Справа № 159/7134/14-ц Провадження № 22-ц/773/1104/16 Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т.В.
Категорія: 27 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М. ,

суддів - Мудренко Л.І., Антонюк К.І.,

з участю: секретаря Губарик К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача на рішення Ковельського міськрайонного суду від 06 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) "Технобудекспорт", ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 407/К, укладеним 17.09.2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1, за яким позичальнику надано кредит у сумі 170 тис. доларів США з терміном повернення кредиту не пізніше 15.09.2010 року, обґрунтовуючи свої позовні вимоги неналежним виконанням останнім умов згаданого договору та невиконанням ТзОВ «Технобудсервіс», ОСОБА_2, ОСОБА_3 умов договорів поруки.

Позивач просив суд стягнути з відповідачів ОСОБА_1, ТзОВ «Технобудсервіс», ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 245 640,50 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного банку України 3 176 131,68 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 06.02.2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в даній справі відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних спарв апеляційного суду Волинської області від 01.07.2016 року рішення Ковельського міськрайонного суду від 06.02.2015 року в даній справі в частині позову до товариства з обмеженою відповідальністю "Технобудекспорт" скасовано із закриття провадження в цій частині позову.

Сторони будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явились, а тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ст. 305 ЦПК України.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання у відповідності до вимог ст. 197 ЦПК України не здійснюється.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк не подав розрахунку, які саме складові включає заборгованість, яку він просить стягнути, а рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, нарахування процентів і пені після закінчення строку дії договору не передбачено. Також банк уже звертав стягнення на заставне та іпотечне майно і стягував грошову заборгованість із відповідачів. Додатковою підставою для відмови в позові до поручителів є звернення до суду після припинення дії договорів поруки.

Проте такі висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 17.09.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 407/к, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 170000 доларів США з процентною ставкою 14% річних та кінцевим терміном повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до графіку їх погашення не пізніше 15.09.2010 року. Встановлено штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобовязань та збільшено строк позовної давності до 5 років (а.с.70-75, 78 Т.1).

У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 20.09.2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 407/к-2, між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 407/к-3, предметами яких є надання поруки кожним поручителем перед кредитором за виконання боржником своїх обовязків, які виникають з умов кредитного договору та додаткових угод до нього у тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж строки, що і боржник (а.с.93-94 Т.1).

Судом встановлено, що боржник ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору, що виразилося у несвоєчасному поверненні отриманих у банку грошових коштів.

Відмовляючи у позові з підстав неподання позивачем складових розрахунку заборгованості навіть після розяснення судом наслідків такого неподання, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки відмовити у такому разі суд міг би лише при відсутності взагалі будь-якого розрахунку заборгованості.

У даному випадку суд мав можливість перевірити надані банком розрахунки, проаналізувати судове рішення від 01.11.2011 року, в якому зазначено, з чого складається стягнута з відповідачів заборгованість та визначити той розмір, який підлягає стягненню.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів щодо того, що зазначений позивачем розмір заборгованості має бути іншим, або що така заборгованість взагалі відсутня відповідач ОСОБА_1 як суду першої інстанції, так і апеляційному суду не надав.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 01.11.2011 року стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 09.08.2011 року і включає у себе 118969,64 доларів США заборгованість за кредитом, 90844,04 доларів США заборгованість по відсотках, 24668,73 грн. заборгованість з комісії, 56911,92 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань та 1920 грн. заборгованість за буксирування авто (справа Ковельського міськрайсуду № 2/0306/1331/11).

Таким чином, до стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь банку за даним позовом підлягає заборгованість по відсотках за несвоєчасне виконання зобовязань, що станом на 09.10.2014 року становить 121929,63 доларів США, що еквівалентно за курсом 12,93 грн. до 1 долара США 1 576 550,12 грн.

Крім того, з відповідача на користь банку підлягає до стягнення також пеня, яку колегія суддів, виходячи з її розміру - 138234,08 доларів США, що еквівалентно за курсом 12,93 грн. до 1 долара США 1787366,62 грн., вважає за правильне у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити до 500 000 грн., оскільки положеннями наведеної статті передбачено, що суд може зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, що має місце в даному випадку. Таке зменшення розміру пені повязане ще й з тим, що за попереднім рішенням суду вже стягувалась пеня в розмірі 56911,92 доларів США, що в сумі із стягуваною за рішенням в розглядуваній справі буде майже рівною сумі неповернутого кредиту.

Що стосується вимоги позивача про стягнення кредитної заборгованості з поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_3, то в цій частині позову, на думку колегії суддів слід відмовити, виходячи з такого.

Згідно із ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Ч. 1 ст. 554 ЦК України зазначає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

В постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року в справі № 6-53цс14 наведено обов'язкову для судів в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЩІК України наступну правову позицію: "Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо повинен бути погашений одноразовим платежем).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У відповідності до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

З договорів поруки вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначений строк повного погашення кредиту 15.09.2010 року.

За таких обставин у банку виникло право предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 16.09.2010 року, протягом наступних шести місяців.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Оскільки на день предявлення позову 27.11.2014 року порука вже припинила свою дію, тому колегія суддів приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення кредитної заборгованості з поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_3, є безпідставними і у задоволенні позову банку в цій частині слід відмовити.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що у звязку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, оскаржуване в даній справі рішення суду підлягає відповідно до положень ст. 309 ЦПК України скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду від 06 лютого 2015 року в частині вирішення позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № 407/к від 17 вересня 2007 року в розмірі 121929 (сто двадцять одна тисяча девятсот двадцять девять) доларів США 63 центи відсотків, що еквівалентно 1 576 550 (одному мільйону пятистам семидесяти шести тисячам пятистам пятдесяти) грн. 12 коп., 500 000 (пятсот тисяч) грн. пені та 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн. витрат зі сплати судового збору при поданні позовної заяви та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору при поданні апеляційної скарги.

В позові публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором як з поручителів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: