Справа № 569/3296/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року м. Рівне

Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Абашиній О.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання договору поруки припиненим, суд

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача ОСОБА_4М, в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала та в обґрунтування своєї позиції пояснила суду, що 21 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого банк надав ОСОБА_5 кредит в сумі 160000,00 дол. США, з виплатою 12,40% річних на термін до 19 березня 2038 року. На забезпечення вказаного договору, 21 березня 2008 року між ОСОБА_3 та банком укладено договір поруки №190006, за умовами якого поручитель взяв на себе зобовязання солідарно з позичальником відповідати за виконання боржником умов кредитного договору.

Згідно з п. 1.3. Договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч., суми кредиту, регресу), сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору.

Відповідно до умови п. 2.2 Договору поруки, у випадку невиконання боржником своїх зобовязань за основним договором, кредитор має право предявити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обовязковими до виконання поручителя на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом).

Вказує на те, що у звязку з порушенням позичальником умов кредитного договору банком на підставі ч. 2 ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору було змінено строк виконання основного зобовязання, застосовано право на дострокове повернення кредиту та плати за нього. Повідомленням (вимогою) від 12.03.2015 року банк повідомив позичальника та поручителів про те, що у разі не усунення порушень умов кредитного договору, банк у відповідності до умов кредитного договору застосує право на дострокове повернення кредиту та плати за нього на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Вважає, що строк виконання позичальником умов кредитного договору щодо повного повернення кредитних коштів настав 22.04.2015 року. 15.05.2015 року банк звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителів. Зазначає, що рішенням апеляційного суду Рівненської області від 25.11.2015 року задоволено позовні вимоги банку до позичальника та поручителів про стягнення заборгованості та не встановлено факту припинення поруки згідно договору поруки №190006.

Щодо нарахування подвійної процентної ставки на прострочену суму заборгованості вказує на те, що із зазначеними умовами кредитного договору поручитель був обізнаний, і саме на таких умовах надав свою згоду на забезпечення основного зобовязання.

Просила врахувати правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 06.07.2016 року у справі №6-1199цс-16 і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала повністю та пояснила суду, що 21 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого банк надав ОСОБА_5 кредит в сумі 160000,00 дол. США,що дорівнює еквіваленту 808 000,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, з оплатою за процентною ставкою 12,40 процентів річних, строком до 19 березня 2038 року.

На забезпечення вказаного договору, 21 березня 2008 року між позивачем та банком укладено договір поруки №190006.

Згідно застереження п.п. 6.1., 6.1.2. кредитного договору, сторони погодили, що банк, керуючись чинним законодавством України, зокрема ст. 525 ЦК України (недопустимість односторонньої відмови від зобовязання), та ст. 611 ЦК України (правові наслідки порушення зобовязання), набуває право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно п.1.2.2. цього Договору, та вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит, змінивши при цьому термін повернення кредиту та дострокової сплати плати за кредит в сторону зменшення.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитом ПАТ «УкрСиббанк» від 15.05.2015 року, ОСОБА_5 здійснила останній платіж по кредиту 26.05.2014 року в сумі 445,00 дол. США. Після чого, в наступних платіжних періодах, припинила виконувати взяті на себе зобовязання за основним договором.

Однак банк, всупереч умов п.п. 6.1.2. кредитного договору, своєчасно не скористався своїм правом визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно п.1.2.2. кредитного договору, та вимагати як від позичальника так і поручителя дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит, не змінив при цьому термін повернення кредиту, внаслідок чого збільшилася відповідальність поручителя.

Окрім того відповідно до п. 2.1. Договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Зазначає, що договір поруки не містить положень про можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди.

Однак, як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості по процентах за користування кредитом, банк починаючи з 31.03.2009 року по 30.04.2015 року неодноразово, без повідомлення поручителя змінював процентну ставку, збільшуючи її з 12,4% до 24,8% річних.

За таких обставин вважає, що дія договору поруки є такою, що припиналась з дати настання несплати боржником чергового платежу за кредитним договором. Просить суд визнати припиненою поруку ОСОБА_3, передбачену договором поруки №190006 від 21 березня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 по всіх зобовязаннях ОСОБА_5 перед ПАТ «УкрСиббанк», що виникають з умов договору про надання споживчого кредиту №0 від 21.03.2008 року.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідженні та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З досліджених письмових доказів по справі слідує, що 21 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого останній надано споживчий кредит на суму 160000,00 дол. СШАз оплатою 12,40 процентів річних, строком д 19 березня 2038 року.

Відповідно до п. 1.3.1. вказаного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,40% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п.1.3.1.

Пунктом 5.2. кредитного договору визначено, що відповідно до законодавства України, зокрема, ст. 651 Цивільного кодексу України сторони погодили, що банк згідно умов договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі, зокрема згідно підпункту «а», порушення позичальником кредитної дисципліни (зокрема, неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за якими надано забезпечення виконання зобовязань позичальника за цим договором).

Сторони погодили, що у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 пункту 5.2. договору банк може збільшити розмір процентної ставки за договором в наступному порядку, а саме: банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дати збільшення розміру процентної ставки повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою за адресою позичальника рекомендованого листа; такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватися з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладення між сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору (ч. 2 п.5.2. кредитного договору).

У разі незгоди із таким новим розміром процентної ставки позичальник має право у строк не пізніше останнього робочого дня, що передує даті початку нової ставки, вказаної у повідомленні банку, достроково повернути банку всю суму кредитних коштів, отриманих за договором, сплатити йому в повному обсязі плату за кредит та здійснити інші платежі за договором (ч. 3 п.5.2. кредитного договору).

Відповідно до п. 5.3. кредитного договору сторони погодили, що Банк має право, у випадку настання обставин, передбачених підпунктом «а» (за винятком випадку порушення позичальником умов договору щодо своєчасної сплати кредитних коштів), «б» пункту 5.2. договору процентну ставку за користування кредитними коштами автоматично нараховувати в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно п. 1.3.1. договору.

Із змісту наведених умов кредитного договору вбачається, що в його змісті містяться суперечливі умови щодо права банку автоматично (без укладення додаткової угоди) збільшувати вдвічі розмір процентної ставки у випадку порушення позичальником умов договору щодо своєчасної сплати кредитних коштів, тобто прострочення суми основного боргу - користування кредитними коштами понад встановлений договором термін.

На виконання вказаного договору, 21 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №190006, відповідно до п. 1.1. якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_5 усіх її зобовязань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №00 від 21 березня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Згідно п. 2.1. вказаного договору кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом протравлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладенням додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Відповідно до ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Із положень ст. 554 ЦК України випливає, що хоча поручитель і повязаний із боржником певними зобовязальними відносинами, він є самостійним субєктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК).

Обставини, за яких припиняється порука, чітко визначені у ст. 559 ЦК України. Частиною 1 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя, не дає підстав покладати на останнього відповідальність за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком (ч. 1 ст. 559 ЦК).

Зазначена правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 18 червня 2012 року у справі № 6-73цс12 та 20 лютого 2013 року яка є обовязковою при розгляді аналогічних справ усіма судами.

Договір поруки №190006 від 21 березня 2008 року не містить положень про можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителю та укладення окремої угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, банк починаючи з 31.03.2009 року по 30.04.2015 року неодноразово змінював процентну ставку, збільшуючи її з 12,4% до 24,8% річних.

Судом встановлено, що зазначене підвищення процентної ставки договором поруки не обумовлено і повідомлення про таке збільшення процентної ставки банком у відповідності до вимог п. 2.1. договору поруки №190006 від 21 березня 2008 року як боржнику так і поручителю не направлялося та додаткова угода між банком та поручителем не підписувалася.

Відповідно до змін, внесених до ст. 1056-1 ЦК України, які набрали чинності 12 грудня 2008 року, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшеним банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

При розгляді Верховним Судом України справ ( постанови ВСУ від 26 вересня 2011 року у справі № 6-32цс11, від 19 грудня 2011 року у справі № 6-63цс11,від 12 вересня 2011року у справі № 6-16цс11, від 23 травня 2012 року у справі № 6-38цс12) зроблено висновок про те, що оскільки підвищення банком в односторонньому порядку процентної ставки за укладеним кредитним договором відбулося відповідно до умов зазначеного договору, до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», а також повідомлення банком про це позичальника у строк, передбачений законом України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» та кредитним договором, дії банку щодо зміни процентної ставки за кредитним договором є правомірними.

Як розяснено в п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно із статтею 1056-1 ЦК у звязку з прийняттям ЗУ від 12 грудня 2008 року № 661-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходи з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого законодавством України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірним лише з 10 січня 2009 року (рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп-99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

Щодо правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 06.07.2016 року у справі №6-1199цс-16 суд вважає, що у даній справі зазначена правова позиція не підлягає врахуванню тому що зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 липня 2016 року у справі № 6-1199цс 16 в якій зазначено, що поручитель був присутнім в судовому засіданні, судом досліджувалися обставини відповідальності за договором поруки і їм дана відповідна правова оцінка, а відповідно до рішення Рівненського міського суду від 16 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 25 листопада 2015 року ОСОБА_6 не була присутня в судових засіданнях і судами не досліджувалися її обставини відповідальності за договором поруки і їм не дана відповідна правова оцінка.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_6 підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 88, 212-218, 294, 296, 297 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про припинення Договору поруки № 19006 від 21 березня 2008 року - задоволити.

Визнати припиненим з 26 січня 2015 року, Договір поруки № 190006, укладений 21 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_3.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 551,20 грн. по сплаті судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою на рішення суду, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_7