Справа № 452/2932/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"13" грудня 2016 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Галина В.П.,

при секретарі Задорожній В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Самборі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3. За життя, 26 листопада 1991 року вона склала заповіт, який зареєстрований Самбірською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-3943, згідно якого належний їй на праві власності будинок АДРЕСА_1 заповіла своєму внуку - ОСОБА_1, позивачу по справі.

Після смерті бабці позивач звернувся в Самбірську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та 07 жовтня 2003 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим №2-1074, яке зареєстроване Самбірським МБТІ. Об'єкту нерухомості присвоєно реєстраційний НОМЕР_3. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серія НОМЕР_1, який видано 11 лютого 1998 року.

Згідно поданих документів, ОСОБА_1 є власником житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1, але не власником земельної ділянки.

26 вересня 2016 року позивач звернувся до Самбірської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва на спадщину на земельну ділянку. Проте йому було відмовлено в оформленні спадщини. Вказане зумовлено тим, що земельна ділянка не згадана у заповіті, а тому відповідно до ст. 537 ЦК Української РСР частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом.

Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 є її син - батько позивача ОСОБА_2. Відповідач не подавав заяви до нотаріальної контори, щодо оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_3, не приймав спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном та не мав правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Спадкодавець ще за життя розпорядилася належним їй житловим будинком, про що було відомо відповідачу.

Не включення земельної ділянки до заповіту було зумовлено тим, що державний акт на земельну ділянку був виготовлений в 1998 році, а заповіт посвідчувався в 1991 році. Спадкодавець вважала, що будинок і земельна ділянка є одним об'єктом нерухомості і тому не вносила зміни до заповіту.

Крім того відповідач з 2003 року по сьогоднішній день не повідомляв про свій намір спадкувати земельну ділянку і жодного спору, з цього питання між сторонами по справі не виникало.

З врахуванням наведеного, просить суд задовольнити заявлений ним позов.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала позовні вимоги позивача з обставин викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав, згідний на його задоволення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 06.02.2003 року відомо, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 81 рік у м.Самборі, Львівської області. ( а.с. 7 ).

Із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори від 07.10.2003 року відомо, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 є ОСОБА_1 Спадкове майно складається із житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1. ( а.с. 8).

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1793798 від 22.10.2003 року відомо, що об'єкту нерухомості, а саме будинку за адресою:АДРЕСА_1, присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_3. ( а.с. 10).

Отже, згідно поданих документів, ОСОБА_1 є власником житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1, але не власником земельної ділянки.

Із копії Державного акту на право власності на землю серія НОМЕР_1 від 11.02.1998 року відомо, що вказаний акт видано ОСОБА_3, жительці АДРЕСА_1, у тому, що на підставі рішення виконкому Самбірської міської Ради народних депутатів від 18.12.1997 року за 737/3, їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,1160 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території АДРЕСА_1. Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення ОПГ. ( а.с. 11).

Згідно копії листа №1283/01-16 виданого 26 вересня 2016 року завідувачем Самбірської державної нотаріальної контори відомо про відмову позивачу в оформленні спадщини. Вказане зумовлено тим, що земельна ділянка не згадана у заповіті, а тому відповідно до ст. 537 ЦК Української РСР частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом.

Згідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 від 26.02.1948 року, копії паспорта серія НОМЕР_5 від 22.04.1996 року відомо, що відповідач ОСОБА_2 являється сином ОСОБА_3. ( а.с. 6, 9).

Відповідно до даних свідоцтва про народження серія НОМЕР_6, виданого 04 липня 1981 року відділом ЗАГСу Самбірського міського міськвиконкому Львівської області, батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 вказано ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2. ( а.с. 9).

Як вбачається із пояснень відповідача у судовому засіданні, він не претендує на спадкове майно.

Не включення земельної ділянки до заповіту було зумовлено тим, що державний акт на земельну ділянку був виготовлений в 1998 році, а заповіт посвідчувався в 1991 році. ( а.с. 11 - 13).

Відповідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Згідно ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи усе вищенаведене в сукупності суд дійшов до висновку, що пред'явлений ОСОБА_1 позов підставний та підлягає до задоволення в повному обсязі заявлених ним позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 328, 377, 392, 1225 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1160 га, з яких 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,0160 га для ведення особистого підсобного господарства, які розташовані в АДРЕСА_1, що належали на праві приватної власності ОСОБА_3 згідно Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданого 11 лютого 1998 року Самбірською міською радою Львівської області.

На рішення суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів, з дня його проголошення.

Суддя