Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , при секретарі Сердюк Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом Маріупольського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення суми незаконно отриманої допомоги по безробіттю, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову зазначив, що після звернення ОСОБА_1 до центру зайнятості, їй 09 вересня 2005 року було надано статус безробітної та ознайомлено з правами та обовязками зареєстрованого безробітного. Під час реєстрації в центрі зайнятості відповідачка отримувала допомогу по безробіттю та з 26 червня 2006 року була знята з обліку в звязку із працевлаштуванням за направленням. Разом з тим, 25 квітня 2007 року відповідачці повторно надавався статус безробітної та виплачувалась допомога. Між тим, відповідачкою було приховано, що з 17 травня 1999 року вона зареєстрована Єнакіївським міським управлінням юстиції Донецької області як фізична особа-підприємець. Внаслідок зазначеного, відповідачка не мала права перебувати на обліку в центрі зайнятості та отримувати допомогу по безробіттю. Відповідачка отриману допомогу добровільно не повернула. У звязку із цим, посилаючись на положення п.2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», статтю 1166 ЦК України просить стягнути незаконно одержану допомогу по безробіттю за період її виплати з 09 вересня 2005 року по 23 червня 2006 року в сумі 3052,96 грн., з 25 квітня 2007 року по 05 липня 2007 року в розмірі 1178,01 грн. та судовий збір в сумі 1378,00 грн. Факт порушення відповідачкою умов перебування на обліку в центрі зайнятості встановлено позивачем 20 липня 2016 року.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не зявилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

09 вересня 2005 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Маріупольського міського центру зайнятості про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, в якій вказала, що ознайомлена із правами та обовязками, передбаченими даними законами.

Згідно із наказом № НТ 050909 від 09 вересня 2005 року відповідачці було надано статус безробітної з 09 вересня 2005 року, тим же наказом відповідачці була призначена допомога по безробіттю з 09 вересня 2005 року по 03 вересня 2006 року та розпочата її виплата з 09 вересня 2005 року.

Також, в період часу перебування на обліку, відповідачка проходила професійне навчання та за цей час їй виплачувалась матеріальна допомога.

Згідно із наказом № НТ 060627 від 27 червня 2006 року відповідачці припинено виплату допомоги по безробіттю з 24 червня 2006 року у звязку із працевлаштуванням та з 26 червня 2006 року відповідачку було знято з обліку.

25 квітня 2007 року ОСОБА_1 повторно звернулась із заявою до Маріупольського міського центру зайнятості про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, в якій вказала, що ознайомлена із правами та обовязками, передбаченими даними законами.

Згідно із наказом № НТ 070425 від 25 квітня 2007 року відповідачці було надано статус безробітної з 25 квітня 2007 року, та відповідачці була призначена допомога по безробіттю.

Згідно із наказом № НТ 070717 від 17 липня 2007 року відповідачці припинено виплату допомоги по безробіттю з 06 липня 2007 року у звязку із закінченням строку виплати та з 14 вересня 2007 року відповідачку було знято з обліку в звязку із невідвідуванням ДСЗ без поважних причин понад 30 календарних днів.

На підставі вказаних наказів міського центру зайнятості ОСОБА_1 перебувала на обліку в центрі зайнятості як безробітна та отримувала допомогу по безробіттю.

Маріупольським міським центром зайнятості в порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним шляхом звіряння даних, які були підставою для призначення матеріальної допомоги, було проведено перевірку та складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №537 від 20 липня 2016 року, згідно із яким встановлено, що у період з 17 травня 1999 року по 12 липня 2016 року відповідачка мала статус фізичної особи-підприємця та відносилась до самозайнятого населення.

Про вказаний факт працевлаштування відповідачка міський центр зайнятості не повідомила, що свідчить про не зазначення нею всіх обставин, що впливають на умови виплати допомоги по безробіттю.

Натомість, про вказаний факт, позивач дізнався 20 липня 2016 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Статтею 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Згідно довідки із Маріупольського міського центру зайнятості відповідачка за період з вересня 2005 року по червень 2006 року отримала допомогу по безробіттю в загальному розмірі 3052,96 грн. та квітня 2007 року по липень 2007 року в загальному розмірі 1178,01 грн.

З метою досудового врегулювання питання про добровільну сплату незаконно отриманих коштів, на адресу відповідачки було направлено лист № 10-3703 від 20 липня 2016 року про необхідність добровільного повернення коштів, сплачених як допомога по безробіттю на рахунок центру зайнятості.

Станом на день винесення рішення, допомога по безробіттю відповідачкою не сплачена.

Згідно з ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані у встановленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно ч. 3 ст. 36 наведеного закону сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

З огляду на те, що даний спір є цивільно-правовим, що також підтверджується висновками Верховного суду України в постанові від 22.09.2015 року у справі №21-1884а15, тому до спірних правовідносин мають застосовуватися загальні положення відшкодування шкоди, передбачені главою 82 Цивільного кодексу України.

Згідно статті 1166 Цивільного кодексу майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З урахування вказаних положень відповідач має відшкодувати реальну вартість втраченого майна, тобто компенсувати саме той розмір витрат, які поніс позивач внаслідок неправомірних дій відповідача. Розмір завданої шкоди має бути доведеним позивачем. Позивачем було доведено представленим власним розрахунком розмір завданої шкоди в сумі 4230,97 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Керуючись 1166,1192 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 197, 209, 212 ЦПК України, суд, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Маріупольського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка проживає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Маріупольського міського центру зайнятості (р/р 1052 в ГУ ДКСУ Донецької області, ОКПО: 24815706, МФО: 834016) суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 4230,97 грн. та судовий збір в сумі 1378, 00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. М. Іванченко