УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 30 листопада 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Ситнік О.М., Іваненко Ю.Г., Ступак О.В., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Либідь» про витребування трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 23 травня 2016 року, в с т а н о в и л а: У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 30 листопада 2011 року її було звільнено з посади бухгалтера по обліку товарно-матеріальних цінностей Товариства з обмеженою відповідальністю «Либідь» (далі - ТОВ «Либідь») за власним бажанням на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України. При звільненні з роботи підприємство розрахувалося з нею по заробітній платі, про що нею було особисто зроблено підпис у відомості про отримання заробітної плати. Проте наказу про звільнення та трудової книжки їй підприємство не надало. З огляду на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила зобов'язати ТОВ «Либідь» видати їй належним чином оформлену трудову книжку із зазначенням дати її видачі, встановити факт її звільнення з ТОВ «Либідь» за власним бажанням 30 листопада 2011 року, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 50 323 грн 82 коп. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області 23 травня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 березня 2016 року посилання суду на пропуск ОСОБА_4 строку для звернення до суду з позовом за вирішенням трудового спору. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення змінити та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, з висновком якого погодився апеляційний суд, однак змінив рішення суду в мотивувальній частині, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, суд на підставі доказів, наданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову за безпідставністю, оскільки трудова книжка на підприємство позивачем не надавалася при повторному 01 жовтня 2010 року влаштуванні на роботі. Із книг обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ТОВ «Либідь» та ПП «Блаза К» вбачається, що згідно з записом № 56 трудова книжка ОСОБА_5 видана 12 жовтня 2919 року, що засвідчено розпискою працівника (а. с. 64, 65). Інших записів про надходження трудової книжки до ТОВ «Либідь» книга обліку не містить. Доказів того, що трудова книжка передавалася ОСОБА_4 до ТОВ «Либідь» позивачкою не надано. Перебування у трудових відносинах і перерахування суб'єктом господарювання внесків до державних фондів (ПФУ) не підтверджує того, що працівник здав трудову книжку на підприємство. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338−341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів і не згоди заявника з висновком суду по їх оцінці. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити. Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 23 травня 2016 року та рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 березня 2016 року у незміненій апеляційним судом частині залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів:

Ситнік О.М. Іваненко Ю.Г. Ступак О.В.,