Справа № 266/3214/16-ц
Провадження№ 2/266/1003/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Курбановой Н.М.,

при секретарі Широковій Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. У зазначеній квартирі в даний час зареєстровані та фактично проживає вона, а також в квартирі зареєстровані, але не проживає відповідачка ОСОБА_2 її донька та її діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4. З лютого 2015 року відповідачка з дітьми та чоловіком проживають в Росії у місті Тула, де ОСОБА_2 отримала паспорт громадянки ОСОБА_5 Федерації і не має наміру повертатися та мешкати за адресою реєстрації. Вона змушена оплачувати комунальні витрати і за відповідачку. Жилу площу відповідачка покинула за власним бажанням, без примусу і заходів для вселення не робила. Актом комітету самоорганізації населення підтверджується факт не проживання ОСОБА_2 на спірній житловій площі. Просить визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, такими, що втратили право користування квартирою36 в будинку 16 по вул. Бахчиванджи в м. Маріуполь.

Позивачка ОСОБА_1 надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та розглянути справу у її відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 надала суду нотаріально посвідчену заяву, згідно якої позовні вимоги про визнання її та її дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою 36 в будинку 16 по вул. Бахчиванджи в м. Маріуполь, визнала у повному обсязі. Позов просила задовольнити, справу розглядати без її участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.

За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07. 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Судом встановлено, що згідно дублікату договору дарування від 12.07.1996 року посвідченого Другою маріупольською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 на праві власності належить квартираАДРЕСА_2 (а.с. 8).

Згідно особового рахунку № 716 за адресою АДРЕСА_3 зареєстровані: власник ОСОБА_1 зареєстрована з 1997 року, донька ОСОБА_2 і онуки ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстровані з липня 2014 року (а.с. 9).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.08.2014 року, 1/1 частка квартири АДРЕСА_4 зареєстрована за ОСОБА_1, на підставі дублікату договору дарування квартири (а.с. 7).

Згідно довідки-акту від 26.02.2016 року КСН «Приморський», ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але не проживають з лютого 2015 року, фактично проживають в Росії, особистих речей в будинку не мають, про що свідчать сусіди (а.с. 10).

Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідачка та її діти ОСОБА_3 та ОСОБА_6 будучи зареєстрованими в ІНФОРМАЦІЯ_2, не проживають в квартирі понад один рік, не використовують дану кватиру за її прямим призначенням, не сплачують комунальні платежі, тим самим вони втратили право користування спірною квартирою.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 319, ч. 1 ст. 321, ст. 383, ст. 391, 405, Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування квартирою36 в будинку 16 по вул. Бахчиванджи в м. Маріуполь.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі до Приморського районного суду міста Маріуполя апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Курбанова Н. М.