АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1578/13-ц Головуючий у першій
Провадження № 22-ц/774/1864/К/16 інстанції Бардін О.С.
Категорія - 27 (І) Доповідач - Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

13 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Зубакової В.П., Бондар Я.М.,

секретар: Чубіна А.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Бродька Анатолія Івановича,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, визнання незаконним збільшення процентної ставки за користування кредитом, визнання недійсною умови кредитного договору, зобов'язання відмінити та повернути до попереднього рівня процентну ставку,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом доПублічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача, який неодноразово уточнював й доповнював під час розгляду справи.

В обґрунтування позову зазначив, що 05 березня 2007 року між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № KRKWGK00150673 про надання кредиту на придбання нерухомості для особистих потреб, згідно умов якого визначено розмір щомісячного платежу на погашення заборгованості, який складає 2133,50 грн.

Листом від 06.03.2009 року відповідачем повідомлено його про збільшення процентної ставки за вказаним кредитним договором з 01.02.2009 року до 27,25% й відповідно про збільшення щомісячного платежу до 3067,17 грн.

Вважаючи, що відповідач збільшив процентну ставку незаконно, всупереч положенню ч.2 ст. 1056-1 ЦК України, порушуючи його права споживача, передбачені п. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», що призвело до незаконного збільшення розміру щомісячного платежу на погашення заборгованості з 2133,50 грн. до 3067,17 грн., просив суд визнати незаконним збільшення відповідачем процентної ставки за користування кредитом за кредитним договором № KRKWGK00150673 від 05 березня 2007 р. до 27,25%; визнати недійсною з 09.01.2009 р. умову пункту п. 2 п.п. 2.3.1 кредитним договором № KRKWGK00150673 від 05 березня 2007 р. щодо права банку в одностороннього порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитомта зобов'язати відповідача відмінити та повернути до попереднього рівня процентну ставку (16,08% річних) по кредитному договору, здійснивши перерахунок сплачених платежів та зарахувавши їх на погашення кредиту.

Також, посилаючись на те, що розмір щомісячного платежу в сумі 2133,50 грн. не відповідає умовам кредитного договору й становить 2113,78 грн., що встановлено висновком судово-економічної експертизи № 17-15 від 13.03.2016 року, просив суд визнати недійсним п.7.1 кредитного договором № KRKWGK00150673 від 05 березня 2007 р. в частині визначення щомісячного платежу в розмірі 2133,50 грн., а також зобов'язати відповідача здійснити перерахунок щомісячних платежів в сумі 2113,78 грн. відповідно до процентної ставки 16,08% річних, здійснених з 23.03.2007 року зарахувавши їх на погашення кредиту.

В заяві про доповнення до позовних вимог від 04.04.2016 року (а.с. 229 т.2), позивач, посилаючись на відсутність в договорі істотних умов, зокрема, щодо графіку погашення заборгованості, кредитування, що вказує на несправедливість умов укладеного кредитного договору № KRKWGK00150673 від 05 березня 2007 р., просив суд визнати його недійним в цілому.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 липня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне встановлення обставин по справі, зокрема судом не враховано, що розпорядження банку від 31.12.2008 року про підвищення процентної ставки, на яке посилається відповідач, як на підставу підтвердження правомірності такого підвищення, носить загальний характер і в ньому не передбачена така відсоткова ставка як 27,25% річних; при підвищенні процентної ставки відповідачем не дотримано процедури повідомлення позичальника про це у відповідності до умов п. 2.3.1 оспорюваного кредитного договору, й не враховано незгоду позичальника на таку зміну відсоткової ставки. Також судом не досліджено подій, що зумовили підвищення відсоткової ставки, а також того, що позивач неодноразово звертався на адресу відповідача щодо надання повної інформації щодо кредитного договору, типу процентної ставки, строковості платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості усіх супутніх послуг саме для дострокового погашення кредиту.

Не надано судом оцінки й тій обставині, що за висновком судово-економічної експертизи № 17-15 від 31.03.2016 року встановлено, що розмір щомісячного платежу в сумі 2133,50 грн. не відповідає умовам кредитного договору № KRKWGK00150673 від 05 березня 2007 р. та становить згідно умов договору 2113,78 грн.

Крім того, представник позивача посилається на те, що суд першої інстанції не розглянув позовних вимог щодо визнання недійсним п. 7.1. укладеного кредитного договору та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок щомісячних платежів в сумі 2113,78 грн. відповідно до процентної ставки 16,08% річних, здійснених з 23.03.2007 року зарахувавши їх на погашення кредиту.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» заперечує проти доводів апеляційної скарги й просить суд відмовити в її задоволенні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог та заперечень на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № KRKWGK00150673, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 126250 грн. на придбання нерухомості житлового призначення зі сплатою 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 04 березня 2022 року включно.

З 01 лютого 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» збільшив розмір процентної ставки до 27,25% річних.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності дій банку щодо підвищення процентної ставки за укладеним між сторонами кредитним договором та відсутності підстав для визнання його недійсним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні його умов.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Використовуючи своє право, передбачене ст.ст. 6, 627 ЦК України, 05 березня 2007 року позивач ОСОБА_2 уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк», кредитний договір, підписавши який погодив його істотні умови, а саме: предмет договору, права і обов'язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність сторін, термін дії договору та порядок зміни його умов.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи підставою позовних вимог ОСОБА_2 є невідповідність, на його думку, змісту окремих частин укладеного з відповідачем кредитного договору, а також всього договору діючому законодавству.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, ч. 5 та ч. 6 ст. 203 ЦК України є підставою недійсності правочину (ч.1 ст. 215 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який набрав чинності 09 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено статтею 1056-1, частиною другою якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

З аналізу зазначених норм можна дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну було прийняте до набрання чинності наведеним вище Законом.

