АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщука М.І.,

судді Українець Л.Д., Крижанівська Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року позивач ПАТ «БМ Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованість за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 03.09.2008 між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 24/8/030908 на суму 250 687 швейцарських франків із відсотковою ставкою 8,99% річних строком до 01.09.2028.

Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань утворилась кредитна заборгованість, розмір якої, за розрахунком позивача, станом на 06.05.2014 складала 235 641,80 швейцарських франків, що еквівалентно 3 080 123,21 грн., з яких: 185 462,88 швейцарських франків - заборгованість за кредитом; 19 003,14 швейцарських франків- прострочена заборгованість по кредиту; 1 820,89 швейцарських франків - заборгованість по строкових процентах, 24 985,68 швейцарських франків - заборгованість по прострочених процентах, 4 369,21 швейцарських франків -пеня.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.09.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.04.2015, позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 235 641,80 швейцарських франків, що еквівалентно 3 080 123,21 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.05.2015 заочне рішення Оболонського районного суду від 25.09.2014 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09.02.2015 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, свою позицію касаційний суд мотивував тим, що вирішуючи спір про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, суд не встановив наявність у банку ліцензій на здійснення операцій з валютними цінностями, а також суд не з'ясував належним чином чи був наданий кредит за зазначеним вище договором саме відповідачеві ОСОБА_4, оскільки як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження виконання банком умов кредитного договору №24/8/030908 від 03.09.2008, позивачем надано заяву ОСОБА_4 про видачу готівки за іншим кредитним договором, а саме договором №24/8/020908.

З урахуванням уточнення позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором №24/8/030908 від 03.09.2008 у розмірі 235 641,80 швейцарський франків, з них: 204 466,02 швейцарських франків - сума заборгованості по кредиту; 26 806,57 швейцарських франків - сума заборгованості по процентах; 4 369,21 швейцарських франків, що в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУ становить57 110,85 грн - сума заборгованості по пені.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.08.2016 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором №24/8/030908 від 03.09.2008 у розмірі 235 641 швейцарських франків 80 сантимів, з них: сума заборгованості по кредиту - 204 466,02 швейцарських франків; сума заборгованості по процентах - 26 806,57 швейцарських франків; сума заборгованості по пені - 4 369,21 швейцарських франків, що в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУ становить 57 110,85 грн. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ «БМ Банк» суму сплаченого судового збору у розмірі 3 654 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасуватита ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вважає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд не звернув уваги на те, що у матеріалах справи відсутні докази виконання банком договору щодо видачі грошових коштів. Також судом не була установлена наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, оскільки воно постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи представник відповідача повідомлений належним чином, про причини неявки ні відповідач, ні його представник суд не повідомили. Представник відповідача направив до суду клопотання про зупинення провадження у справі, яке було розглянуто в судовому засіданні і в задоволенні якого було відмовлено у зв'язку з його безпідставністю. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та його представника, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, визначені кредитним договором, укладеними між сторонами, щодо вчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає, в силу вимог договору та закону, стягненню з відповідача.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 03.09.2008 між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 24/8/030908, який складається із 2 частин на суму 250 687 швейцарських франків, із відсотковою ставкою 8,99% з терміном до 01.09.2028.

Як було з'ясовано в ході розгляду справи, відповідач дійсно особисто укладав кредитний договір № 24/8/030908 від 03.09.2008 та в повній мірі був обізнаний з його умовами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В апеляційній скарзі представник відповідача зазначав про безпідставне стягнення кредитної заборгованості з боржника в іноземній валюті, оскільки банк не мав права на час укладення кредитного договору№24/8/030908 від 03.09.2008 на здійснення цієї операції, тому що генеральна банківська ліцензія банком отримана 02.09.2008, а додаток до дозволу отриманий банком лише 29.09.2009.

Таке твердження апелянта спростовується наступним.

Основними банківськими документами, які стосуються періоду видачі відповідачу кредиту за договором №24/8/030908 від 03.09.2008 - є Банківська ліцензія №223 видана ВАТ «БМ БАНК» 02.09.2008, Дозвіл № 223-3 виданий ВАТ «БМ БАНК» 02.09.2008 та додаток до дозволу №223-3 виданий ВАТ «БМ БАНК» 02.09.2008.

Основними Банківськими документами які стосуються періоду заявлення позову до відповідача та дійсні на момент ухвалення рішення Оболонського районного суду м. Києва - є Банківська ліцензія №223 видана ПАТ «БМ БАНК» 14.10.2011, Генеральна ліцензія №223 видана ПАТ «БМ БАНК» 14.10.2011 та додаток до генеральної ліцензії від 14.10.2011 №223 виданої ПАТ «БМ БАНК».

Стосовно Додатку до дозволу від 29.09.2009 на який посилається відповідач у своїй скарзі, представником позивача зазначено, що банк дійсно має такий додаток до дозволу в якому відображені зміни що відбулись після видачі кредиту 03.08.2008 та який був наданий на вимогу представника відповідача.

Таким чином твердження відповідача про незаконність стягнення кредитної заборгованості з останнього у валюті зобов'язання, з підстав відсутності у банку дозвільних документів, є надуманим, недоведеним та таким що спростовується матеріалами справи.

Також відповідач посилається навідсутність оригіналу заяви на видачу готівки за кредитним договором №24/8/030908 від 03.09.2008. В матеріалах справи міститься тільки заява на видачу готівки №1194709 від 03.09.2008, де в призначені платежу вказано кредитний договір №24/8/020908 від 03.09.2008, а відтак боржник не отримував кредитні кошти за кредитним договором №24/8/030908 від 03.09.2008, а отримав їх за кредитним договором №24/8/020908.

Такі твердження апелянта, є безпідставними та спрямованими на спробу боржника уникнути відповідальності за своїми зобов'язаннями по Кредитному договору №24/8/030908 від 03.09.2008.

Так, згідно з частини №1 Кредитного договору №24/8/030908 від 03.09.2008 вбачається, що сума кредиту складає 250 687,00 швейцарських франків. Із розділу 3 «Порядок надання кредиту, умови погашення заборгованості по кредиту та сплаті процентів» Кредитного договору №24/8/030908 від 03.09.2008 вбачається, що для видачі кредиту банк відкриває позичковий рахунок НОМЕР_1.Кредит видається шляхом видачі з каси банку. Датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (п.3.2, п.3.3 Кредитного договору №24/8/030908 від 03.09.2008).

Водночас із заяви на видачу готівки №1194709 від 03.09.2008 вбачається, що кредит виданий відповідачу в сумі 250 687,00 швейцарських франківта з позичкового рахунку НОМЕР_1. Тобто боржник отримав, а банк надав кредитні кошти в порядку і на умовах передбачених Кредитним договором №24/8/030908 від 03.09.2008, в сумі 250 687,00 швейцарських франків та з позичкового рахунку НОМЕР_1 відкритого для видачі коштів саме по Кредитному договору №24/8/030908 від 03.09.2008.

При цьому, відповідно до положень Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України та інш., затверджених Національним банком України, аналітичний облік кредитних операцій здійснюється в розрізі позичальників за кожним кредитним договором окремо.

Отже, за кожним окремим кредитним договором банк відкриває позичальнику окремі рахунки для обслуговування тільки одного конкретного кредитного договору. Рахунки відкриті для обслуговування кредитного договору, не можуть використовуватись для обслуговування будь-якого іншого договору чи будь-яких інших операцій такого клієнта банку (позичальника). Тобто рахунки відкриті для обслуговування кредитного договору є унікальними і вказують на чітку приналежність відкритого рахунку до обслуговуючого кредитного договору.

При цьому, відповідачем не доведено, що він отримав у банку кредит два рази на одну і ту ж суму (250 687,00 швейцарських франків) з одного і того ж позичкового рахунку за двома різними кредитними договорами. А це в свою чергу свідчить, що грошові кошти в сумі 250 687,00 швейцарських франків відповідач отримував на підставі тільки одного кредитного договору. Цим кредитним договором є договір №24/8/030908 від03.09.2008, інших кредитних договорів на суму 250 687,00 швейцарських франків виданих з позичкового рахунку НОМЕР_1 між банком та боржником не укладалось.

Також на підтвердження факту, що цивільно-правові відносини, які виникли між банком та ОСОБА_4, щодо отримання кредитних коштів ґрунтуються на умовах Кредитного договору №24/8/030908 від 03.09.2008, вказують також зібрані по справі докази, а саме:боржник конклюдентними діями, шляхом часткової оплати заборгованості за Кредитним договором №24/8/030908 від 03.09.2008 визнав укладення саме цього договору. Факт виконання умов кредитного договору №24/8/030908 від 03.09.2008 підтверджується виписками з особового рахунку боржника за кредитним договором №24/8/030908 від 03.09.2008. З метою забезпечення належного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором №24/8/030908 від 03.09.2008 боржник передав в іпотеку банку нерухоме майно за договорами іпотеки №24/8/030908/1 та №24/8/030908/2, а в подальшому боржник укладав з банком додаткові договори щодо внесення змін до Кредитного договору №24/8/030908 від 03.09.2008 та договорів іпотеки №24/8/030908/1 та №24/8/030908/2. Боржник підтвердив дійсність набутих ним обов'язків за договором №24/8/030908 від 03.09.2008 перед банком шляхом ведення з банком переговорів на щодо врегулювання наявної кредитної заборгованості за №24/8/030908 від 03.09.2008 (листування між банком та відповідачем міститися в матеріалах справи).

Крім того, відповідачем не надано кредитного договору №24/8/020908 за яким, як він стверджує, отримав від банку кредитні кошти.

В той час, як оригінал кредитного договору №24/8/030908 від 03.09.2008 додаткових договорів до нього, та договорів іпотеки №№24/8/030908/1 та №24/8/030908/2, були надані банком до суду та оглядались в судовому засіданні відповідачем і судом.

Таким чином, твердження відповідача про те що він отримав кредитні кошти за договором №24/8/020908, а не за кредитним договором №24/8/030908 від 03.09.2008, не відповідають дійсності та спростовуються доказами зібраними у справі.

Також апелянт зазначав, що судом не було застосовано до вимог про сплату пені позовної давності в один рік.

Однак, відповідачемне заявлялось клопотання про застосування позовної давності до вимог про сплату неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відтак підстави для застосування позовної давності до вимог про сплату неустойки

(пені) у суду були відсутні.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, натомість, відповідач, в односторонньому порядку, відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо вчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Таким чином, в суді першої інстанції знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, а отже, суд цілком правомірно дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача, суми кредиту, відсотків за його користування, а також пені, передбаченої кредитним договором.

Доводи апелянта про порушення судом норм процесуального права колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та зі змісту оскаржуваного рішення, під час розгляду справи судом дотримано вимог процесуального закону. При цьому, слід зазначити, що наведені в скарзі доводи не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

Щодо доводів апеляційної скарги про не повне з'ясування обставин, що мають значення для справи, то вони також є необґрунтованими та безпідставними, оскільки суперечать наявним у справі доказам, фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

Г.В.Крижанівська