Справа № 466/3167/15 Головуючий у 1 інстанції: Федорова О.Ф.
Провадження № 22-ц/783/259/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: не з»явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕс Банк» на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 02 червня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «ХоСаРо» про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 02 червня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «ХоСаРо» про стягнення заборгованості задоволено; стягнуто з ОСОБА_3 «ХоСаРо» (, адреса: 79024, м.Львів, вул. Промислова, 50/52) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, адреса: 79000, м.Львів-Брюховичі, вул. Арктична, 36) заборгованість у розмірі 200 000 грн.; вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржено ПАТ «ВіЕс Банк». В апеляційній скарзі покликається на його незаконність, необгрунтованість та порушення даним рішенням прав та інтересів кредитодавця. Зокрема зазначає, що до матеріалів позовної заяви позивачем долучено копії прибуткових касових ордерів (основна частина), які зберігаються на підприємстві, а не в позикодавця, тобто апелянт вважає, що позовну заяву предявив ОСОБА_3 «ХоСаРо» від імені ОСОБА_2 з метою виведення коштів з рахунків товариства для зменшення відповідальності ОСОБА_3 «ХоСаРо» перед ПАТ «ВіЕс Банк», як кредитора ОСОБА_3 «ХоСаРо». Вказує, що 28 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством ВіЕс Банк та Товариством з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо» укладено Кредитний договір № КІІ 019115 (надалі -- Кредитний договір), згідно якого Позивачем було надано Позичальнику кредит в розмірі 1 173 798,00 доларів США (один мільйон сто сімдесят три тисячі сімсот девяносто вісім доларів США, 00 центів), з кінцевим строком погашення не пізніше 28 грудня 2018 року. 26 березня 2014 року до даного кредитного договору укладено додаткову угоду № 1, відповідно до якої кредитний договір № КІІ 019115 від 26 березня 2014 року викладено в новій редакції. Однак, ОСОБА_3 «ХоСаРО» всупереч вимог кредитного договору №КШ19115 від 28 грудня 2012 року не повідомляв ПАТ «ВіЕс Банк» про отримання позики від ОСОБА_4. Крім цього, ОСОБА_3 «ХоСаРО» не виконує належним чином взяті на себе зобовязання за кредитним договором КШ19115 від 28 грудня 2012 року, внаслідок чого, ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення боргу за кредитом. 20 липня 2015 року господарським судом Львівської області винесено рішення по справі №914/1398/15 за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3 «ХоСаРо» про стягнення заборгованості за Кредитним договором в розмірі 1 128 640,39 дол США та 1 397,43 грн. Отже, договір №30/05 про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі (позики) є фіктивним та укладеним з метою уникнення відповідальності ОСОБА_3 «ХоСаРО» за кредитним договором КШ19115 від 28 грудня 2012 року. Просить рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 02 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення скарги.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 «ХоСаРо» 30 травня 2014 року було укладено договір №5/05 про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі (позики), згідно якого ОСОБА_5 зобов'язувався надати ОСОБА_3 «ХоСаРо» безвідсоткову фінансову допомогу (позику) строком до 30.03.2015 р. на суму 1520000,00 гривень. Факт надання позики за цим договором ОСОБА_5 на загальну суму 1499063,42 гривень підтверджується прибутковими касовими ордерами: №39 від 30 травня 2014 р., №45 від 19 червня 2014 p., №49 від 07 липня 2014 p., №51 від 18 липня 2014 p., №53 від 21 липня 2014 p., №54 від 23 липня 2014 p., №55 від 29 липня 2014 p., №56 від 29 липня 2014 p., №57 від 05 серпня 2014 p., №59 від 29 серпня 2014 p., №63 від 04 вересня 2014 p., №64 від 09 вересня 2014 p., №65 від 10 вересня 2014 p., №66 від 12 вересня 2014 p., №67 від 17 вересня 2014 p., №72 від 30 вересня 2014 p., №74 від 03 жовтня 2014 p., №76 від 03 листопада 2014 p., №78 від 06 листопада 2014 p., №86 від 28 листопада 2014 p., №87 від 09 грудня 2014 p., №88 від 10 грудня 2014 р., №89 від 11 грудня 2014 p., №90 від 12 грудня 2014 p., №93 від 31 грудня 2014 p., та меморіальним ордером №13337 від 28 листопада 2014 р.

Також встановлено, що 30 березня 2015 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір про заміну кредитора ОСОБА_5 у зобов'язаннях, що випливають з Договору №5/05 про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі (позики) від 30.05.2014 p. внаслідок передання ним частини своїх гав ОСОБА_2 М.1. на загальну суму 200 000,00 гривень.

Як вбачається з п. 5.1. Основного договору, строк виконання зобов'язання настав 30.03.2015р. Станом на момент подання позову обов'язок по поверненню грошових коштів у розмірі 200 000,00 грн. боржником перед новим кредитором не виконано. У звязку із чим позивач вимушений звернутися до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Крім того, судом взято до уваги визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права інших осіб.

Колегія суддів вцілому погоджується з такими висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов»язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 629, 638 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, задовольняючи позов суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до договору №5/05 про надання безвідсотковї фінансової допомоги на зворотній основі (позики) відповідач, як позичальник позику не повернув, однак зобов»язаний повернути.

Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги належно не обґрунтовані та не доводяться матеріалами справи. Для перевірки доводів апеляційної скарги апеляційним судом вживалися заходи, однак на запити суду у наданні інформації з приводу надходження позичених коштів на рахунок підприємства відмовлено з покликанням на банківську таємницю.

Крім того, розгляд справи неодноразово відкладався, проте апелянтом не забезпечено явку уповноваженого представника на жодне судове засідання, що може свідчити про втрату процесуального інтересу.

Таким чином, даючи оцінку рішенню суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, в межах доводів скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення суду ухвалене в межах заявлених вимог, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляції не доводять його незаконність.

На підставі ст.308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕс Банк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 02 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржена протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_6