Згідно умов п. 2.3.1 укладеного між сторонами кредитного договору передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у випадку: зміни кон'юнктури ринку грошового ресурсу в Україні, а саме: зміна курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або середньозваженої ставки по кредитах банків у відповідній валюті (по статистиці НБУ) (а.с. 6-7 т.1).

Підписавши кредитний договір, ОСОБА_2 надав свою згоду на те, що банк має право збільшувати розмір процентної ставки за кредитом, за умови його письмового повідомлення банком про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу зміненої процентної ставки.

Судом установлено, що у відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право збільшити в односторонньому порядку розмір процентів у зв'язку зі зміною облікової ставки НБУ, та збільшенням курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % порівняно з курсом долара США, установленим НБУ на момент укладення договору.

Так, згідно листа Національного банку України від 17.05.2007 року № 14-011/1150-5118 в з 01 червня 2007 року облікова ставка НБУ встановлена в розмірі 8% річних, а згідно постанови Національного банку України від 21.04.2008 року № 107установлено з 30 квітня 2008 року облікову ставку в розмірі 12% річних. Таким чином, облікова ставка НБУ збільшилася на 4 пункти.

Також, має місце зміна курсу гривні до долара США й коефіцієнт збільшення курсу долара США до гривні за період з 31.08. 2007 року по 31.12.2008 року складає 52,5%.

Вказані події й стали підставою для зміни відсоткової стави, про що ПАТ КБ «ПриватБанк» видав розпорядження від 31.12.2008 року за № Э.40.0.0.0/1-20 (а.с. 36-37 т.1).

Повідомлення про підвищення відсоткової ставки, яке викладено у листі Банку від 31 грудня 2008 року, направлено позивачеві до набрання чинності ст. 1056-1 ЦК України, яка забороняє підвищувати відсоткову ставку в односторонньому порядку (а.с. 38 т.1).

Згідно вказаного листа, Банком було повідомлено про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором до 27,25%, починаючи з 1 лютого 2009 року та попереджено, що у разі незгоди позичальника з таким підвищенням, він може погасити заборгованість у повному обсязі за старою відсотковою ставкою, а у разі згоди щодо зміни умов кредитування, підвищення відсоткової ставки буде здійснено з 1 лютого 2009 року без будь-яких додаткових дій (а.с. 38, 39 т. 1).

Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 22.07.2016 року (а.с. 236-241 т. 2) та підтверджується квитанціями про сплату заборгованості (а.с. 39-48 т.2, позивач ОСОБА_2 погодився з підвищенням процентної ставки, оскільки сплачував підвищені відсотки до 09.09.2009 року, а 05.08.2011 року повністю погасив борги по відсоткам.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що відповідачем, у відповідності до ч.3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, доведена наявність підстав для підвищення відсоткової ставки за укладеним між сторонами кредитним договором, дотримано порядок, передбачений умовами укладеного кредитного договору щодо повідомлення позичальника про таку зміну, а також погодження позичальника з такою зміною, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача щодо визнання недійсним з 09.01.2009 р. умову пункту п. 2 п.п. 2.3.1 кредитним договором № KRKWGK00150673 від 05 березня 2007 р. щодо права банку в одностороннього порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом та зобов'язання відповідача відмінити та повернути до попереднього рівня процентну ставку (16,08% річних) по кредитному договору, здійснивши перерахунок сплачених платежів та зарахувавши їх на погашення кредиту.

Доводи апеляційної скарги представника позивача щодо не дослідження судом першої інстанції правомірності підвищення процентної ставки відповідачем спростовуються матеріалами справи та викладеними висновками суду першої інстанції.

Погоджується колегія суддів й з висновком суду першої інстанції й про відсутність підстав для визнання недійсним кредитного договору в цілому, оскільки як встановлено судом оспорюваний кредитний договір укладено в письмовій формі, між сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, досягнуто згоди з усіх істотних його умов, які в подальшому сторонами виконувалися.

Доказів в спростування встановлених обставин ані позивачем, ані представником позивача суду не надано. Не надано також позивачем й доказів в підтвердження наявності несправедливих умов в оспорюваному договорі, наявність яких є самостійною підставою для визнання його недійсним згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи апеляційної скарги представника позивача щодо не розгляду позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання недійсним п.7.1 кредитного договором № KRKWGK00150673 від 05 березня 2007 р. в частині визначення щомісячного платежу в розмірі 2133,50 грн., а також зобов'язання відповідача здійснити перерахунок щомісячних платежів в сумі 2113,78 грн. відповідно до процентної ставки 16,08% річних, здійснених з 23.03.2007 року зарахувавши їх на погашення кредиту, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції вказані вимоги розглянуті ї в їх задоволенні відмовлено.

Посилання представника позивача на те, що висновком проведеної по справі судово-економічної експертизи № 17-15 від 31.03.2016 року встановлена неправомірність визначення щомісячного платежу на погашення заборгованості в розмірі 2133,50 грн. (п. 7.1 кредитного договору), на думку колегії суддів, не може свідчити про невідповідність вказаної умови договору вимогам діючого законодавства й бути підставою для визнання кредитного договору в цій частині недійсним, оскільки саме цей розмір погодили сторони при укладенні договору у відповідності до ст.ст. 6, 627 ЦК України.

Крім того, як пояснив представник банку та встановлено в суді апеляційної інстанції, експертом при проведенні експертизи взяті невірні вихідні дані.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: