АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Чобіток А.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МТД груп», Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дрім Фінанс» про визнання недійсними договорів цесії, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 26 жовтня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_2 до ТОВ «МТД груп», АБ «Банк регіонального розвитку», ТОВ « Фінансова компанія «Дрім Фінанс» про визнання недійсними договорів цесії шляхом накладення арешту на земельну ділянку та домоволодіння, що розташовані у м. Києві, вул. Квітки-Основ»яненка, 30.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву про забезпечення позову в означений спосіб. Заначає, що судом не враховані всі обставини,які свідчать про необхідність забезпечення позову та накладення арешту на вказане майно.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому колегія суддів відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу в їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника позивача,доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за такими підставами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів ТОВ «МТД груп», АБ «Банк регіонального розвитку», ТОВ «Фінансова компанія «Дрім Фінанс», в яком просив визнати недійсним договір відступлення права вимоги № 37 від 29 серпня 2013 року, укладений між АБ «Банк регіонального розвитку» та ТОВ «Фінансова компанія «Дрім Фінанс» про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором № 27/10-841 від 27.06.2007 року та визнати недійсним договір відступлення права вимоги № 11 від 16 вересня 2013 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Дрім Фінанс» та ТОВ «МТД груп», за яким ТОВ «МТД груп» набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором №27-10-8411 від 27.06.2007 року до ОСОБА_2.

Крім того, позивач звернувся до суду заявою про забезпечення вказаного позову, шляхом накладення арешту на майно, а саме земельну ділянку та домоволодіння, посилаючись на те, що оспорювані договори цесії укладені між відповідачами на підставі кредитного договору від 27.06.2007 року, укладеного між позивачем та АБ «Банк регіонального розвитку». В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між вказаними сторонами був укладений договір іпотеки нерухомості від 27.06.2007 року, предметом якого є земельна ділянка, площею 0,10 га, розташована у м. Києві , вул. Квітки-Основ»яненка, 30 та домоволодіння, що знаходиться на даній земельній ділянці. Заявник вказує, що у разі задоволення позову позивач передбачає подальше застосування реституції, наслідком якої має бути повернення права на вільне розпорядження без обмежень нерухомим майном, належним позивачу та переданим ним в іпотеку. Крім того, зазначає, з тексту позовної заяви, поданої до Окружного суду м. Києва, вбачається, що відповідач ТОВ «МТД груп» планує звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме домоволодіння , а тому є всі підстави вважати, що є необхідність у забезпеченні позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено достатніх підстав, що могли б свідчити про те, що невжиття саме таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, не надано також жодних належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Зважаючи на викладене, та враховуючи той факт, що заявлені заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення заяви немає.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Зі змісту заяви вбачається, що позовні вимоги носять немайновий характер, тому такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки рішення суду в разі задоволення позову не передбачатиме вчинення будь-яких дій щодо його виконання, а буде встановлювати лише певний факт.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зі змісту заяви та матеріалів справи не вбачається, що невжиття заходів забезпечення позову про визнання недійсними договорів цесії може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотримання норм діючого законодавства, висновки суду відповідають обставинам справи, обґрунтовані, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 311-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2- відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: