Справа № 461/6882/16-ц
Провадження № 2/461/1907/16
УХВАЛА

12.12.2016 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого -судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про стягнення аліментів, визнання спільною власністю, поділ спільного майна, визнання права власності та стягнення частки дійсної вартості невідємних поліпшень

В С Т А Н О В И В :

24.10.2016 року ОСОБА_5 звернулася до Галицького районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення аліментів, визнання спільною власністю, поділ спільного майна, визнання права власності та стягнення частки дійсної вартості невідємних поліпшень.

10.11.2016 року представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, у котрій просив накласти арешт на квартиру №2 в будинку №21 на вул. Кримська у м. Львові; квартиру №3 в будинку №21 на вул. Кримська у м. Львові; квартиру №2а в будинку №23 на вул. Коперника у м. Львові; квартиру №2 в будинку №27 на вул. Снопківська у м. Львові. Дана заява ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.11.2016 року залишена без руху, оскільки представником позивача така не підписана. На виконання вказаної ухвали недоліки заяви були усунуті та надана належним чином підписана заява про вжиття заходів забезпечення позову. Зазначену заяву, як вбачається з її фабули, було обґрунтовано тим, що предметом судового спору є право ОСОБА_5 на частку квартир, а також на частку невідємних поліпшень квартири, які були набуті у спільну сумісну власність та зареєстровані на відповідача. Оскільки право власності на квартири зареєстровано за відповідачами є обґрунтовані підстави вважати, що вони можуть відчужити вищевказані обєкти нерухомості. Тому виникла необхідність звернення до суду із заявою про забезпечення позову, з метою унеможливлення до вирішення спору по суті незаконного заволодіння відповідачами вищевказаним майном.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28.11.2016 року заяву про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено Управлінню державної реєстрації Львівської міської ради здійснювати будь-яку перереєстрацію (перехід) права власності на наступне майно: квартиру №2 в будинку №21 на вул. Кримська у м. Львові; квартиру №3 в будинку №21 на вул. Кримська у м. Львові; квартиру №2а в будинку №23 на вул. Коперника у м. Львові.

09.12.2016 року представником відповідача ОСОБА_8 подано заяву про скасування заходів забезпечення позову, в котрій просить скасувати заходи забезпечення позову вжиті щодо квартири АДРЕСА_1 ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28.11.2016 року в межах справи №461/6882/16-ц. Із фабули зазначеної заяви вбачається, що таку обґрунтовано тими обставинами, що предметом спору в частині вказаної квартири є грошові кошти, а не обєкт нерухомого майна; у випадку задоволення позову позивачка не набуде речових прав на квартиру. За таких обставин, відчуження квартири жодним чином не вплине на виконання ймовірного рішення суду про стягнення грошових коштів. Окрім того зазначає про те, що згідно договору дарування від 03.12.1999 року вказана квартира була подарована ОСОБА_7 у користь ОСОБА_5 Проте рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03.10.2013 року у справі №461/9294/13, яке набрало законної сили 11.04.2014 року, вказаний договір було визнано недійсним за позовом ОСОБА_9Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04.12.2015 року у справі №461/2622/14, що набрало законної сили 26.01.2016 року, квартиру було витребувано в користь ОСОБА_8 від ПП «Фрей-СЛВВ» за віндикаційним позовом на підставі ст. 388 ЦК України. У свою чергу ПП «Фрей-СЛВВ» отримало квартиру від позивачки за відплатним правочином. Тому ОСОБА_9 вправі захищати речові права щодо квартири АДРЕСА_2, зокрема й подати дану заяву про скасування її обтяжень.Реституції між ОСОБА_7 та позивачкою за договором дарування квартири не відбувалося. Відтак, позивачка не вправі вимагати від відповідачів відшкодування будь-яких збитків, завданих укладенням недійсного договору.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, оглянувши матеріали справи, дослідивши заяву про скасування заходів забезпечення позову та подані документи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення питання скасування заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про скасування заходів забезпечення позову підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. В силу ч. 3 ст. 151 цього Кодексу, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Як про те розяснено у п. 20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Частиною третьою ст. 152 ЦПК Українивизначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У Рішенні Конституційного Суду України від 31.05. 2011 року №4-рп/2011 у справі №1-18/2011за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_10 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв'язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову (частина третя статті 152, частина четверта статті 153, стаття 155, пункт 2 частини першої статті 293 Кодексу).ОСОБА_9 зазначених положень Кодексу дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, яка ініціює питання про застосування заходів забезпечення позову, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, щозабезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Згідно з п. 4 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно норм ч. 1 ст. 154 ЦПК України, суд може за заявою однієї із сторін і зважаючи на пояснення другої сторони допустити заміну одного способу забезпечення позову іншим. Відповідно до ч. 3 цієї статті, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову (ч. 5).

Судом установлено, що предмет спору щодо квартири АДРЕСА_3 стосується не квартири як обєкта нерухомого майна чи майнових прав на нього, а вартості у грошовому вираженні невідємних поліпшень зазначеної квартири, згідно доводів позивачки, здійснених нею разом із чоловіком у період із 03.12.1999 року по 11.03.2014 року. При цьому, як про те вбачається із фабули позовної заяви, ? частину дійсної вартості вказаних здійснених невідємних поліпшень зазначеної квартири позивачкою оцінено у 10000 грн., що, безспірно, неспівмірно вартості квартири №3 в будинку по вул. Кримській, 21 у м. Львові. Відтак застосування як виду забезпечення позову заборони державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_3 вбачається неспівмірним із заявленими позивачкою вимогами, таким, що поряд із порушенням прав особи, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову, порушує баланс між правами особи, яка ініціює питання про застосування заходів забезпечення позову, та особи, щодо якої такі заходи застосовано.

Тому у вказаній частині застосовані заходи забезпечення позову слід скасувати.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 151-153, 208-210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_8 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих щодо квартири АДРЕСА_1 ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28.11.2016 року по справі №461/6882/16-ц, - задоволити.

Скасувати, вжиті згідно з ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28.11.2016 року у справі №461/6882/16-ц заходи забезпечення позову в частині заборони Управлінню державної реєстрації Львівської міської ради здійснювати будь-яку перереєстрацію (перехід) права власності на наступне майно: квартиру №3 в будинку №21 на вул. Кримська у м. Львовідо прийняття рішення у справі.

В решті, вжиті згідно з ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28.11.2016 року по справі №461/6882/16-ц заходи забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області шляхом подачі через Галицький районний суд м. Львова апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Зубачик Н.Б.