АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/4324/16 Головуючий І-ої інстанції Криворотов С.В.
Справа № 624/139/16-ц Доповідач Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Каплоух Н.Б.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 10 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «Насінневе» про визнання недійсним договорів оренди землі,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися із позовами про визнання недійсними укладених ними з ПАТ «Насінневе» договорів оренди землі від 27.06.2008 року №№463,369,443,439,б/н та №438 відповідно, щодо земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чапаєвської селищної ради Кегичівського району Харківської області.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилались на те, що вони є власниками земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чапаєвської селищної ради Харківської області: ОСОБА_9 земельної ділянки площею 4,65 га на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ХР № 037880 від 06.12.2002р., ОСОБА_4 земельної ділянки 5,21 га на підставі державного акту на право власності на землю серії IV-ХР №065055 від 12.12.2002р., ОСОБА_6 земельної ділянки 4,65 га на підставі державного акту на право власності на землю серії IV-ХР №065022 від 06.12.2002р., ОСОБА_5 земельної ділянки 4,66 га на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ХР №065066 від 12.12.2002р., ОСОБА_7 земельної ділянки 5,5092 га на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА №561348 від 26.10.2005р., ОСОБА_8 земельної ділянки 4,65 га на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ХР № 037963 від 12.12.2002р.

Позивачі вважали, що оскільки у договорах відсутні істотні умови про розмір орендної плати у натуральній формі та має факт системного зменшення орендарем кількості отриманої зернопродукції в якості орендної плати, що дозволяє орендарю не сплачувати справедливу орендну плату за користування землею, що в свою чергу порушує права орендодавця.

Тому позивачі вважали, що порушені співвідношення майнових інтересів орендаря і орендодавців внаслідок відсутності у договорах умови про розмір орендної плати у натуральній формі та системного заниження орендарем кількості отриманої зерно продукції у період з 2008 по 2015 роки.

12.11.2015р. та 25.11.2015р. кожним з позивачів направлено на адресу відповідача пропозицію про внесення змін до договору оренди землі, щодо визначення розміру орендної плати у натуральній формі, а саме в п. 9 договору оренди землі. На кожну з цих пропозицій ПАТ «Насінневе» було надано відповідь від 30.11.2015р. та 23.12.2015р., в яких було запропоновано вирішення цього питання в інший спосіб.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 10 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції позивачі, через свого представника ОСОБА_10 звернулися з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити свої позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Розглядом справи достеменно встановлено, що 27 червня 2008 року між ПАТ «Насінневе» та позивачами були укладені договори оренди землі а саме:

-земельної ділянки площею 4,65 га яка на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ХР № 037880 від 06.12.2002р. належить ОСОБА_9;

-земельної ділянки 5,21 га яка на підставі державного акту на право власності на землю серії IV-ХР №065055 від 12.12.2002р. належить ОСОБА_4;

-земельної ділянки 4,65 га яка на підставі державного акту на право власності на землю серії IV-ХР №065022 від 06.12.2002р. належить ОСОБА_6;

-земельної ділянки 4,66 га яка на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ХР №065066 від 12.12.2002р. належить ОСОБА_5;

-земельної ділянки 5,5092 га яка на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА №561348 від 26.10.2005р. належить ОСОБА_7

-земельної ділянки 4,65 га яка на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ХР № 037963 від 12.12.2002р. належить ОСОБА_8;

Згідно зі ст.19 Закону України «Про плату за землю» (який був чинний на час укладення оспореного договору), розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за угодою сторін у договорі оренди між орендодавцем і орендарем.

За змістом ст.21 Закону України «Про оренду землі», розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю є предметом домовленості між сторонами: вони встановлюються у договорі за згодою сторін, але обчислення її розміру здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Як зазначено в ст.22 цього Закону, орендна плата може (тобто, також за домовленістю) справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій формах. Сторони можуть (а не зобовязані) передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати.

Відповідно до п. 9 зазначених договорів про оренду земельних ділянок укладених між сторонами, орендна плата вноситься орендарем у одній і наступних форм та розмірів: в грошовій формі у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки,або натуральною формою,що здійснюється шляхом передачі сільськогосподарської продукції чи товарів у кількості та розмірі пропорційних до погодженої сторонами розміру орендної плати у грошовій формі. Погодження цієї форми орендної плати (переліку товарів чи продукції, кількості, якості, ціни, місця, порядку строків поставки тощо) здійснюється за домовленістю сторін відповідно до зазначеного договору, та оформляється підписанням сторонами актів приймання-передачі, товарних або товарно-транспортних накладних або відробітковою формою, обсяги, строки, місце виконання якої також визначаються за додатковою усною домовленістю сторін й підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт чи наданих послуг, підписання яких і є таким додатковим погодженням. Форми орендної плати можуть бути поєднані (комбінована форма) в межах суми, що не перевищує розмір грошової форми орендної плати.

Факт підписання і укладення між сторонами договорів не оспорюється, про що свідчить погодження позивачів з умовами цього договору, в т.ч. щодо форми, розмірів орендної плати тощо.

Проте, на кожну з цих пропозицій ПАТ «Насінневе» було надано відповіді від 30 листопада 2015 року та 23 грудня 2015року, згідно до змісту яких, позивачам було запропоновано внести зміни у п. 9 договору щодо розміру орендної плати, а саме: замість 3% від нормативної грошової оцінки землі змінити на 5%, а не запропоновані позивачами 7%.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Згідно з ч. 1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, серед істотних умов договору оренди землі зазначено: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата з зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

За положеннями ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

За вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 8 своєї постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

З матеріалів справи вбачається, що сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов, в належній формі уклали договір, підтвердивши це - погодження підписами.

До реєстрації договорів та під час їх виконання позивачі не надавали пропозицій про внесення до договору будь-яких змін. Уточнення до договору можливе в позасудовий спосіб, а тому вимоги позивачів про визнання оспорюваного договору недійсним з підстав, зазначених в позовній заяві, не відповідають вищевказаним положенням ЦК України.

Договори оренди землі пройшли державну реєстрацію у відповідності до вимог ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі», ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України та є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що кожний договір оренди земельної ділянки повністю відповідає вимогам закону, в ньому встановлені розмір орендної плати - 3% від нормативної грошової оцінки (п.9 договору), передбачено її обчислення з урахуванням індексації (п.10), форми платежу грошова (як основна) а також натуральна та відробіткова за додатковою домовленістю сторін та виключно у межах суми, що не перевищує розмір грошової (п.9), строки, порядок внесення і перегляду, відповідальність за несплату (п.9,11,12,13).

Матеріали справи містять записи про те, що 12 листопада 2015року та 25 листопада 2015року кожним з позивачів направлено на адресу ПАТ «Насінневе» пропозицію про внесення змін до договору оренди землі, в частині визначення розміру орендної плати у натуральній формі. Запропоновано внести зміни до п.9 договору в частині збільшення розміру орендної плати та встановлення її у розмірі 7 % від нормативної грошової оцінки землі та визначення вартості продукції (робіт, послуг) при сплаті орендної плати у натуральній (відробітковій) формі встановивши, що перерахунок обсягів натуральної та відробіткової форм плати за оренду земельної ділянки у грошову проводиться виключно з фактичної собівартості видів продукції, вирощених орендарем та наданих для розрахунку з орендодавцем, яка склалася в господарстві за минулий рік.

На виконання вимог діючого цивільно-процесуального законодавства позивачами як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів порушеного відповідачем права позивачів при укладенні договорів оренди землі.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності порушення прав позивачів як орендодавців з підстав відсутності у договорах оренди земельної ділянки умови щодо розміру орендної плати у натуральній формі оскільки вартість орендної плати в договорах була визначена в грошовій формі у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, або натуральною формою яку вони отримували добровільно протягом багатьох років.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що неналежне виконання умов договору може бути підставою для його дострокового розірвання, а не визнання його недійсним, фактично позивачі висловлюють свою незгоду щодо окремих умов вже укладених і узгоджених ними договорів, а це стосується стадії їх виконання.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Доводи, які викладено в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують. В звязку з чим судова колегія не вбачає правових підстав для скасування рішення суду і задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Ю.А. Пономаренко

Судді В.В. Кокоша

ОСОБА_1