АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2710/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 55 Троян Т. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І., Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечній М. М.

представника відповідача Звада Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», третя особа: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» - Брайко Станіслав Анатолійович про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», третя особа: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» - Брайко С.А. про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.11.1996 року позивачку було прийнято на посаду провідного економіста відділу бухгалтерського обліку на умовах контракту до Черкаської філії АБ «Енергобанк». 07.02.2007 року її було призначено на посаду головного бухгалтера. Відповідно до Постанови Правління Національного Банку України №96 від 12.02.2015 року було прийнято рішення про віднесення ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» до категорії неплатоспроможних і з 13.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Ільчука О.П. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ЕНЕРГОБАНК».

У зв'язку з цим на підставі наказу №266-о від 23.04.2015 року ОСОБА_7 було звільнено з ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Позивачка стверджує, що після звільнення, відповідач ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» не виплатив у повному обсязі заробітну плату. 19.05.2015 року їй було частково виплачено частину заробітної плати в сумі 3 071,75 грн., а остаточний розрахунок було проведено лише 29.12.2015 року шляхом перерахунку коштів в сумі 15588,21 грн. на картковий рахунок позивачки.

Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку складає 63478,09 грн. так як кількість днів при затримці розрахунку становить 169 днів, а розмір середнього заробітку 375,61 грн. на день.

ОСОБА_7 просила суд стягнути з ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 63478,09 грн. без відрахувань податків та обов'язкових платежів.

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» на користь ОСОБА_7 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 63478,09 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішення представник ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» Звада Р.В. подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить скасувати оскаржуване рішення і прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши сторону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 до ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», третя особа: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» - Брайко С.А. про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції прийшов до висновку, що порушення процедури про банкрутство роботодавця не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що 21.11.1996 року ОСОБА_7 було прийнято на посаду провідного економіста відділу бухгалтерського обліку на умовах контракту до Черкаської філії АБ «Енергобанк». 07.02.2007 року її було призначено на посаду головного бухгалтера. Відповідно до Постанови Правління Національного Банку України №96 від 12.02.2015 року було прийнято рішення про віднесення ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» до категорії неплатоспроможних і з 13.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Ільчука О.П. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ЕНЕРГОБАНК».

На підставі наказу №266-о від 23.04.2015 року ОСОБА_7 було звільнено з ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» у зв'язку зі скороченням штату працівників. В день звільнення з роботи з ОСОБА_7 не було проведено розрахунок, 19.05.2015 року їй було виплачено частину заробітної плати в сумі 3 071,75 грн., а остаточний розрахунок було проведено лише 29.12.2015 року шляхом перерахунку коштів в сумі 15588,21 грн. на картковий рахунок позивачки.

Вважаючи порушеними свої трудові права, ОСОБА_7 в порядку трудового законодавства звернулась до суду за захистом своїх порушених трудових прав.

Статтями 8, 9 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.49 р. N 95, ратифікованої Україною 04.08.61 р., ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Частиною першою статті 1 Закону N 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює спірні правовідносини по даній справі, зазначено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Частиною першою та другою статті 3 Закону N 4452-VI встановлено, що Фонд є установою, яка виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку -це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобовязань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Ст. 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до положень пункту 3 ч. 5 ст. 36 даного Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки /штрафів, пені/, інших фінансових /економічних/ санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів /обов'язкових платежів/, а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Згідно ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Оскільки на момент ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення у ПАТ «Енергобанк» було введено тимчасову адміністрацію, стягнення коштів у будь-який інший спосіб, в тому числі і шляхом задоволення позову, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є неможливим, крім виключень, встановлених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, сторони по справі перебували в трудових правовідносинах, а не договірних правовідносинах про правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) відшкодування за вкладами, що регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Правова позиція з цього питання викладена в Постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року і є обовязковою для застосування судами інших інстанції при розгляді справ такої категорії.

Пунктом 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону не поширюється на зобов'язання банку, щодо виплати крім інших платежів також заробітної плати.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визначив вказані положення та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог позивача так як відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 36 вказаного Закону визначено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 вказаної статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати заробітної плати.

З огляду на викладене, доводи апелянта про мораторій на виплату заробітної плати та середнього заробітку за час затримання виплати розрахунку при звільненні працівників під час дії в банку процедури банкрутства є хибними.

Інші доводи апелянта також перевірені судом апеляційної інстанції та є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Енергобанк» на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року відхилити, а рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :