АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/962/16-ц Номер провадження 22-ц/786/3105/16Головуючий у 1-й інстанції Оксенюк М. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого-судді Пилипчук Л.І.,

суддів Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

секретар Філоненко О.В.,

за участю представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Солоницької сільської ради про визнання договору дійсним та визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Солоницької сільської ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 22.08.2000 року, укладеного між нею та КСП «Солоницьке», та визнання права власності на будівлі свинарників за інв.№№167,169, які знаходяться за адресою вул. Шевченка, 3-а , 3-б, в с. Шевченки, Козельщинського району, Полтавської області. Посилалася на те, що на час уклалення договору Цивільним кодексом України, що діяв в редакції 1963 року, вимоги нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору не передбачалися, а на даний час за вказаним договором вона не може здійснити державну реєстрацію належного їй майна та розпорядитися ним, тому звернулася в суд із вказаним позовом.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вважає, що нею доведено обставини належності спірних будівель на час укладення договору купівлі-продажу КСП «Солоницьке», який мав повноваження на їх відчуження для погашення кредиторських вимог. Також вважає доведеним наявність повноважень підпису договору заступником директора КСП «Солоницьке» ОСОБА_4, оскільки його підпис скріплений печаткою підприємства, на підтвердження виконання договору їй було видано квитанцію до прибуткового кассового ордеру, яка підписана головним бухгалтером КСП та касиром і скріплена печаткою.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення з наступних підстав

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 22 серпня 2000 року між позивачем ОСОБА_3 та представником в особі заступника директора КСП «Солоницьке» ОСОБА_4 у простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу. Предметом зазначеного договору є будівлі свинарників за інвентаризаційним № 167, 1960 року будівництва, вартістю 5500 грн., та за інвентаризаційним № 169, 1990 року будівництва, вартістю 190 284 грн./а.с.12/

Згідно акту прийому-передачі майна у власність від 22 серпня 2000 року продавець передав, а покупець прийняв зазначене в договорі нерухоме майно./а.с.12/

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивачем не надано будь-яких письмових доказів належності спірних обєктів нерухомого майна КСП Солоницьке» та доказів підтвердження повноважень заступника директора КСП підприємства ОСОБА_4 на укладення договору купівлі-продажу.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відмову в позові, враховуючи наступне.

На час укладення спірного договору купівлі-продажу діяв Цивільний кодекс Української РСР (в редакції 1963 року), норми якого підлягають до застосування у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч.1 ст.42 ЦК УРСР угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Стаття 47 ЦК УРСР встановлює обов'язковість нотаріального посвідчення угод лише у випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власнику.

Право власності у набувача майна по договору виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Нормами ЦК УРСР не передбачено спеціальної норми щодо укладення угод купівлі-продажу нежитлових будівель, а визнання угод дійсними можливо лише у разі, коли одна із сторін договору ухиляється від нотаріального посвідчення угоди (ч.2 ст.47 ЦК УРСР).

Оскільки в даній справі розглядається договір купівлі-продажу, який укладений в простій письмовій формі щодо нежитлових будівель, при відчуженні яких діюче на той час цивільне законодавство не вимагало нотаріального посвідчення та державної реєстрації, а чинність такого договору залежить від дотримання сторонами вказаних норм ЦК УРСР, тому позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу нежитлових будівель дійсним є безпідставними.

Розглядаючи вимоги про визнання права власності на об'єкти нерухомості, колегія суддів враховує наступне.

За нормами ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачка, заявивши позов про визнання договору купівлі-продажу нежитлових будівель дійсним та визнання за собою права власності, правовими підставами своїх вимог вказала норми ч.2 ст.215, ч.2 ст.220 ЦК України ( в редакції 2003 року), які на спірні правовідносини не поширюються, а обгрунтування нормами ЦК УРСР зазначено лише у доводах апеляційної скарги, що є фактично зміною підстави позовних вимог.

Відповідно до ст.31 ЦПК України позивач має право до початку розгляду справи по суті шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Отже, на стадії апеляційного оскарження позивач не може змінити підстави позову. Підстави позову, відмінні від тих, що заявлені в цій справі, можуть слугувати для предявлення іншого позову.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про неповний склад відповідачів в даній справі, у звязку з чим вирішити справу щодо вимог про визнання права власності є неможливим. З матеріалів справи вбачається, що спірні обєкти нерухомості позивачка купила у КСП «Солоницьке», тому саме останнє або його правонаступник мають бути відповідачем у справі. Твердження позивачки про те, що відповідачами, крім сільської ради, не можуть бути інші особи, оскільки КСП «Солоницьке» ліквідовано, - не підтверджено жодним належним та допустимим доказом, а спірне майно не було комунальною власністю та сільська рада не є його розпорядником.

Також позивачкою не надано доказів правового статусу земельної ділянки (цільове призначення), на якій розташовані спірні обєкти нерухомості.

Оскільки районний суд при розгляді справи відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України не розяснив особам, які беруть участь у справі, їх прав та обовязків щодо надання додаткових доказів та клопотань, зокрема, права залучити до участі в справі інших відповідачів, а на стадії апеляційного провадження таке залучення є неможливим, тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності на нежитлові будівлі, заявлені до Солоницької сільської ради, - є недоведеними.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань

Тому на підставі викладеного колегія суддів апеляційну скаргу відхиляє, а рішення місцевого суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді /підписи/ ОСОБА_5

ОСОБА_6

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1