Справа № 460/58/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 22-ц/783/4922/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Копняк С.М.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 31 травня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_7 та приватний нотаріус Яворівського нотаріального округу Бунтусова Олена Володимирівна про визнання нікчемним заповіту ОСОБА_9, посвідченого 02 лютого 2010 року Івано-Франківською селищною радою Яворівського району Львівської області; позбавлення права на спадкування ОСОБА_2 за згаданим заповітом ОСОБА_9; визнання ОСОБА_4 спадкоємцем першої черги за законом, щодо нерухомого майна - будинку, що розташований в АДРЕСА_1 та всього рухомого майна, після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, визнано заповіт ОСОБА_9, посвідчений 02 лютого 2010 року Івано-Франківською селищною радою Яворівського району Львівської області, нікчемним.

Позбавлено права на спадкування ОСОБА_2 за заповітом ОСОБА_9, посвідченого 02 лютого 2010 року Івано-Франківською селищною радою.

Визнано ОСОБА_4 спадкоємцем першої черги за законом, щодо нерухомого майна - будинку, що розташований в АДРЕСА_1 та всього рухомого майна, після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнуто з Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області в користь ОСОБА_4, 243,60 грн. судового збору.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що позивач звернулась з позовом до Івано - Франківської селищної ради Львівської області, як до органу, котрий вчинив нотаріальні дії, посилаючись при цьому на порушення її прав на спадкування, що полягало у вчиненні нотаріальної дії і посвідчені нікчемного правочину. Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз»яснино, що особи, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. Таким чином, залучена в якості відповідача Івано-Франківська селищна рада Яворівського району Львівської області, секретар якої 02.02.2010 року посвідчила заповіт ОСОБА_9, не є стороною вказаного правочину, не є спадкоємцем, а тому не може бути відповідачем в даній справі і повинна була б бути залучена тільки в якості третьої особи. На основі наведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний заповіт посвідчено особою, неуповноваженою на його посвідчення, такий заповіт є нікчемним, а відтак спадкування за таким заповітом відбуватись не може, а тому спадкування після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, здійснюється за законом. За таких обставин визнав внучку, ОСОБА_4, спадкоємцем першої черги за законом, позбавивши права на спадкування за заповітом сина, ОСОБА_2

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Стаття 1251 ЦК України передбачає, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

У відповідності до ст. 37 Закону України «Про нотаріат», у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальна дії, в тому числі посвідчують заповіти (крім секретних).

З копії заповіту, посвідченого секретарем Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області 02 лютого 2010 року вбачається, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає в АДРЕСА_1, на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те. що на випадок його смерті буде належати йому і на що він за законом буде мати право, заповідає своєму синові, ОСОБА_2.

Як вбачається з повідомлення в.о. начальника Головного управління юстиції у Львівській області від 15 грудня 2014 року, станом на 02 лютого 2010 року, ОСОБА_10 здійснював нотаріальну діяльність по Яворівському районному нотаріальному округу і робоче місце приватного нотаріуса ОСОБА_10 знаходилося за адресою: АДРЕСА_2.

Частина 1 ст. 1257 ЦК України передбачає, що заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Частина 4 статті 1257 ЦК України передбачає, що у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 підтверджується,що ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, про що складено відповідний актовий запис за №6, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому на день смерті майно.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_11, є дітьми померлого ОСОБА_9, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження, у яких їх батьком записаний ОСОБА_9, які з врахуванням положень ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом.

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії НОМЕР_2, тобто, померла до відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9.

Копіями свідоцтв про народження ОСОБА_4, ОСОБА_7, які змінили прізвище у зв»язку з одруженням, підтверджується, що вони є дітьми померлої ОСОБА_11, які є спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері, ОСОБА_11

Частина 1 статті 1266 ЦК України передбачає спадкування за правом представлення, згідно з якою внуки, правнуки спадкоємця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Оскільки на день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, його дочка, ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто, ще до відкриття спадщини, то право на спадкування за правом представлення належить її дітям, ОСОБА_4 та ОСОБА_7

Суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_4, 18 лютого 2014 року, звернулася з письмовою заявою до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Бунтусової О.В. про прийняття спадщини після смерті діда, ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, і до дня смерті проживав в АДРЕСА_1, враховуючи те, що мати позивача ОСОБА_4 ОСОБА_12, як дочка ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, а сама позивач ОСОБА_4 є внучкою ОСОБА_9, прийшов до висновку, що відповідно до діючого законодавства позивачка відноситься до спадкоємців першої черги за законом.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги про визнання ОСОБА_4 спадкоємцем першої черги за законом, оскільки коло спадкоємців за законом першої черги встановлено законом, а саме ст. 1261 ЦК України, і суд не вправі задовольняти позов та визнавати внучку спадкодавця спадкоємцем першої черги за законом.

