Справа № 636 / 3219 / 16-ц
2 / 636 / 1828 / 2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Ковригіна О.С.

при секретарі - Фатєєвої С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в порядку набувальної давності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вже більше 10 років він фактично добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, ніхто крім нього не здійснює витрати по її утриманню, не цікавиться квартирою та не сплачує комунальні послуги, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, а тому визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у звязку з чим вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за ним право власності на вище вказану квартиру.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, при цьому пояснив, що 02.10.2000 року між ним та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено договір купівлі продажу спірної квартири, за яку позивач розраховувався в сумі 400 доларів США, і прийняв майно, а відповідачі, в свою чергу передали вказане майно у власність позивача за вказану плату, та зобовязалися нотаріально посвідчити укладений договір у відповідності до чинного законодавства, однак до теперішнього часу свій обовязок не виконали, їх місце знаходження позивачу не відоме.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення у засобах масової інформації (а.с. 59).

Суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідачів за наявними доказами справи.

Дослідивши та перевіривши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в процесі розгляду справи.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини: власниками квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, були ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 11 жовтня 1995 року видане Роганською КЕЧ району, реєстровий № 268 (а.с. 24).

02.10.2000 року був здійснений правочин купівлі-продажу вищевказаної квартири, відповідно до якого ОСОБА_2, ОСОБА_3 (продавці) передали позивачу нерухоме майно, а ОСОБА_1 (покупець, ) сплатив за нього 400 доларів США (а.с. 14). Таким чином, кожен з них виконав свої обовязки відповідно до ст.655 ЦК України.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1, попереджений судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, підтвердив факт здіснення правочину купівлі-продажу квартири.

Вже більше 10 років позивач фактично добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, ніхто крім нього не здійснює витрати по її утриманню, не цікавиться квартирою та не сплачує комунальні послуги, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Малиновської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 55 від 14.06.2016 року (а.с. 40) та копіями квитанцій по сплаті комунальних послуг (а.с. 43-45).

Отже, позивач фактично відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб.

Згідно із ст. 325 ЦКУ, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 4 цієї статті, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до п.6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність субєктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обовязків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом.

При вирішенні спорів, повязаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне:

- право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року;

- задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності володіння;

- за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5: Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Враховуючи, що позивач вже більше ніж 10 років добросовісно володіє квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, відкрито, безперервно здійснює обслуговування квартири, доглядаючи за нею, здійснюючи необхідні ремонтні роботи, добросовісно користується нерухомим майном, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, і визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вважаю за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за позивачем право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5: Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Суд, оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи надані сторонами, вважає, що позов підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись: ст.ст. 325, 328, 344 ЦК України; ст.ст. 6, 10, 11, 169, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2 не, Чугуївського району Харківської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, в порядку набувальної давності.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя