ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

20 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, мотивуючи вимоги тим, що між ним та відповідачем був укладений договір позики у розмірі 14000, за умовами якого відповідач зобов'язувався повернути їх до 01 жовтня 2014 року. Гроші відповідачу були передані в повному обсязі, але в порушення умов договору відповідач жодного платежу не здійснив, чим порушив умови договору.

На підставі зазначеного просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість у сумі 14840 грн., що складається з 14 000 грн. основного боргу та 840 грн. 3% річних, а також сплачений при подачі позову судовий збір.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на вищевказані обставини.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, оскільки спірні правовідносини виникли не з виконання договору позики, так як фактичне передання грошей не відбулось через те, що гроші були сплачені позивачем за ремонт пошкодженого відповідачем автомобіля, який зобов'язався їх повернути. На підставі зазначеного просили позовні вимоги залишити без задоволення.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України ) встановив наступне.

Зі змісту статті 626 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) відомо, що договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору, закріплена у статті 627 Цивільного кодексу України, означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з розпискою від 02.04.2014 року ОСОБА_4 25.03.2014 року внаслідок ДТП пошкодив Део Матіз, який належить ОСОБА_1 За погодженням сторін, компенсація завданого збитку становить 14 000,00 грн., яку відповідач гарантував виплатити до 01.10.2014 року частинами щомісяця по 1500,00 грн. та 07.04.2014 року 5000 грн. відразу (а.с. 8).

Із пояснень позивача вбачається, що за його домовленості з відповідачем, останній склав розписку на суму завданого збитку внаслідок пошкодження автомобіля позивача, а відповідач зобов'язався повернути йому ці грошові кошти, проте борг так і не провернув.

Із пояснень відповідача слідує, що грошові кошти від позивача за цією розпискою він не отримував, а сума боргу в розписці є сумою визначеною ними за домовленістю вартістю ремонту пошкодженого автомобіля, який оплатив позивач.

Суд, оцінюючи таку розписку в розумінні положень ЦК України, виходив з наступного.

Як встановлено та не оспорюється сторонами, що написання відповідачем боргової розписки було пов'язано з відсутністю у ОСОБА_2 грошових коштів для оплати вартості ремонту пошкодженого автомобіля Део Матіз, який належить ОСОБА_1

Відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 цього Кодексу).

За своїм змістом новація - це угода про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв'язку сторін, оскільки замість зобов'язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов'язання.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про наявність правових підстав вважати заміну боргу відповідача перед позивачем позиковим зобов'язанням за договором позики.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Доказів виконання зобов'язань, як того вимагає ст.ст. 57-60 ЦПК України, відповідачем не надано. Надання позивачем оригіналу розписки свідчить про те, що відповідач не виконав зобов'язання щодо повернення грошових коштів.

Факту невиконання боргового зобов'язання не заперечував і відповідач, пославшись на відсутність коштів.

Крім того, суд бере до уваги положення ст. 204 ЦК України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідач з зустрічними позовними вимоги про визнання договору недійсним до суду не звертався, умови договору визначені за взаємною домовленістю, що підтверджено відповідачем у судовому засіданні

У спірних правовідносинах право на стягнення суми боргу є матеріальним правом позивача, несвоєчасне відшкодування коштів порушує її право власності, захист якого гарантовано першим реченням частини першої статті першої Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка набрала чинності для України 11.09.1997р. та у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Враховуючи викладені обставини та зазначені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підтвердження належними доказами укладення договору позики у вигляді боргової розписки, а також судом встановлено неповернення відповідачем коштів у визначений строк.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним договором позики, такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу у сумі 14000 грн. за договором позики, підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, суд не приймає здійснений позивачем розрахунок інфляційних витрат та 3% річних, оскільки він зроблений за період з моменту укладання договору позики - 02.04.2014 року, що суперечить положенням 2 ст. 625 ЦК України про встановлення відповідальності за час прострочення, який починається з моменту несплати боржником грошового зобов'язання.

Так, договором позики визначений строк виконання - до 01.10.2014 року, тому період прострочення починається саме з цієї дати та становить 567 днів (до 20.04.2016 року).

Таким чином, 3% річних від 14000 грн. становить 652 грн. (14000 грн. х 3% х 567 (кількість прострочених днів) /365 днів.

З урахуванням зазначеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 з урахуванням частково задоволених майнових вимог (98%) позивача судові витрати в розмірі 540 грн., понесені позивачем при зверненні до суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись, статтями 11, 60, 62, 81, 88, 130, 174, 214, 215, 224, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 14652 грн. (чотирнадцять тисяч шістсот п'ятдесят дві) грн. 00 коп.

У задоволені іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 540 грн.

Повний текст рішення виготовлений 17 червня 2016 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова