АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 653/5/16-ц Головуючий в І інстанції: Шарко Н.А.
Номер провадження: №22-ц/791/1695/2016 Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 06 червня 2016 року у справі за позовом комунального підприємства "Генічеське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів та завданої матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

04 грудня 2015 року комунальне підприємство "Генічеське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради звернулося до суду з вказаним позовом до відповідачки ОСОБА_2, в якому після уточнень просило стягнути з останньої на користь підприємства: матеріальну шкоду в сумі 2846,00грн.; надлишково отримані кошти в якості заробітної плати в сумі 6695,79грн.; кошти у розмірі 1934,00грн.; кошти, отримані у формі позик на суму 15902,00грн., а всього 27377,79грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідачка ОСОБА_2, перебуваючи на посаді головного бухгалтера підприємства, виписала собі грошові кошти у вигляді позик на загальну суму 15902грн., які до цього часу не повернула. При цьому до 2015 року діяв п.3.15 Колективного договору, що передбачав отримання працівниками у підприємства безпроцентної позики. Однак, відповідно до п.4 наказу №40 від 31.12.2014 року "Про мінімізацію витрат" дію пункту 3.15 та 3.16 Колективного договору було призупинено до покращення фінансової ситуації на підприємстві. Не зважаючи на це 23.06.2015 року ОСОБА_2 взяла 23.06.2015 року позику в розмірі 600грн. без відома та підпису керівника. Крім того, вона безпідставно за період з грудня 2014 року по квітень 2015 року проводила собі нарахування заробітної плати у більших розмірах, ніж це було передбачено внутрішніми актами підприємства, у зв'язку з чим було здійснено переплату грошових коштів на суму 6695,79грн. Так, в грудні 2014 року до видачі 3532,11грн., а сплачено 5900,00грн. (різниця - 2367,89грн.); в лютому 2015 року до видачі 2401,93грн., а сплачено 4650,00грн. (різниця - 2248,07грн.); в березні 2015 року до видачі 2401,93грн., а сплачено 3150,00грн. (різниця - 748,07грн.); у квітні 2015 року до видачі 2968,24грн., а сплачено 4300,00грн. (різниця - 1331,76грн.). Оскільки трудові відносини відповідачки з БТІ припинені з 28.08.2015р. і вона до теперішнього часу не повернула вказану суму коштів, тому виникла необхідність у їх стягненні в примусовому порядку. Крім того, після її звільнення було виявлено відсутність майна, що належало підприємству, у зв'язку з чим відповідачкою, яка була матеріально відповідальною особою по підприємству, позивачу завдано матеріальну шкоду у розмірі 2846грн. Також позивач просить стягнути з відповідача вартість неповернутого майна останньою у розмірі 1934грн., згідно лічильної відомості, а також понесені судові витрати.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 06 червня 2016 року позов було задоволено частково. Стягнуто з відповідачки на користь підприємства заборгованість по поверненню позики у сумі 15902грн., надлишково отримані кошти у сумі 3807,32грн., що загалом становить 19709,32грн. Також стягнуто 992,20грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначила, що суд не звернув увагу на те, що після призначення в 2015 році нового керівника підприємства, останній почав незаконно вимагати від неї звільнення і після фальсифікації документів незаконно звільнив її з роботи. Також вказала, що суд помилково не задовольнив її клопотання про витребування у позивача договору позики для встановлення умов цього договору і цим не дав можливості довести, що умови договору позики порушені саме позивачем. Також вказала, що суд не звернув уваги на те, що укладений договір позики між нею та БТІ відповідно до ст.1048 ЦК України є безпроцентним та укладався для вирішення скрутного становища та стимулювання діяльності працівників БТІ, а не для отримання додаткової винагороди підприємством. Тому вважає, що він міг бути пролонгований. Вважає, що оскільки позивач при її звільненні не відрахував із її зарплати заборгованість, то погодився з тим, що вона не має бути повернута. Більше в апеляційній скарзі жодних доводів стосовно стягнутих судом сум немає, в ній заявниця зосередилась на її неправомірному звільненні, поновленні на роботі, на непроведенні з нею фактичного розрахунку при звільненні, посилалась на судові рішення з вказаних питань.

Таким чином, судове рішення в частині відмови в задоволенні позову про стягнення вартості неповернутого майна в розмірі 1934,00грн., відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2846,00грн. не оскаржується. Також воно не оскаржується в частині відмови у стягненні надлишково отриманих коштів в розмірі, що перевищує 3807,32грн.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Згідно п.1.1 Статуту позивач є комунальним підприємством спільної власності територіальних громад області, самостійний госпрозрахунковий статутний суб'єкт, який має права юридичної особи та здійснює виробничу діяльність з метою одержання прибутку. Поточне управління Бюро здійснює його начальник, який серед іншого несе персональну відповідальність за стан та діяльність Бюро, дотримання договірної та трудової дисципліни згідно законодавства України. На виконання покладених обов'язків начальник укладає трудові угоди, договори, контракти, видає накази, розпорядження, дає вказівки обов'язкові для виконання усіма підрозділами та працівниками Бюро (п.4.2, 4.4) (а.с.36-48).

У відповідності до п.4.9 Статуту виробничі, трудові і економічні відносини трудового колективу з адміністрацією Бюро, питання охорони праці, соціального розвитку участі працівників у використанні прибутку регулюються колективним договором.

Колективним договором (п.3.15), який укладено між адміністрацією БТІ та колективом від 28 квітня 2006року, передбачено, що підприємство може видавати безпроцентну позику працівникам бюро в разі потреби (хвороба, покупка нерухомості) у розмірі 4-х окладів з погашенням її в один рік (а.с.92-100).

Однак, відповідно до п.4 наказу №40 від 31.12.2014 року "Про мінімізацію витрат" дію пункту 3.15 та 3.16 Колективного договору призупинено до покращення фінансової ситуації на підприємстві (а.с.21).

Пунктом 6 вказаного наказу наказано головному бухгалтеру ОСОБА_2 прийняти наказ до виконання.

Відповідно до наказу начальника БТІ від 30 травня 1996 року №17 відповідачка ОСОБА_2 була призначена на посаду головного бухгалтера підприємства (а.с.22).

За наказом начальника БТІ від 19 квітня 2013року №17 головному бухгалтеру ОСОБА_2 надано безвідсоткову позику згідно колективного договору. Термін погашення - 1 рік. (а.с.90).

Згідно видаткового касового ордеру від 19 квітня 2013 року ОСОБА_2 було надано грошові кошти у сумі 14040 грн. При цьому за відповідачем рахувалась заборгованість за попередньою позикою у сумі 362грн., що підтверджується оборотною відомостю по товарно-матеріальних рахунках (а.с.12, 13).

Крім того, відповідно до видаткових касових ордерів від 13 травня 2014 року та 23 червня 2015 року відповідачка ОСОБА_2 отримала від позивача грошові кошти в рахунок позики згідно колективному договору у розмірі 900грн. та 600грн. відповідно (а.с.16, 15).

Тобто, ОСОБА_2, отримавши за видатковим касовим ордером від 23 червня 2015 року кошти в сумі 600грн. як ссуда за колективним договором, отримала їх безпідставно.

За наказом в.о. начальника БТІ від 28 серпня 2015 року №37 відповідачка ОСОБА_2 була звільнена з займаної посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП України з 28.08.2015 року (а.с.23).

Станом на час звільнення із займаної посади у ОСОБА_2 перед підприємством залишився борг з неповернутої позики на загальну суму 15902грн., про що підприємство направило їй письмову вимогу про повернення; крім того в цій вимозі позивач просив відповідача повернути 3807,32грн. боргу по заробітній платі (а.с.5, 6).

Крім того, наявність боргу не спростовує сама відповідачка.

Як вбачається з копії рішення апеляційного суду Херсонської області від 04.05.2016 року (у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства Херсонської обласної ради «Генічеське бюро технічної інвентаризації» про визнання незаконним та скасування наказів про оголошення дисциплінарних стягнень, визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і моральної шкоди) у тій справі судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (а.с.144-146).

Задовольняючи на підставі ст.ст.1046, 1047, 1049 ЦК України позов в частині стягнення коштів в сумі 15302грн. (ця сума входила до складу суми в 15902грн.), отриманих у формі позики, суд дійшов до правильного висновку про те, що надані позивачем видаткові касові ордери про видачу грошових коштів відповідачу є документами, що підтверджують факт отримання відповідачем грошових коштів, які на час розгляду справи не повернуті. Крім того, факт отримання позики у зазначеному розмірі відповідачкою підтверджується. В апеляційній скарзі, при апеляційному розгляді та в поданій при апеляційному розгляді справи письмовій заяві вона, заперечуючи проти позову в частині стягнення вказаної позики, посилається лише на те, що погашення позики проводиться із зарплати, а оскільки позивач при її звільненні не відрахував із її зарплати заборгованість, то погодився з тим, що вона не має бути повернута. Проте, ці посилання не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Однак, стягнувши на підставі зазначених норм закону кошти в сумі 600грн. (входили до складу суми в 15902грн.) і зазначивши про те, що вони є позикою, суд не врахував те, що на час отримання відповідачкою цих коштів (23.06.2015 року) п.4 наказу позивача №40 від 31.12.2014 року "Про мінімізацію витрат" було зупинено дію пункту 3.15 та 3.16 Колективного договору, які передбачали отримання працівниками підприємства безпроцентних позик; також вона отримала вказані кошти без відома керівника.

Таким чином, вказана сума 600грн. (із загальної суми в 15902грн.), як і зазначено в позовній заяві, є безпідставно отриманими коштами, які підлягають стягненню з відповідачки.

Таким чином, на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України апеляційну скаргу в цій частині слід частково задовольнити, рішення суду в цій частині слід змінити, зменшивши розмір стягнутої з відповідачки на користь позивача заборгованості по поверненню позики з 15902грн. до 15302грн. та стягнувши з відповідачки на користь позивача 600грн. як безпідставно отримані кошти. В решті це ж рішення слід залишити без змін.

Крім того, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що заборгованість з переплати заробітної плати відповідачки ОСОБА_2 за період з грудня 2014 року по квітень 2015 року виникла через її ж недобросовісну поведінку, що підтверджується наданими самим позивачем за період з грудня 2014 року по квітень 2015 року, а саме в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, платіжними відомостями за 2014-2015рр (а.с.157-160, 170, 174), видатковими касовими ордерами (а.с.17 зворот, 18, 154-156, 161-166, 168-169, 171-175, 147), та долученими при апеляційному розгляді справи аналогічними документами.

Відповідно до зазначених бухгалтерських документів: в грудні 2014 року до видачі 3532,11грн., а сплачено 5900,00грн. (різниця - 2367,89грн.); в лютому 2015 року до видачі 2401,93грн., а сплачено 4650,00грн. (різниця - 2248,07грн.); в березні 2015 року до видачі 2401,93грн., а сплачено 3150,00грн. (різниця - 748,07грн.); у квітні 2015 року до видачі 2968,24грн., а сплачено 4300,00грн. (різниця - 1331,76грн.). Загальна сума переплати грошових коштів складає 6695,79грн. Однак суд першої інстанції, частково задовольнивши позов в цій частині, стягнув лише 3807,32грн. В цій частині рішення суду позивачем не оскаржується, а тому апеляційний суд відповідно до положень ст.303 ЦПК України переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

У своїй апеляційній скарзі відповідачка не навела жодних доводів щодо незаконного стягнення судом надлишково (безпідставно) отриманих коштів в якості заробітної плати у відповідному розмірі. Про це нею взагалі нічого не зазначено.

А тому суд обґрунтовано задовольнив позов в цій частині.

Таким чином, решта доводів апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону та не підтверджені належними доказами. Зокрема, посилання заявника на те, що після призначення в 2015 році нового керівника підприємства, останній почав незаконно вимагати від неї звільнення і після фальсифікації документів незаконно звільнив її з роботи не приймаються до уваги, оскільки такі доводи не стосуються предмету позову. Посилання заявника на те, що суд помилково не витребував у позивача договір позики для встановлення умов цього договору і цим не дав можливості довести, що умови договору позики порушені саме позивачем - також не приймаються до уваги, оскільки факт передачі коштів доведений і не спростовується, а основною умовою надання позики є її повернення через рік, про що зазначено в колективному договорі, що відповідачкою не було виконано. Посилання на те, що договір позики міг бути пролонгованим також не є підставою для скасування судового рішення, оскільки такі доводи спростовуються позивачем, вони є припущеннями, на чому не може ґрунтуватись судове рішення.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 06 червня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь комунального підприємства "Генічеське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради заборгованості по поверненню позики у сумі 15902грн. змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь комунального підприємства "Генічеське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради заборгованості по поверненню позики з 15902грн. до 15302грн., а також стягнувши з ОСОБА_2 на користь комунального підприємства "Генічеське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради безпідставно отримані кошти в сумі 600грн.

В решті це ж рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська