Єдиний унікальний номер 227/1534/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1995/2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П.

суддів Санікової О.С., Космачевської Т.В.

за участю секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про усунення перешкод в користуванні грошовими коштами шляхом розблокування карткового рахунку,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 жовтня 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - Банк, ПАТ КБ «Приватбанк») про усунення перешкод в користуванні грошовими коштами шляхом розблокування карткового рахунку задоволено.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» усунути перешкоди для використання коштів на картковому рахунку № НОМЕР_1 відкритого на ім'я ОСОБА_1 шляхом розблокування вказаного карткового рахунку.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 551,00 (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 00 коп.).

В апеляційній скарзі Банк ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважає, що при прийнятті рішення суд належним чином не з'ясував суть спірних правовідносин і норм матеріального права, якими вони регулюються, також порушив норми процесуального права, передчасно ухваливши рішення про задоволення позовних вимог позивачки. Вимоги законодавства та договору, між ОСОБА_1 та Банком, встановлюють, що вона може бути обмежена у розпорядженні грошовими коштами, за умов використання рахунку у своїй підприємницькій діяльності. ОСОБА_1 не спростувала підозру банку про здійснення нею підприємницької діяльності до звернення до суду з позовом, а навпаки - підтвердила її, а тому обмеження банком видаткових операцій на невизначений строк є правомірним і узгоджується законодавством. Просить суд постановити окрему ухвалу по справі про порушення позивачкою кримінального та податкового законодавства, зазначивши, що ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність через рахунок, який призначений для обслуговування неї як фізичної особи.

В засідання апеляційного суду сторони не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника Банку надійшло письмове клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Про отримання ОСОБА_1 судової повістки свідчить її розписка, що міститься в матеріалах справи.

Відповідно до статті 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд розглядає справу у відсутність сторін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи і, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що, в червні 2013 року між ОСОБА_1 та відповідачем був укладений договір карткового рахунку. На цій підставі їй був відкритий картковий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк» та видана картка № НОМЕР_1.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526, ст.1066, ст.1074 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1,3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та інші, непередбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Звертаючись в суд з позовом про усунення перешкод в користуванні грошовими коштами шляхом розблокування карткового рахунку, позивач посилалася на те, що 26 червня 2015 року картку позивачки за № НОМЕР_1 було заблоковано. На її неодноразові звернення та запитання щодо причин блокування карткового рахунку, чіткої та зрозумілої відповіді від працівників банку вона не отримала. В лютому місяці 2016 року вона отримала лист відповідача, в якому банк, посилаючись на норми законів «Про банки і банківську діяльність» та «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» пропонував їй надати документи, що підтверджують походження грошових коштів, які надійшли на її рахунок за період з 01 січня 2015 року по 26 червня 2015 року. Вважає вказану вимогу банку незаконною. Посилаючись на викладене, позивач просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди для використання коштами на картковому рахунку № НОМЕР_1, відкритому на її ім'я шляхом розблокування карткового рахунку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Банк незаконно обмежив права клієнта на розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, а тому і задовольнив позов.

Вказаний висновок суду першої інстанції є правильним.

Судом визначено та не заперечувалося відповідачем, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Банку із питань заблокування її рахунку, з метою з'ясувати причини блокування рахунку та його розблокування, але зрозумілої, конкретної відповіді на її запитання так і не отримала.

Банком була надана відповідь позивачці від 05 лютого 2016 року за № 20.1.0.0.0/7-20150904/3776 на її письмове звернення від 04 вересня 2015 року (а.с. 32), в якій були зазначені норми статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч.ч.1,2,7 ст.9 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», роз'яснював ОСОБА_1 про те, що банк має право витребувати у клієнта інформацію, необхідну для його ідентифікації, верифікації, а у разі виникнення сумнівів у достовірності чи повноті наданої інформації про клієнта має право провести поглиблену перевірку клієнта.

Відповідно до п.12 розд.6 Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року №705, емітент має право прийняти рiшення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором. Зупинення або припинення права користувача використовувати електронний платіжний засіб не припиняє зобов'язань користувача й емітента, що виникли до часу зупинення або припинення зазначеного права.

Емiтент зобов'язаний iнформувати користувача про зупинення права використовувати електронний платiжний засiб та причини такого зупинення в спосiб, установлений договором, у разi можливостi перед тим, як право використовувати електронний платiжний засiб буде зупинено, i негайно пiсля цього, якщо надання такої iнформацiї не скомпрометує об'єктивно виправданих заходiв з безпеки або якщо це не заборонено законодавством України.

