АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/8580/2016 головуючий у 1-й інстанції: Коробенко С.В.
головуючий у 1-й інстанції: Васильєва Н.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" (далі - ПрАТ "УТСК") звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 31 грудня 2011 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AВ/0315233 щодо забезпечення транспортного засобу "Geely", державний реєстраційний номер НОМЕР_1. 31 січня 2012 року в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "Geely", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки "Audi", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Зазначена пригода сталася з вини ОСОБА_1, якого постановою судді Солом'янського районного суду міста Києва від 22 березня 2012 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КпАП України.

В обґрунтування позову зазначали, що на підставі договору добровільного комплексного страхування на транспорті від 15 лютого 2011 року, укладеного між ПрАТ "СК "Уніка" та ТОВ "Порше лізинг Україна", було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу "Audi", державний реєстраційний номер НОМЕР_2. На виконання умов зазначеного договору та за заявою страхувальника про виплату страхового відшкодування, 26 березня 2012 року ПрАТ "СК "Уніка" виплатило власнику автомобіля суму страхового відшкодування в розмірі 59906 грн. 78 коп. У подальшому, рішенням Господарського суду міста Києва від 15 березня 2013 року було задоволено позов ПрАТ "СК "Уніка" до ПрАТ "УТСК" про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, вирішено стягнути 49500 грн. страхового відшкодування (в межах ліміту відповідальності страховика). На виконання зазначеного рішення суду, 24 квітня 2013 року ПрАТ "УТСК" виплатило ПрАТ "СК "Уніка" страхове відшкодування в сумі 49500 грн.

Посилаючись на те, що оскільки у порушення вимог п. 33.1.4 ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорних засобів" ОСОБА_1 не повідомив страховика про настання страхового випадку, до ПрАТ "УТСК" перейшло право регресної вимоги до відповідача, у зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 49500 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року позов ПрАТ "УТСК" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "УТСК" 49500 грн. на відшкодування майнової шкоди, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не було пропущено строк позовної давності звернення до суду з указаним позовом, про застосування якого було заявлено відповідачем. Вказує на те, що відповідно до вимог ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, а оскільки основним зобов'язанням є факт виплати 26 березня 2012 року ПрАТ "СК "Уніка" суми страхового відшкодування в розмірі 59906 грн. 78 коп., то строк позовної давності відповідно сплив 26 березня 2015 року, а усі інші зобов'язання або право вимоги в порядку регресу носять похідний і несамостійний характер. Крім того, суд першої інстанції незаконно застосував у своєму рішенні поняття "суброгації", яке не передбачено жодними нормами чинного законодавства України, та взагалі не дав оцінку і не витлумачив поняття "основного зобов'язання". Також, на думку скаржника, системний аналіз ст.ст. 988, 990, 993, 1191, 1192 ЦК України дає підстави стверджувати, що висновок суду першої інстанції про те, що факт виплати у порядку регресу породжує нове зобов'язання і відповідно новий початок перебігу строку позовної давності є таким, що не ґрунтується на законі.

Представник ПрАТ "УТСК" - Руденко Д.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що 31 грудня 2011 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AВ/0315233 щодо забезпечення транспортного засобу "Geely", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

31 січня 2012 року в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "Geely", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки "Audi", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Зазначена пригода сталася з вини ОСОБА_1, якого постановою судді Солом'янського районного суду міста Києва від 22 березня 2012 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КпАП України.

Також установлено, що на підставі договору добровільного комплексного страхування на транспорті №245001/4002/0000460 від 15 лютого 2011 року, укладеного між ПрАТ "СК "Уніка" та ТОВ "Порше лізинг Україна", було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу "Audi", державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

На виконання умов зазначеного договору та за заявою страхувальника про виплату страхового відшкодування, 26 березня 2012 року ПрАТ "СК "Уніка" виплатило власнику автомобіля "Audi", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, суму страхового відшкодування в розмірі 59906 грн. 78 коп., що підтверджується платіжним дорученням (а. с. 18).

У подальшому, рішенням Господарського суду міста Києва від 15 березня 2013 року було задоволено позов ПрАТ "СК "Уніка" до ПрАТ "УТСК" про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, вирішено стягнути 49500 грн. страхового відшкодування (в межах ліміту відповідальності страховика).

На виконання зазначеного рішення суду, 24 квітня 2013 року ПрАТ "УТСК" виплатило ПрАТ "СК "Уніка" страхове відшкодування в сумі 49500 грн., що підтверджується наданими суду копіями платіжних доручень (а. с. 23-24).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Правовідносини в сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих пари експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Зазначеним Законом визначені обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38).

Згідно із підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо: він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння; не повідомив страховика про настання випадку у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.2 п.33.1 ст. 33 вказаного Закону.

Аналіз статей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить про наявність як обов'язку страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідного права страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року у справі № 6-1цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

У пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" судам роз'яснено, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

У матеріалах справи відсутні докази того, що водій забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_1 у встановлений законом і договором строк належним чином повідомив страхову компанію, з якою було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 31 січня 2012 року.

Відтак, відповідно до ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ч. 1 ст. 1191 ЦК України ПрАТ "УТСК" набуло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ "УТСК" повністю виконало основне зобов'язання 24 квітня 2013 року, сплативши на користь ПрАТ "СК "Уніка" страхове відшкодування в сумі 49500 грн..

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" судам роз'яснено, що регресна вимога може бути пред'явлена протягом трьох років, з дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо).

Таким чином, перебіг строку позовної давності обчислюється з моменту виплати коштів у випадку, коли особа, яка провела таку виплату, має право регресної вимоги.

Оскільки строк позовної давності становить три роки та обчислюється з моменту виплати страхового відшкодування, то останнім строком пред'явлення позову є 24 квітня 2016 року, при цьому ПрАТ "УТСК" звернулось із зазначеним позовом до суду 4 лютого 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем було пропущено строк позовної давності звернення до суду з указаним позовом, про застосування якого було заявлено відповідачем, є необґрунтованими та підлягають відхиленню з урахуванням вищевикладеного.

При цьому, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, що право регресної вимоги у позивача виникло з моменту виплати страхового відшкодування на користь ПрАТ "СК "Уніка", тобто з 24 квітня 2013 року, а не з моменту виплати страхового відшкодування страховою компанією ПрАТ "СК "Уніка" на користь ТОВ "Порше лізинг Україна".

Таким чином, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку про те, що оскільки відповідач у порушення вимог ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у встановлений законом і договором строк не повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду та не надав доказів здійснення ним такого повідомлення, це позбавило його права на відшкодування шкоди за його винні дії страховиком, а відтак до страховика перейшло право зворотної вимоги (регресу) до нього у розмірі виплаченого страхового відшкодування, та обґрунтовано задовольнив позов ПрАТ "УТСК".

Під час установлення зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, а тому підлягає залишенню без змін.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

Л.Д. Поливач