У випадку визнання недійсним чи нікчемним заповіту, складеного ОСОБА_9, спадкування після його смерті повинно здійснюватися за законом, і спадкоємцями його майна є син, ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги за законом, та внуки спадкодавця за правом представлення, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, у відповідності до положень ст. 1266 ЦК України, а відтак рішення суду першої інстанції, яким ОСОБА_4 визнано спадкоємцем першої черги за законом суперечить положенням цивільного законодавства, є незаконним та підлягає скасуванню.

Крім цього, суд першої інстанції, оцінюючи докази в їх сукупності, прийшов до висновку про те, що оскільки заповіт ОСОБА_9, був посвідчений 02 лютого 2010 року секретарем Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області, що свідчить про те, що заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, тому цей заповіт слід визнати нікчемним, з позбавленням права на спадкування ОСОБА_2 за заповітом ОСОБА_9 від 02 лютого 2010 року.

Задовольняючи позовну вимогу ОСОБА_4 про визнання нікчемним заповіту, складеного ОСОБА_9 на користь сина, ОСОБА_2, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_2 не був залучений позивачем до участі у справі, як відповідач, хоча оскаржуваним рішенням в частині задоволення позовної вимоги про визнання нікчемним заповіту порушуються його законні права та інтереси, з клопотанням до суду про залучення ОСОБА_2, як відповідача, позивачка не заявляла..

Стаття 1224 ЦК України визначає коло осіб, які не мають право на спадкування.

Частина 5 ст. 1224 ЦК України передбачає, що за рішенням суду особа може бути усунена від спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Тобто, закон чітко визначає підстави, за яких спадкоємець може бути усунутий від права на спадкування, а не позбавлений права на спадкування.

Ухваливши рішення про задоволення позовної вимоги ОСОБА_4 про позбавлення права на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, його сина, ОСОБА_2, суд першої інстанції зазначив в оскаржуваному рішенні, що підставами задоволення цієї вимоги є визнання нікчемним заповіту. Ухвалюючи рішення про задоволення цієї вимоги, суд першої інстанції не врахував положень ст. ст. 1223, 1257 ЦК України.

Суд першої інстанції всупереч вимогам чинного законодавства не з»ясував кола осіб, яких слід було залучити до участі у справі, як відповідачів, не визначився з колом спадкоємців, які вправі претендувати на спадщину, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9, оскільки ухвалення судом рішення про визнання нікчемним заповіту, складеного на ім.»я ОСОБА_2, позбавлення його права на спадкування, визнання ОСОБА_4 спадкоємцем першої черги за законом щодо нерухомого майна та всього рухомого майна після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, стосується прав та законних інтересів ОСОБА_2, всупереч вимогам ЦПК України ОСОБА_2, як спадкоємець за заповітом, не був залучений до участі у справі, як відповідач.

Крім цього, оскаржуваним рішенням порушуються права та законні інтереси спадкоємця після смерті ОСОБА_9 за правом представлення, ОСОБА_7, рідної сестри позивачки, яка, з врахуванням положень ст. 1266 ЦК України, є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_9 за правом представлення. Однак ОСОБА_7 також не була залучена позивачкою до участі у справі, як відповідач, хоча оскаржуване рішення стосується її прав та законних інтересів.

Вищезазначені обставини не були встановлені, з»ясовані та враховані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції неповно та невсебічно з»ясував обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам справи, та ухвалюючи оскаржуване рішення, не роз»яснив позивачці та не залучив у встановленому законом порядку до участі у справі осіб, прав та законних інтересів яких стосується даний спір.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З врахуванням вищенаведеного, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 31 травня 2016 року- скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_7, приватний нотаріус Яворівського нотаріального округу Бунтусова Олена Володимирівна - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 803.88 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Скасувати заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 21.07.2015 року.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Копняк С.М.