Справа № 168/272/16-ц
Провадження № 2/168/127/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.07.2016 р. Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого - судді Хаврони О.Й.,

з участю: секретаря Островерхої Т.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши в смт. Стара Вижівка в залі суду у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Седлищенської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, мотивуючи позов тим, що вона є спадкоємцем за законом після матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, спадщину прийняла у встановлений законом строк, проте отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріуса не може в зв'язку із відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документа на житловий будинок. Зазначає, що у ОСОБА_3 відсутні спадкоємці за законом, а тому вважає, що за таких підстав має право на дане спадкове майно.

Позивач в судове засідання не з'явилась, належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засідання позов підтримав, просить позов задовольнити.

Седлищенською сільською радою подано заяву з проханням розглядати справу за відсутності її представника, проти задоволення заяви заперечень немає /а.с.24/.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, наданої для огляду в судовому засіданні спадкової справи, приходить до висновку, що позов слід задоволити з таких підстав.

Відповідно до ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.5/.

Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), який набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, до спірних правовідносин щодо питань про прийняття спадщини слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс 1963 року (далі -ЦК 1963 року).

Згідно зі статтями 524, 527, 529 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок, збудований у 1960 році, з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у якому вона проживала. Позивач прийняла спадщину, звернулась до державного нотаріуса з відповідною заявою за місцем відкриття спадщини /а.с.29/. Вказані будівлі збудовані у сільській місцевості і зареєстровані у погосподарській книзі сільської ради, а тому є підстави вважати, що вони прийняті в експлуатацію і не є самовільним будівництвом та належали спадкодавцю /а.с.14/.

Заповіт від імені ОСОБА_3 не посвідчувався /а.с.30/.

Позивачеві відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно у зв'язку із неподанням правовстановлюючих документів про належність спадкодавцю нерухомого майна - будинку /а.с.27/, відмова нотаріуса є обґрунтованою, інших спадкоємців які претендують на спадщину немає, що підтверджується матеріалами оглянутої в судовому засіданні спадкової справи /а.с. 28/.

Враховуючи, що за життя спадкодавець правовстановлюючих документів на житловий будинок не мала, в суді не встановлено обставин, які б вказували, що вона за життя набула право власності на житловий будинок неправомірно або, що на спадкове майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, захисти своє право позивач може лише у судовому порядку, позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на вказане спадкове майно.

Керуючись ст. ст. 524, 527, 529, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст.15, 60, 62,174, 212-215 ЦПК,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до Седлищенської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою с. Борзова Старовижівського району Волинської області право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. Й. Хаврона