Номер провадження: 22-ц/785/5740/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору лізингу недійсним, стягнення грошової суми,

встановила:

22.03.16 позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом та просив визнати договір Фінансового лізингу № 003888 від 02.03.2016р. недійсним та стягнути з відповідача на його користь сплачені за недійсним договором кошти в розмірі 40 000,00 грн.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що мав намір придбати у власність автомобіль «Hyundai New Accent» після того, як він знайшов зазначений автомобіль, між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» 02.03.2016 року було укладено договір лізингу. В подальшому в ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» йому повідомили, що необхідно здійснити перший платіж передплату в розмірі 40 000,00 грн., що ним було зроблено.

Після здійснення платежу та вивчення договору лізингу йому стало відомо, що зазначена сума не є передплатою, а є адміністративним платежем. Отже, під час укладання зазначеного договору ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» ввела його в оману та не розяснила призначення першого платежу, а тому договір є недійсним.

Від отримання транспортного засобу він відмовився та просив повернути сплачені кошти. Крім того, зазначив, що ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» не має відповідної ліцензії для надання фінансових послуг, а також те, що договір лізингу укладений між юридичною та фізичною особою має бути нотаріально посвідчений.

Відповідач про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 37, 55), про причини неявки свого представника не повідомляв, заяву про розгляд справи за відсутності представника не подавав.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року позов ОСОБА_3було задоволено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» ставить питання про скасування даного рішення та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції представник апелянта - ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»не зявився, будучи належим чином повідомленим про час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, у звязку з чим колегія суддів вирішила слухати справу у відсутність представника апелянта.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що умови договору фінансового лізингу № 003888 є несправедливими, що суперечить ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Крім того, суд виходив із того, що відповідач надає послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, що за своєю природою є фінансовою послугою, як то передбачено п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Оскільки судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, то зазначене свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), що в свою чергу суперечить вимогам законодавства.

Крім того, суд виходив із того, що згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 02 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», нотаріально посвідчено не було.

Враховуючи всі вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вищевказаний спірний договір лізингу має бути визнаний недійсним.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Ті обставини, що 02.03.2016 року між позивачем та відповідачем в простій письмовій формі було укладено договір фінансового лізингу № 003888, з додатками, за умовами якого ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» зобовязалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля «Hyundai New Accent» та передати цей автомобіль у користування позивача, який у свою чергу зобовязався сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі згідно графіку в розмірі 608,27 доларів США щомісяця в гривні за курсом, встановленим ПАТ «Райффайзен банк Аваль» на день здійснення платежу, та сплатив авансовий платіж у сумі 40 000 грн., підтверджуються матеріалами справи та визнані сторонами, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України вважаються встановленими і доказуванню не підлягають.

Спірними в даному випадку є питання стосовно того, чи є підстави для визнання вказаного договору лізингу недійсним та повернення сторін в первісний стан.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із спірного договору фінансового лізингу, він передбачав право ОСОБА_3 отримати автомобіль у власність за умови повної сплати його вартості та інших витрат.

Згідно пункту 1.7 договору автомобіль передається у користування ОСОБА_3 не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства авансового платежу, вартості предмета лізингу, комісії за організацію і оформлення даного договору та комісії за передачу автомобіля від вартості предмета лізингу.

02 червня 2016 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив товариству авансовий платіж в розмірі 40 000 грн.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлені самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

За змістом ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше: умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге: умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє: умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

З підстав викладеного, суд дійшов правильного висновку про те, що в договорі спірного фінансового лізингу виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом (пункт 8.17, розділ 10 договору), звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Пунктом 1.4 договору передбачено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець.

Враховуючи, що за спірним договором вибір продавця предмета лізингу здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Крім того, згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Оскільки матеріали справи не містять доказів наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, то зазначені обставини свідчать про відсутність такого дозволу (ліцензії) у ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», що в свою чергу свідчить про недійсність договору лізингу.

Також суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу транспортного засобу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору, відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд України у справі № 6-2766цс15 від 16.12.2015року.

З цього приводу колегія суддів не погоджується з посиланням заявника апеляційної скарги на ухвали ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ (а.с.70-71,77).

Таким чином, враховуючи, що оскільки спірний договір фінансового лізингу від 02 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», нотаріально посвідчено не було, то цей договір є нікчемним, а тому суд за позовом сторони обгрунтовано визнав його недійсним.

В силу ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що вимоги ОСОБА_3 обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

Суд також дійшов обгрунтованого висновку про необхідність стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь держави судового збору в розмірі 551,20 грн., як то передбачено ст. 88 ЦПК України

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_4

ОСОБА_2