Емiтент має право поновити право користувача використовувати електронний платiжний засiб або надати новий пiсля усунення причини зупинення права використовувати електронний платiжний засiб.

В своїх поясненнях, письмових запереченнях проти позову та апеляційній скарзі Банк посилається на п.1.1.3.2.3. Умов та правил банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», у разі порушення власником або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов Договору та/або у разі виникнення овердрафта Банк має право призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань у цілому або у визначеній Банком частці у разі невиконання власником та/або довіреною особою власника своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань за Договором.

Пунктом 1.1.2.1.4 Умов та правил банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» передбачений обов'язок клієнта не використовувати картрахунки (для карток, емітованих на ім'я клієнта - фізичної особи) для операцій, пов'язаних з підприємницькою діяльністю.

Судом було задоволено клопотання позивача про надання Банком, завіреної належним чином копії повного тексту договору, який складається з заяви, умов надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, тарифів.

Банк надав суду витяг з Умов і правил надання банківських послуг (а.с.115-121), які начебто то діяли на момент укладення договору з позивачкою, тобто станом на 13 вересня 2011 року.

Проте, даний витяг не містить назви, дати, та підпису позивачки, про що вона заявила у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом у відповідності до його повноважень, що йому надані статтею 212 ЦПК України дана належна правова оцінка цьому витягу і в рішенні суду приведені переконливі доводи за якими суд не прийняв до уваги цей доказ.

Відповідно до ч.7 ст.9 «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов'язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, а також для виконання таким суб'єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

З метою встановлення кінцевого бенефіціарного власника (контролера) суб'єкт первинного фінансового моніторингу витребовує у клієнта - юридичної особи інформацію та/або документи, що підтверджують наявність структури власності такого клієнта.

Ідентифікуючою інформацією є інформація про прізвище, ім'я та (за наявності) по батькові, дату народження, номер (та за наявності - серію) паспорта (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаний на території України для укладення правочинів), дату видачі та орган, що його видав, громадянство, тощо.

Верифікація клієнта полягає у встановлення (підтвердження) суб'єктом первинного фінансового моніторингу відповідності особи клієнта (представника клієнта) у його присутності отриманим від нього ідентифікаційним даним (ст.1 Закону).

Вивчення клієнта - це процес отримання суб'єктом первинного фінансового моніторингу під час ідентифікації та/або в процесі обслуговування клієнта інформації щодо фінансового стану клієнта та змісту його діяльності; проведення оцінки фінансового стану клієнта; визначення належності клієнта або особи, яка діє від його імені, до національних або іноземних публічних діячів, діячів, що виконують політичні функції в міжнародних організаціях, або пов'язаних з ними осіб; з'ясування місця його проживання або місця перебування чи місця тимчасового перебування в Україні (усіх даних щодо адреси місця проживання (перебування): назва країни, регіону (області), району, міста (села, селища), вулиці (провулку), номера будівлі (корпусу), номера квартири) (ст.5 Закону)

Проте, Банком була витребував у позивачки інформацію щодо походження грошових коштів, які надійшли на його рахунок за період з 01.01.2015 року по 26.06.2015 року. Така інформація не є ідентифікуючою, такою що направлена на верифікацію клієнта, його вивчення.

Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем було виконано вимоги закону щодо звернення до відповідного органу в порядку, встановленому ст.17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму».

Звернення Банку до Соборного відділення поліції Дніпропетровського відділу ГУНП України в Дніпропетровській області щодо виявлення діючої фінансової піраміди «Меркурій» (а.с.146), незаконність операцій по картковому рахунку позивача не підтверджує.

Відповідачем відповідно до вимог ст. 58 - 60 ЦПК України не надано доказів, що операції по картковому рахунку позивача пов'язані з функціонуванням фінансової піраміди «Меркурій» або легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Тому, посилання Банку на те, що ОСОБА_1 здійснювала незаконну діяльність пов'язану з отриманням прибутку від фінансової піраміди є припущенням.

Враховуючи вищенаведене постановлення окремої ухвали про порушення позивачкою кримінального та податкового законодавства не викликається необхідністю.

Усі доводи скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і правильно визнані необґрунтованими. Вони не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Тому рішення суду є законним і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 303-315 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Судді: