Справа №442/7127/16-ц
Провадження №2/442/2491/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з вказаним вище позовом в обґрунтування якого посилаються на те, що йому на підставі Договору дарування від 10 серпня 2001 року на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. Вказаний правовстановлюючий документ зареєстрований в КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» за реєстровим № 7594 від 10.09.2001р., дана квартира загальною площею 30.5 кв.м. складається з 1-єї житлової кімнати площею 17,4 кв.м. та кухні.

Згідно виписки з будинкової книги, на належній йому жилій площі, зокрема, з 11 березня 2010 року зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_2, шлюб з якою було розірвано згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 11 жовтня 2016 року.

Разом з цим, ще до офіційного розірвання шлюбу відповідачка в вересні 2015 року, залишила вищевказану квартиру та перейшла на інше постійне місце проживання, адреси якої він не знає по даний час. З розмов сторонніх осіб йому відомо, що остання мешкає по вулиці Коновальця в м.Дрогобичі. Також колишня дружина забрала з квартири все своє майно: шафу, ліжко, меблі, пральну машину, постіль та весь свій одяг. Всі вказані речі вона вивезла вантажним транспортом.

Після цього, більше року відповідачка жодного дня не проживала в належній йому квартирі, не ночувала, не дзвонила, будь-яких обов'язків по оплаті за комунальні послуги не несла і такої спроби не робила. Фактично з вересня 2015 року припинила з ним будь-яке спілкування та з цього часу колишня дружина за місцем реєстрації не появлялась. З його сторони жодних перешкод їй у користуванні квартирою не чинилось.

Вказана ситуація породжує для нього, як власника житла, негативні наслідки. Лише сам факт формальної реєстрації відповідачки, яка не проживає, створює додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги, оскільки він тривалий час повинен сплачувати додаткові кошти за зайву особу. Крім цього, він не може оформити субсидії по відшкодуванню витрат за користування комунальними послугами по причині відсутності довідки про доходи самої відповідачки.

Факт не проживання відповідачки в квартирі без будь-яких на це поважних причин понад встановлені законом строки додатково підтверджується відповідним Актом про відсутність (не проживання особи) за місцем реєстрації від 31 жовтня 2016 року, складеного за участю працівників ОСББ «3-АДО» та сусідів по будинку, з врахуванням наведеного вище, він змушений звернутися з даним позовом в суд.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 не з'явилася в судове засідання, не повідомивши причин неявки, хоч повідомлялася належним чином про час та місце судового засідання рекомендованою кореспонденцією та через оголошення в пресі, керуючись п. 9 ст. 74 ЦПК України, суд вважає цих осіб повідомленими про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду пояснили, що проживають в одному будинку з ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 в їхньому будинку не проживає більше року.

Суд вислухавши пояснення позивача, свідків дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто відповідач, без згоди позивача (власника), використовує належну їй власність для свого реєстраційного обліку. Така реєстрація відповідача є перешкодою для позивача у повному розпорядженні і користуванні належною йому власністю - квартирою, тобто ця реєстрація порушує його права власності.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, "власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном".

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір.

У відповідності до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

При цьому, слід врахувати, що за правилами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням має наслідок зняття її з реєстрації.

Матеріалами справи встановлено, що позивач являється власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується Договором дарування від 10 серпня 2001 року, який зареєстрований в КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» за реєстровим № 7594 від 10.09.2001р., дана квартира загальною площею 30.5 кв.м. складається з 1-єї житлової кімнати площею 17,4 кв.м. та кухні

Окрім позивача, в даній квартирі зареєстрована, ОСОБА_2, яка являється його колишньою дружиною (шлюб між ними було розірвано 11 жовтня 2015 року). ОСОБА_2 з вересня 2015 року в даній квартирі не проживає, що підтверджується Актом ОСББ "3-АДО» від 31.10.2016р.

При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням слід керуватися роз'ясненнями абзацу 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р. №9.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як зазначає ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. З Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки.

У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України «Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом».

Отже, судом встановлено факт відсутності відповідача у будинку понад встановлені законом строки, без поважних причин, оскільки жодних перешкод в користуванні таким зі сторони позивача йому не чинилося, відповідач добровільно залишив спірне житло і переїхав жити в інше місце.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 10, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.. 405 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя Крамар О.В.