Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1835/16-ц

07 грудня 2016 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківскої області

в складі головуючого судді Вінтоняк М.Б.

секретаря Скоблей О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення з приватного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про виселення з будинку без надання іншого житлового приміщення.

Мотивуючи тим ,що вона є одноосібним власником житлового будинку і господарських споруд , що по АДРЕСА_1 Пнівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської областіна підставі рішення Надвірнянського районного суду від 28.04.2016 року.

У вказаному будинку проживають її дочка ОСОБА_5 з сином ОСОБА_6 і син ОСОБА_3 з сім*єю.

Позивач вказує, що на протязі останніх двох років відповідач зловживає алкоголем, вчиняє сварки з рукоприкладством та погрожує фізичною розправою, систематично порушує правила співжиття, створює несприятливі умови для подальшого проживання в одному будинку.З приводу такої поведінки відповідача вона та її дочка ОСОБА_5 неодноразово зверталися в поліцію. З відповідачем проводилися профілактичні бесіди , виносили офіційні застереження з приводу недопустимості ним протиправної поведінки по відношенню до неї . Однак заходи запобігання і впливу виявилися безрезультатними.Відповідач і на даний час створює нестерпні умови для її проживання у будинку, а саме вчиняє сварки під час яких намагається побити її.

Так як відповідач створює всі умови для того, щоб вона не мала спокійного життя, вона змушена звернутися із позовом в суд про виселення ОСОБА_3. з житлового будинку із-за неможливості спільного з ним проживання без надання іншого житла.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав вказаних у позовній заяві і просить постановити рішення, яким виселити ОСОБА_3 з житлового будинку із-за неможливості спільного з ним проживання без надання іншого житла і зняти його з реєстрації у даному будинку..

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що позивачка його мати. Разом з сім*єю він проживає у жилому АДРЕСА_1, який побудували його батьки і який належить на праві власності його матері-позивачці по справі. Разом з мамою сплачує комунальні послуги.

На протязі останніх двох років між ним і мамою склалися неприязні відносини із-за того, що позивачка хоче проживати тільки з сестрою ОСОБА_5, а тому його разом з сім*єю виганяє з житлового будинку. Він не створював і не створює нестерпних умов для проживання позивачці.

Визнає ,що восени 2015 року він не дозволяв матері провести обміри спірного жилого будинку для узаконення його будівництва,так як боявся,що мати його виселить з жилого будинку. В зв*язку з цим з ним була проведена працівниками поліції профілактична бесіда.

Однак, після того того він не вчиняв з мамою сварок, не обзивав її нецензурними словами , не наносив тілесні ушкодження.

На виселення з даного жилого будинку не згідний, так як іншого житла немає.

Суд,вислухавши пояснення сторін,заслухавши пояснення свідків,дослідивши письмові докази вважає,що в позові слід відмовити з наступних підстав.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що сторони по справі мати і син. Вони проживають і зареєстровані у житловому будинку АДРЕСА_1, власником якого є позивачка на підставі рішення Надвірнянського районного суду від 28.04.2016 року і витягом відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.06.2016 року. Також, у будинку разом із ними проживають дочка позивачки ОСОБА_5 з сином ОСОБА_6 і сім*я відповідача.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно дост. 321 цього ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно з ст..156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У відповідності із ст..157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Ст. 116 ЖК Української РСР передбачено ,що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні не здобуто доказів того , що відповідач зловживає спиртними напоями, ображає позивачку , погрожує їм фізичною розправою, наносить їй тілесні ушкодження, чим створює неможливі умови для сумісного проживання.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 пояснили,що позивачка їхня мати, а відповідач їхній брат.

Мати намагається вижити брата з належного їй будинку АДРЕСА_1 ,так як вона хоче проживати тільки з їхньою сестрою ОСОБА_5, а тому сама влаштовує сварки в родині. Відповідач проживає з сім*єю в половині будинку в якій проживав їхній батько після розірвання щлюбу з матір*ю. Брат не зловживає алкогольними напоями і не створює матері нестерпних умов для проживання у будинку.

Свідок дільничний інспектор ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив,що в листопаді 2015 року в Надвірнянський відділ поліції зверталася позивачка з приводу того, що відповідач чинить їй перешкоди в обмірах спірного жилого будинку . В зв*язку з цим з відповідачем було проведено профілактичну бесіду.

Після цього позивачка не зверталася в поліцію відносно протиправних дій відносно неї відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи згідно висновку від 12.11.2015 року ,затвердженого начальником Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області з відповідачем було проведено профілактичну бесіду про недопущення вчинення протиправних дій відносно позивачки.

В той же час судом встановлено ,що відповідач по місцю проживання характеризується позитивно ,що підтверджується характеристикою ,виданої Пнівською сільською радою 28.11.2016 року , показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 депутата Пнівської сільської ради.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

В судовому засіданні не здобуто доказів того, що відповідач систематично порушує правила співжиття та робить неможливим для інших проживання з ними в спірному будинку, а заходи попередження або громадського впливу до нього не застосовувалися.

Враховуючи те,що в судовому засіданні позивачем не надано достатньо належних і допустимих доказів про те,що відповідач систематично порушує правила співжиття,що робить неможливим проживання позивачки у спірному жилому будинку , суд вважає,що в позові про виселення з житлового будинку із-за неможливості спільного з ним проживання без надання іншого житла і зняття його з реєстрації у даному будинку слід відмовити із-за недоведеності.

Суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_5, покази якої носять заінтересований характер і свідка ОСОБА_10,якому нічого не відомо про відносини,які склалися між позивачем і відповідачем.

На підставі ст..ст. 116,150,156,157 ЖК України,ст..321,391 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення з приватного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

Суддя Вінтоняк М.Б.

Повний текст рішення виготовлено 12.12.2016 року