Справа № 201/3819/16-ц
Провадження № 2/201/1530/2016р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (треті особи: ОСОБА_1, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») про визнання зобовязань за договором поруки припиненими,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська із позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог від 22.09.2016р. а.с. № 117-125), в якому просило стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в солідарному порядку на свою користь заборгованість за кредитним договором № 331-22/2007 від 17.04.2007р. у розмірі 1626935, 86 грн., з яких: за відсотками: 33 857, 97 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.09.2016р., становить 883 058,18 грн.; пеня за останній календарний рік: 28 521, 55 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.09.2016р. становить 743 877, 68 грн.

В позові ТОВ «Кредитні ініціативи» посилалося на те, що 17.12.2012р. між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, на підставі якого до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, в тому числі до відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2 за договором № 331-22/2007 від 17.04.2007р. та договору поруки до нього, укладених між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (наразі ПАТ) та відповідачами, відповідно до умов кредитного договору відповідач 1 отримав кредит у розмірі 75 300доларів США, однак не повернув його у встановлений у договорі строк, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Представник позивача також надавав письмові пояснення по справі та двічі письмові заперечення на зустрічну позовну заяву (а.с. № 108-109, 156-159), а також усні пояснення в ході судових засідань, в яких просив задовольнити первісні позовні вимоги про стягнення заборгованості та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання зобовязань за договором поруки припиненими.

Представник відповідача ОСОБА_1 в ході судових засідань просив відмовити в задоволенні позовних вимог, так як вважав, що не доведено відступлення права вимоги до позивача.

Відповідачка ОСОБА_2, заперечуючи проти позовних вимог, звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати її зобовязання за договором поруки № 333-22/2007 від 17.04.2007р. припиненими.

Вимоги обґрунтовувала тим, що сплинув шестимісячний строк для предявлення позовних вимог до неї, а також розмір її відповідальності збільшився у звязку з тим, що між банком та основним боржником укладалася додаткова угода, в якій вони змінили реквізити рахунку для сплати заборгованості по кредитному договору.

Представники позивача та відповідачки приймали участь у чисельних судових засіданнях по справі, під час яких розглядалося безліч клопотань про витребування (забезпеченням) доказів, прийняття зустрічного позову, тощо.

Розгляд справи 07.12.2016р. було закінчено за відсутності представника ТОВ «Кредитні ініціативи» з урахуванням його письмової заяви, в якій він просив задовольнити первісний позов та відмовити у зустрічному, а також вказував, що останні 3 засідання відповідачі зловживають своїми правами подаючи постійно заяви про відкладення розгляду справи без належних доказів поважності таких клопотань.

При прийняті такого рішення судом також враховано те, що позиція відповідачів за основним позовом суду відома, по-перше, з їх заперечень по справі, по-друге, з двох редакцій зустрічного позову від 15.07.2016р.та 08.11.2016р. (а.с. № 88-91, 145-149).

Також судом враховано й те, що при розгляді справи порушені розумні строки розгляду справи, оскільки чисельними заявами сторона відповідачів (або їх представник) про витребування доказів, про відкладення розгляду справи затягувала розгляд даної справи.

Треті особи за зустрічним позовом - ОСОБА_1 та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в судове засідання 07.12.2016р.також не зявилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили, в справі є поштове повідомлення (а.с. № 115). За третю особу ОСОБА_1 - за отримання судової повістки розписався його представник за дорученням ОСОБА_3 (діє за договором від 15.06.2016р. - а.с. № 69, 152).

Отже, у суду є всі підстави для винесення рішення суду за відсутності сторін (їх представників) на загальних засадах цивільного судочинства відповідно до положень глави 7 розділу III ЦПК України.

Розгляд справи 07.12.2016р. відбувався за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку про задоволення первісних позовних вимог в повному обсязі та про необхідність відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що 17.04.2007р. між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 331-22/2007, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 75 300 доларів США на строк з 17.04.2007р. по 30.03.2014р. включно, а позичальник зобовязався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.

В забезпечення виконання зобовязань позичальника, що випливають з основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 17.04.2007р. між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та відповідачкою ОСОБА_1 (наразі ОСОБА_2) ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 333-22/2007. Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_5, як поручитель поручилася за виконання ОСОБА_1 обовязків, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Однак, у порушення умов кредитного договору, відповідачі свої зобов'язання належним чином не виконували, в результаті чого утворилась заборгованість за даним договором.

Встановлено, що 17.12.2012р. між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, на підставі якого до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, в тому числі до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 за договором № 331-22/2007 від 17.04.2007р. та договору поруки до нього.

В судовому засіданні 22.09.2016р. було оглянуто нотаріально посвідчену копію вищевказаного договору та встановлено, що дійсно в додатках до даного договору серед переліку договорів присутній і договір № 331-22/2007 від 17.04.2007р. (а.с. № 130-132).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 16.08.2012р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по справі №412/5344/2012, за позовом ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, ухвалено рішення, яким вимоги ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задоволені в повному обсязі, з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором від 17.04.2007р. станом на 01.04.2012р. в розмірі 323 845 грн. 43коп. (а.с. № 127-128).

Отже, ті обставини, що банк свої зобовязання за кредитним договором №331-22/2007 від 17.04.2007р. виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 75 300 доларів США, встановлені рішенням суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.11.2014р. ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відмовлено у поновлені строку на предявлення до виконання виконавчого листа по цивільній справі № №412/5344/2012 (а.с. № 129).

При розгляді справи судом також встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № 331-22/2007 від 17.04.2007р., зокрема п. 2.2, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 12 % річних та 12 % річних від простроченої суми за кожен день прострочення (п. 6.5. договору) (що відповідає наданому ТОВ «Кредитні ініціативи» розрахунку заборгованості) за весь строк фактичного користування кредитом.

П. 6.4 кредитного договору передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості.

У порушення умов договору, відповідачі свої зобовязання належним чином не виконали, в результаті чого з урахуванням уточнених позовних вимог мають прострочену заборгованість:

- за відсотками: за відсотками: 33 857, 97 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.09.2016р., становить 883 058,18 грн.;

- пеня: 28 521, 55 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.09.2016р. становить 743 877, 68 грн.

На адресу відповідачів ТОВ «Кредитні ініціативи» була направлена досудова вимога. Досудова вимога позивача відповідачами була проігнорована в повному обсязі.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідачами за первинним позовом не надано доказів сплати заборгованості відповідно до умов кредитного договору №331-22/2007 від 17.04.2007р.

Оцінюючи всі надані сторонами докази у їх сукупності за правилами ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК України, суд вважає, що ТОВ «Кредитні ініціативи» довело, що відповідачі порушили умови кредитного договору, внаслідок чого мають кредитну заборгованість.

Окрім того, суд приймає до уваги, що фактично позивачем за первісним позовом вирішується питання про достягнення заборгованості, яка виникла після рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.08.2012р. по справі №412/5344/2012 (а.с. № 127-128).

Суд при винесенні рішення з цього питання враховує Правові висновки Верховного Суду України, що викладені в Постановах від 25.05.2015р. по справі № 6-157цс16; від 02.09.2015р. по справі № 6-369цс15; від 23.09.2015р. по справі № 6-1206цс15, де зазначено, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, загальна сума заборгованості відповідачів станом на 01.09.2016р. становить: 1626935, 86 грн., з яких: за відсотками: 33 857, 97 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.09.2016р., становить 883 058,18 грн.; пеня за останній календарний рік: 28 521, 55 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.09.2016р. становить 743 877, 68 грн, яка і підлягає стягненню за основним позовом, який задовольняється в повному обсязі.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2, які викладені в зустрічній позовній заяві, суд приходить до висновку про їх відхилення, виходячи з наступних підстав.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.08.2012р. по справі № 412/5344/2012 стягнуто заборгованість по кредитному договору в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк».

Відповідно до статті 14 ЦПК України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України.

Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України).

Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України немає. Тому є всі підстави для відмови в задоволенні позову про визнання поруки припиненою за наявності рішення суду про стягнення боргу з поручителя.

До аналогічного висновку приходить Верховний Суд України у своїй Постанові від 06.07.2016р. по справі № 6-1199цс16., і цей правовий висновок Верховного Суду України суд використовує при винесенні даного рішення.

Посилання відповідачки ОСОБА_2 на те, що зміна реквізитів рахунків для сплати заборгованості є збільшенням розміру відповідальності не відповідає законодавству України. Жодним нормативним актом України не встановлено такої обставини для припинення договору поруки, як зміна реквізитів для оплати платежів. Враховуючи норми ст. 60 ЦПК України саме на позивача за зустрічним позовом покладено обовязок доводити та обґрунтовувати свої позовні вимоги.

Стосовно посилань ОСОБА_2 на те, що «нарахування та сплата процентів здійснюється у валюті кредиту» то з цього приводу суд зазначає про наступне:

В силу ст. 129 Конституції України рішення суду є обов'язковим для виконання, а згідно з ч. 2 ст. 223 ЦПК України факти та правовідносини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не можуть оспорюватись в іншій цивільній справі.

Зазначений висновок відповідає Правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 03.02.2016р. по справі № 6-2017цс15, яка відповідно зі ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими загальними судами при застосуванні таких норм права.

Як зазначалося вище заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.08.2012р. по справі № 412/5344/2012 стягнуто заборгованість по кредитному договору в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк».

Тобто встановлено факт того, що договір поруки діє в повному обсязі і даний факт не потребує доказування.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Умовами первісного кредитного договору, а саме п. 2.2. було встановлено розмір відсотків за користування кредитним коштами, а враховуючи, що кредит видавався в іноземній валюті, то і відсотки нараховуються у валюті кредиту.

Окрім того, п. 2.1 договору поруки було встановлено, що поручитель у відповідності до умов цього договору, у випадку невиконання або прострочення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, зобовязується виконати зобовязання по погашенню заборгованості за кредитним договором, а саме:

Б) нараховані за користування кредитом проценти на момент погашення вказаної у підпункті 1 п. 2.1. цього договору суми кредиту.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, крім випадків, коли поручитель зобовязався відповідати за виконання зобовязання частково (ч. 2 ст. 553, ч. 2 ст. 554 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України підставою для припинення поруки зі зміною основного зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну є не будь-яка зміна умов основного зобовязання, а лише така, внаслідок якої обсяг відповідальності поручителя збільшується.

На зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК (постанова Верховного Суду України від 05.02.2014р. у справі № 6-160цс13).

На підставі вищевикладеного жодних підстав вважати, що договір поруки є припиненим, немає (адже розмір відповідальності поручителя не збільшився), а тому позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню.

Окрім того, суд враховує, що представником ТОВ «Кредитні ініціативи» було заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності позивачем за зустрічним позовом і суд по цьому клопотанню зазначає таке.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Але, у звязку з тим, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 не доведено, то це є самостійною підставою для відмови у позові, а тому в зустрічному позові відмовлено саме через недоведеність, оскільки в межах позовної давності підлягає захисту тільки порушене право.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи результат розгляду справи (задоволення основного позову та відмову у задоволені зустрічного позову), суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 26 539грн. 21коп. по 13 269 грн. 60коп. з кожного з відповідачів (а.с. № 2) та не находить підстав для стягнення на користь ОСОБА_2 з ТОВ «Кредитні ініціативи» понесених нею судових витрат при подачі зустрічної позовної заяви (а.с. № 87).

На підставі вищевикладеного, керуючись постановою Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», ст.ст. 11, 509, 525, 526, 554, 623, 624, 625, 629, 1054, 1048, 1049, 1077, 1079 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 331-22/2007 станом на 01.09.2016р. в загальному розмірі 1 626 935 грн.86коп., яка складається з заборгованості по відсоткам 883 058 грн. 18коп. та заборгованості по пені 743 877грн.68коп.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (треті особи: ОСОБА_1, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») про визнання зобовязань за договором поруки припиненими - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 13 269 грн. 60коп. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Ткаченко Н.В.