виходив із того, що з часу набрання законної сили рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.02.2015 року позивач могла здійснити право на спадкування у спосіб, передбачений частинами другою чи третьою статті 1272 ЦК України. Звертатися до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування, не використавши наведені вище способи, чинне законодавство не передбачає такої можливості.

Суд першої інстанції правильно відмовив і у позові ОСОБА_4 в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки площами: 937 кв.м. - для обслуговування будинку і 1041 кв. м. для ведення особистого селянського господарства.

Як зазначалося вище, вказані спірні земельні ділянки були відчужені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 згідно договорів купівлі продажу від 17.06.2011 року.

Звернувшись до суду із указаним позовом, ОСОБА_4 не оспорювала договори купівлі-продажу земельних ділянок і на час ухвалення рішення законним власником цього нерухомого майна був ОСОБА_5 Чинне законодавство не передбачає право власності декількох осіб на майно, якщо воно не є їх спільною власністю. Отже, підстав для задоволення позову в цій частині також не було.

Разом із цим колегія суддів знаходить підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_11 в частині визнання недійсним договору купівлі - продажу будинку №7 на вул. О. Довбуша у с. Довгому Стрийського району Львівської області, укладеного 17.06.2011 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_11 та в частині визнання права власності на ? частину будинку за ОСОБА_4

Задовольняючи позов про визнання правочину недійсним, суд першої інстанції виходив із приписів ст. 230 ЦК України.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Зі змісту наведених вище норм випливає висновок, що звернутися до суду з позовом про визнання правочину недійсним з підстав обману може лише та особа, до якої застосовано обман.

Як убачається з умов договору, ОСОБА_6 не вводив ОСОБА_12 в оману щодо обставин, які мають істотне значення. ОСОБА_11 не оспорював цей правочин.

Таким чином, оскільки відсутні підстави для визнання правочину недійсним за вказаним позовом, то відсутні підстави і для визнання права власності ОСОБА_4 на це майно в порядку спадкування.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню і в цій частині необхідно ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_4 у позові.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 317 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційні скарги ОСОБА_2 у інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 березня 2016 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку №7 на вул. О. Довбуша в с. Довге Стрийського району Львівської області, укладеного 17 червня 2011 року ОСОБА_6 ОСОБА_13 ОСОБА_14, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі за № 3003 та про визнання за ОСОБА_4 права власності на ? частину будинку № 7 на вул. О. Довбуша в с. Довге Стрийського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_8 скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні цих вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: