Провадження № 22-ц/780/5687/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 22 07.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

7 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря: Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2015 року у справі за позовом прокурора Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження районної державної адміністрації та визнання недійсним договору оренди водного обєкту загальнодержавного значення,

у с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року прокурор Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 20 січня 2012 року № 58 «Про передачу в довгострокову оренду водного обєкту ОСОБА_2 в межах с. Крюківщина та в адміністративних межах Тарасівської сільської ради за межами населеного пункту Києво-Святошинського району» надано дозвіл на укладення з ОСОБА_2 договору довгострокової оренди водного обєкту в межах Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району загальною площею 17,6641 га строком на 25 років для риборозведення. На підставі вказаного розпорядження 24 лютого 2012 року між Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області та ОСОБА_2 було укладено договір оренди водного обєкта загальнодержавного значення № 84, згідно з яким останньому передано в довгострокове користування на умовах оренди водний обєкт площею 17,6641 га, що знаходиться в адміністративних межах Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Прокурор зазначав, що передача вказаного водного обєкта в довгострокову оренду здійснена з порушенням законодавства, оскільки відноситься до водних обєктів загальнодержавного значення, а згідно зі ст. ст. 14, 51 ВК України розпорядження такими обєктами віднесено до відання Кабінету Міністрів України, а не місцевих органів влади. З урахуванням наведеного прокурор просив визнати незаконним та скасування вищевказане розпорядження та визнати недійсним договору оренди водного обєкту.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, перший заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Справа в апеляційному порядку розглядалась неодноразово, проте судові рішення були скасовані судом касаційної інстанції.

Останньою ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року рішення Апеляційного суду Київської області від 5 квітня 2016 року про задоволення позову скасовано, справу передано на новий розгляд суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний водний обєкт для риборозведення дійсно має загальнодержавне значення, проте на час видачі оскарженого прокурором розпорядження та укладення договору оренди чинне на той час законодавство, зокрема ВК України, ЗК України, Закон України «Про місцеві державні адміністрації» та Закон України «Про оренду землі» не забороняли приймати такі рішення районним державним адміністраціям як орендодавцями таких обєктів, а, крім того, не було чіткого розмежування таких повноважень між ними і Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 20 січня 2012 року № 58 «Про передачу в довгострокову оренду водного обєкту ОСОБА_2 в межах с. Крюківщина та в адміністративних межах Тарасівської сільської ради за межами населеного пункту Києво-Святошинського району» надано дозвіл на укладення з ОСОБА_2 договору довгострокової оренди водного обєкту в межах Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району загальною площею 17,6641 га строком на 25 років для риборозведення.

На підставі вказаного розпорядження 24 лютого 2012 року між Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області та ОСОБА_2 було укладено договір оренди водного обєкта загальнодержавного значення № 84, згідно з яким останньому передано в довгострокове користування на умовах оренди водний обєкт площею 17,6641 га, що знаходиться в адміністративних межах Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

З цього часу ОСОБА_2 використовує обєкт оренди за цільовим призначенням, відповідно до умов договору.

Передача вказаного обєкта в оренду підтверджується актом прийому-передачі водного обєкта від 24 лютого 2012 року, який є невідємною частиною договору.

З матеріалів справи вбачається, що водний обєкт, який знаходиться в адміністративних межах Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, переданий в оренду ОСОБА_2 за договором оренди від 24 лютого 2012 року, відноситься до водних обєктів загальнодержавного значення, що також підтверджується листом Управління водних ресурсів у м. Києві та Київській області від 7 травня 2014 року № 354.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 5 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) орендодавцями водних об'єктів загальнодержавного значення є Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації.

Розподіл повноважень щодо передачі водних об'єктів загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Отже, за змістом ч. 5 ст. 5 ВК України місцеві державні адміністрації безпосередньо визначені орендодавцями водних об'єктів загальнодержавного значення.

Судом встановлено, що Кабінет Міністрів України не визначив розподілу повноважень щодо передачі водних об'єктів загальнодержавного значення, що передбачено ч. 6 ст. 5 ВК України.

Отже, Кабінет Міністрів України не встановив обмежень для місцевої державної адміністрації щодо передачі в оренду водних об'єктів на території Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також лікувальних і оздоровчих цілей.

Таким чином, місцева державна адміністрація була наділена повноваженнями щодо передачі водних обєктів загальнодержавного значення, оскільки вони не виключені з її компетенції.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-190цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції з урахуванням вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України наведене врахував та встановивши, що відсутність розмежування повноважень між Кабінетом Міністрів України та місцевими державними адміністраціями на розпорядження об'єктами загальнодержавного значення не свідчить про відсутність таких повноважень в обох указаних у ст. 51 ВК України субєктів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що приймаючи розпорядження про надання в оренду спірного водного об'єкта загальнодержавного значення, Києво-Святошинська районної державної адміністрації Київської області діяла в межах повноважень, а тому підстав для визнання незаконним і скасування цього розпорядження та визнання недійсним спірного договору оренди немає.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до положень ст. ст. 57-60 ЦПК України.

При цьому, як передбачено ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази та обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 11, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Т.Ц. Кашперська

ОСОБА_3