Справа № 162/198/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Труш В.О.
Провадження № 22-ц/773/1054/16 Категорія: 50 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів Данилюк В.А., Киці С.І.,

секретар с/з ОСОБА_2,

з участю :

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 24 травня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 24 травня 2016 року в даній справі позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6, який продовжує навчання, в розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 21 березня 2016 року до досягнення дитиною 23 років за умови продовження ним навчання.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення його позовних вимог в повному обємі.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач як мати повнолітнього сина, який продовжує навчання, має можливість та зобовязана надавати матеріальну допомогу на період навчання дитини.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав і просив скаргу задовольнити, представник відповідача апеляційну скаргу заперечила і просила її відхилити.

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Із матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_4 і відповідач ОСОБА_5 є батьками повнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.2).

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 є студентом першого курсу стоматологічного факультету Тернопільського державного медичного університету імені ОСОБА_7, про свідчить подана позивачем довідка, підписана деканом стоматологічного факультету (а.с.3).

Стаття 199 СК України передбачає, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязувати утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На підставі наведених норм закону та з врахуванням того, що повнолітній син сторін в даній справі навчається, в звязку з чим потребує матеріальної допомоги, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача такої матеріальної допомоги на період навчання дитини.

Крім того колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром матеріальної допомоги.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в більшому розмірі, ніж визначений судом, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Так, сам позивач не надав суду будь-яких доказів про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу в більшому розмірі, хоча відповідно до вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таких доказів не здобуто і в судовому засіданні.

Інші доводи апеляційної скарги є власним тлумаченням позивачем встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

Таким чином, рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 24 травня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: