Дата документу 13.10.2016 Справа № 554/5609/16-ц
Справа № 554/5609/16-ц
Номер провадження 2/554/2584/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.10.2016 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі :

головуючого судді - Січиокно Т.О.

за участю: секретаря - Ромахової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового приміщення,-

в с т а н о в и в :

у липні 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом та просить виселити ОСОБА_2 з належної їй квартири, яка знаходиться за адресою:АДРЕСА_1.

Позов мотивований тим, що позивачу на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2. Разом з нею в цій квартирі проживає та зареєстрований її син ОСОБА_2. Останній зловживає алкогольними напоями, влаштовує сварки, бійки, що зумовило проживання в одній квартирі з ним неможливим. В утриманні квартири, оплаті комунальних послуг відповідач участі не приймає.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, просила його задовольнити, з підстав, викладених у ньому.

Відповідач у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази встановив наступне:

згідно даних Свідоцтва про право власності на житло від 17.04.2000 року квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Після смерті ОСОБА_3 17.03.2001 року, видано Свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 10.10.01 року на ? частку квартири на імя ОСОБА_1.

Відповідно до ст.156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у належному йому будинку, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої домовленності про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з

підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.157 ЖК УРСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього

Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або

використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших

заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач є матірю відповідача ОСОБА_2

Як доказ щодо систематичного порушення правил співжиття відповідачем, неможливості проживання з ним в одній квартирі, позивачем надано постанову Октябрського районного суду м.Полтави від 22.02.2016 року, згідно якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП та внаслідок малозначності вчиненого протиправного діяння до нього застосовано усне зауваження.

Як вбачається з вказаної постанови, ОСОБА_2 30.12.2015 року близько 09 години за місцем свого проживання вчинив сімейну сварку зі своєю матірю ОСОБА_1, в ході якої ображав нецензурною лайкою, відштовхував, погрожував застосуванням фізичної сили. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що вчинене ОСОБА_2 правопорушення, передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП має ознаки малозначного.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, суд вважає, що в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем не надано доказів того, що відповідач систематично порушує правила співжиття та з ним неможливо проживання в одній квартирі.

Окрім цього, позивач повідомила суду, що іншого житла, окрім вказаного вище, у відповідача не має.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК, суд,-

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з приватної квартири залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя: Т.О. Січиокно

Повен текст рішення виготовлено суддею 18.10.2016 року.