АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/427/15-ц 22-ц/774/1529/К/16
Справа № 216/427/15-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1529/К/16 ОСОБА_1
Категорія № 27 (ІV) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Митрофанової Л.В.,

секретар: Чубіної А.В.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Міський ОСОБА_4» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19 травня 2016 року та додаткове рішення від 03 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Міський ОСОБА_4», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення коштів за банківським депозитним вкладом,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Міський ОСОБА_4» ( надалі ПАТ «МКБ»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення коштів за банківським депозитним вкладом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що21.02.2014 року між ним та ПАТ «Міський ОСОБА_4» укладений Договір строкового банківського вкладу №2630/46/160221 «Ваш Стабільний» у розмірі 1000000 грн., під 23% річних, зі строком дії Договору з 21.02.2014 по 13.03.2015 р.р., зі сплатою відсотків за депозитним вкладом щомісячно, шляхом зарахування на поточний рахунок №2001, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки.

Відповідач, ПАТ «МКБ» починаючи з травня 2014 року у порушення умов укладеного Договору, припинив нарахування та виплату відсотків. Позивач неодноразово звертався про дострокове розірвання Договору та повернення суми внесеного вкладу, однак отримав відмову.

Посилаючись, що 02.04.2015 року ним було отримано граничний розмір компенсації суми вкладу, гарантований Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 200 000 грн., після уточнення позовних вимог просить стягнути солідарно з Відповідачів на його користь суму вкладу 800000грн. та нарахованих, але не виплачених відсотків станом на 21.10.2014 року, у розмірі 96 410 грн.

Заочним рішенням Центрально-міського районного суду м.Кривого Рогу від 10 квітня 2015 року позов задоволено.

Ухвалою цього ж суду за заявою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07 липня 2015 року заочне рішення від 10 квітня 2015 року скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19 травня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «МКБ» на користь ОСОБА_2 суму вкладу за Договором строкового банківського вкладу №2630/46/160221 Ваш Стабільний від 21.02.2014 року у розмірі 873 685 , 07 грн., з яких: сума неповернутого вкладу 800 000 грн., нараховані, але не сплачені відсотки, станом на 21.10.2014 року

73 685,07 грн.

Додатковим рішенням від 03 серпня 2016 року стягнуто з ПАТ «МКБ» на користь держави судовий збір у розмірі 6890 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду та додатковим рішенням, представник відповідача ПАТ «Міський ОСОБА_4» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповним зясуванням обставин справи, яке має значення для правильного вирішення спірного питання, ставить питання про скасування рішення та додаткового рішення та ухвалення нового про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Вважає, що судом не враховано вимоги спеціального Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, яким визначено порядок задоволення прав кредиторів в установленій черговості.

Питання про стягнення залишків заборгованості, що не включені до реєстру вимог кредиторів, можуть бути вирішені лише в порядку, визначеному Законом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції колегія суддів дійшла висновку що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено що 14 лютого 2014 року, між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Міський ОСОБА_4» укладено Договір строкового банківського вкладу №2630/461/160221 Ваш Стабільний. Згідно умов договору позивач ОСОБА_2 вніс суму депозитних коштів, у національній валюті, у розмірі 1000000 грн., на 385 днів, під 23% річних. Строк дії Договору з 21.02.2014 по 13.03.2015 р. (а.с.5-7).

На підставі письмової заяви Позивача від 22.10.2014 року було достроково припинено строк дії укладеного між сторонами Договору строкового банківського вкладу №2630/46/160221 від 21.02.2014 року ( а.с.9).

Однак, суму вкладу та нараховані відсотки, позивач у повному обсязі не отримав.

З виписки по укладеному договору, за строковим вкладом відкритим на імя позивача видно, що 30.03.2015 року на його імя проведено списання 200000грн. гарантованої суми відшкодування вкладникам за рахунок Фонду ( а.с.62).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався ст.ст.615, 1060 ЦК України, та дійшов висновку, що визнання Банку неплатоспроможним, не може бути підставою для неповернення коштів переданих вкладником на депозитний рахунок Банку.

Однак, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виникли правовідносини, стосовно виконання договору строкового банківського вкладу.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно до вимог ч.2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Отже, законодавець передбачив випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, спеціальним законом.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до п. 16 ст. 2 вказаного Закону, тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

У спорах, повязаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобовязань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Даний висновок викладений у правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 21 січня 2016 року у справі №6-2001 цс 15.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 року №732 ПАТ «Міський ОСОБА_4 » віднесено до категорії неплатоспроможних, у звязку з чим виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 20.11.2014 року №124, згідно з яким у ПАТ «Міський ОСОБА_4» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу ФГВФО ( а.с.34,35,36,37).

Колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню спеціальний Закон «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є пріоритетним відносно інших.

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами ч. 1 ст. 26 відповідно до вказаного Закону.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Позивач ОСОБА_2 не надав доказу про звернення його до відповідача з кредиторською вимогою та внесені до реєстру вимог кредиторів.

У період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог позивача має здійснюватися у порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених ст. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, без повного одслідження матеріалів справи, а тому рішення суду першої інстанції на підставі п. п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Міський ОСОБА_4», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення коштів за банківським депозитним вкладом.

Відповідно до розяснень, викладених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення» у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що у звязку із скасуванням рішення суду, додаткове рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 серпня 2016 року, також підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Міський ОСОБА_4» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19 травня 2016 року та додаткове рішення від 03 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 в задовленні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Міський ОСОБА_4», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення коштів за банківським депозитним вкладом.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

ОСОБА_5