У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гришина Варвара Іванівна, Перша Запорізька державна нотаріальна контора, клінічна установа «Запорізький обласний клінічний онкологічний диспансер» ЗОР, про визнання недійсним спадкового договору, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, стягнення грошової компенсації, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом, на обґрунтування якого зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_8 Із 2002 року й до дня смерті батько проживав з відповідачами, окремо від нього та його матері, шлюб між батьками був розірваний у 2008 році.

Після смерті батька він (позивач), як спадкоємець першої черги, 22 липня 2010 року подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, яка складається із однокімнатної квартири АДРЕСА_1, автомобіля «Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1, та металевого гаража, розташованого в гаражному кооперативі ОГК «Металург» по АДРЕСА_2

При поданні заяви дізнався про те, що батько 16 лютого 2010 року скасував заповіт, оформлений на його (позивача) ім'я 05 червня 1993 року, та про наявність спадкового договору, укладеного 05 березня 2010 року, між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, згідно із яким зазначена вище квартира після смерті спадкодавця переходить у власність ОСОБА_5

Вважає, що відповідачі, скориставшись хворобливим станом батька, який страждав на тяжку хворобу - рак легені - та перебував на обліку в клінічній установі «Запорізький обласний клінічний онкологічний диспансер», схилили його до скасування заповіту на його (позивача ім'я), укладеного ще за 17 років до смерті батька, а нотаріусом при укладенні спадкового договору були порушені норми ст. 225 ЦК України та порядок вчинення нотаріальних дій.

Посилаючись на зазначені вище обставини, просив визнати недійсним спадковий договір, визнати за ним (позивачем) право власності на квартиру АДРЕСА_1, автомобіль марки «Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1, та металевий гараж, розташований у гаражному кооперативі ОГК «Металург» по АДРЕСА_2 стягнути з ОСОБА_6 вартість проданого нею металевого гаража в розмірі 10 тис. грн., стягнути з ОСОБА_5 вартість проданого ним автомобіля «Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1, в розмірі 65 280 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, із дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та, виходячи із положень ст. ст. 203, 215, 225 ЦК України, вимог ст. ст. 58, 59, 60 ЦПК України, з урахуванням роз'яснень, викладених у п. п. 7, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на недоведеність позивачем вчинення його батьком правочину у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Доводи скарги про те, що судами не були витребувані докази щодо хвороби відчужувача не заслуговують на увагу, оскільки при розгляді справи була врахована наявна в матеріалах справи довідка клінічної установи «Запорізький обласний клінічний онкологічний диспансер» від 09 листопада 2015 року, згідно із якою хворий ОСОБА_8 був взятий на облік ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і спеціальних методів лікування не отримував.

Докази про наявність у ОСОБА_8 права власнсті на автомобіль «Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1, та металевий гараж, розташований в гаражному кооперативі ОГК «Металург» по АДРЕСА_2 у матеріалах справи відсутні.

Інші доводи скарги, наведені в касаційній скарзі, висновки судів також не спростовують і зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України, а матеріали витребуваної справи не дають підстав вважати, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта