Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі; за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми «Косівщинська» до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі, стягнення збитків та виплаченої орендної плати, за касаційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми «Косівщинська» та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 13 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,72 га, що знаходиться на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області. 05 січня 2005 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» (далі - ТОВ «Агрофірма «Косівщинська») укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 5 років зі сплатою орендної плати у розмірі 442 грн, що становить 1,5 % від грошової оцінки землі і вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. 01 січня 2009 року між сторонами укладено додатковий договір, за умовами якого збільшено строк оренди земельної ділянки до 10 років та визначено орендну плату в розмірі 1 083 грн 75 коп. за рік. ОСОБА_3 вказує про те, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» у порушення умов зазначеного договору оренди земельної ділянки за період 2011 - 2013 років не сплачував орендну плату у встановлений строк.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3, збільшивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на його користь 2 197 грн 27 коп. та розірвати договір оренди землі від 05 січня 2005 року.

ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, в якому просило суд розірвати договір оренди землі від 05 січня 2005 року та стягнути з останнього 13 613 грн 26 коп. заподіяних збитків та 1 443 грн 01 коп. виплаченої орендної плати за 2013 рік з урахуванням суми переплати, посилаючись на те, що ОСОБА_3 у порушення п. 29 укладеного договору оренди землі чинить дії, які перешкоджають орендареві користуватись земельною ділянкою, так як передав земельну ділянку, що є предметом укладеного між сторонами договору, у користування третій особі - ТОВ «АВІС - УКРАЇНА», яке користується вказаною земельною ділянкою підставі договору оренди землі від 10 листопада 2011 року, внаслідок чого були порушені права ТОВ «Агрофірма «Косівщинська».

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 17 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 13 квітня 2016 року, первісні та зустрічні позовні вимоги залишено без задоволення.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог, а у решті судові рішення залишити без змін.

У касаційній скарзі ТОВ агрофірма «Косівщинська», мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог, а у решті судові рішення залишити без змін.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково, а касаційна скарга ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» - відхиленню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з його недоведеності, оскільки позивачем не надано доказів того, що він не використовував або був позбавлений права використання спірної земельної ділянки, внаслідок чого не отримало реальних доходів.

Суд першої інстанції проаналізувавши постанову Сумського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року, у справі № 818/2666/14, якою задоволено адміністративний позов ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» до управління Держземагентства у Сумському районі Сумської області, треті особи: ТОВ «АВІС - Україна», ОСОБА_3 та інші громадяни; визнано протиправною та скасовано державну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок, укладених між ТОВ «АВІС - УКРАЇНА» та ОСОБА_3 та іншими особами (а. с. 83 - 89), дійшов вірного висновку, що саме ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» протягом 2013 - 2014 років самостійно використовувала земельну ділянку ОСОБА_3

Крім того, відповідачем спростовано свою вину у завдані збитків, зокрема, звітом за формою № 4-сг «Посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2013 року», з якого вбачається, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на орендованих землях, у тому числі і на земельній ділянці ОСОБА_3, окрім іншого, вирощувало багаторічні трави, а саме: люцерну на сіно, зелений корм, силос (а.с. 101 - 102).

Отже, висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди землі від 05 січня 2005 року та стягнення збитків є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судами надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України), а тому за положеннями ст. 337 ЦПК України касаційна скарга ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 про розірвання договору оренди від 05 січня 2005 року та стягнення заборгованості по орендній платі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що факт несвоєчасної сплати орендної плати за спірні періоди не свідчить про систематичне невиконання стороною договірних зобов'язань і не може бути підставою для розірвання договору оренди землі.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що факту систематичної несплати орендної плати та невиконання відповідачем обов'язків, передбачених статтями 24, 25 Закону України «Про оренду землі», не встановлено.

Проте повністю погодитись із такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Відповідно до положень статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 24 січня 2000 року належить земельна ділянка площею 2,72 га, що знаходиться на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області.

05 січня 2005 року між ним та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 5 років зі сплатою орендної плати у розмірі 442 грн, що становить 1,5 % від грошової оцінки землі і вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

01 січня 2009 року між сторонами укладено додатковий договір, за умовами якого п. 8 договору оренди землі від 05 січня 2005 року викладено у новій редакції, збільшено строк оренди земельної ділянки до 10 років та визначено орендну плату у розмірі 1 083 грн 75 коп. за рік.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Так, п. 12 договору оренди землі, укладеного між сторонами, встановлено, що орендна плата вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця, тобто до 30 грудня кожного року дії договору оренди землі.

Судом встановлено, що орендна плата за 2011-2013 роки була сплачена 28 листопада 2013 року, тобто в указані роки орендар не сплачував орендну плату, чим порушив умови договору оренди (а.с. 14).

При цьому, несвоєчасна сплата означає несплату певної суми грошових коштів у певний строк, зокрема в цьому випадку у строк, передбачений договором оренди землі.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що спірні правовідносини передбачають систематичну несплату орендної плати як підставу для розірвання договору оренди.

Зазначена позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, всупереч вимогам статей 212 - 214, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище обставини справи уваги не звернув; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; не надав належного правового обґрунтування та оцінки п. 12 договору оренди землі; не врахував наявність вини відповідача у порушенні зобов'язання щодо сплати орендної плати за спірні періоди та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі.

За таких обставин ухвала апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Сумської області від 13 квітня 2016 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 13 квітня 2016 року у частині вирішення зустрічного позову товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми «Косівщинська» до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі, стягнення збитків та виплаченої орендної плати залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Умнова

І.М. Фаловська