Справа № 635/5758/14-ц
Провадження № 2/635/301/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Полєхіна А.Ю.

за участю секретаря судового засідання - Письменної В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі за текстом ПАТ «Ощадбанк») звернулося до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 18 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1969 та 16 листопада 2010 року укладено додатковий договір №1 до нього, згідно з яким остання отримала грошові кошти у розмірі 41500,00 доларів США з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 16 листопада 2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5%.

Відповідач ОСОБА_1 в період дії кредитного договору не дотримувалася його умов, внаслідок чого станом на 15 січня 2015 року в неї перед позивачем виникла заборгованість за кредитом, яка складається з 28540,47 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту, 1040,51 доларів США - нарахована сума 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, а всього - 29580,98 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15 січня 2015 року складає 466672,35 грн.

Згідно умов кредитного договору позивачем направлено ОСОБА_1 вимогу №11/2-07-120/1 від 01 квітня 2014 року про дострокове повернення залишку заборгованості за кредитом та сплати відсотків протягом тридцяти днів, яку остання отримала 08 травня 2014 року.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем кредитних зобов'язань, позивач просив остаточно стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №1969 від 18 липня 2007 року станом на 15 січня 2015 року у загальному розмірі 29580,98 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15 січня 2015 року складає 466672,35 грн., а також судові витрати з судового збору в розмірі 3654,00 грн.

Представник позивача Скворцова І.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та пояснила наступне.

Відповідач зазначає, що у позивача відсутні підстави звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з наявністю рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 листопада 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, що може зумовити подвійне стягнення.

Слід зазначити, що забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Отже, задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання, не виключає можливості стягнення за основним зобов'язанням.

Щодо посилання відповідача на кредитний договір №923 від 22 серпня 2006 року, слід зазначити, що заборгованість за зазначеним кредитним договором погашена у повному обсязі.

Що стосується заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, то звертає увагу на те, що остання сплата за кредитом відбулася 09 липня 2014 року, а позовна заява до суду подана у червні 2014 року, що свідчить про те, що посилання представника відповідача на пропуск строку позовної давності є необґрунтованими, оскільки відповідно до норм ст. 264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання відповідачем боргу або іншого обов'язку.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог заперечував, з наступних підстав.

У позовній заяві зазначено, що відповідно до укладеного кредитного договору №1969 від 18 липня 2007 року та додаткової угоди №1 до нього від 16 листопада 2010 року відповідач отримала грошові кошти з кредитного рахунку НОМЕР_2 у розмірі 41500 доларів США з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 16 листопада 2020 року, що підтверджується заявою на видачу кредиту від 18 липня 2007 року.

Вказане твердження позивача не відповідає дійсності, так як відповідно до наданої ним копії додаткової угоди №1 до кредитного договору №1969 від 18 липня 2007 року, яка укладена 16 листопада 2010 року, термін остаточного погашення кредиту - 16 листопада 2010 року. Інших додаткових угод щодо продовження дії кредитного договору до 16 листопада 2020 року відповідач не підписувала. Крім того, пунктом 2 Додаткової угоди №1 від 16 листопада 2010 року з умов кредитного договору №1969 від 18 липня 2007 року виключений п. 5.2, який передбачає відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, тому нарахована банком сума 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, а саме 1216,49 доларів США та нарахована сума з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату кредиту - 1424,10 доларів США не підлягає задоволенню судом. Також, в позовній заяві не зазначений період, за який банком нарахована пеня у сумі 3% річних та інша заборгованість.

Відповідно до укладеного 22 серпня 2006 року між позивачем та відповідачем кредитного договору №923, відповідач з кредитного рахунку НОМЕР_2 отримала відповідно до умов договору 25000 доларів США терміном на 5 років зі сплатою 11,5% річних в порядку та на умовах визначених цим договором. Термін остаточного погашення кредиту встановлений не пізніше 21 серпня 2011 року.

Таким чином, за кредитним договором №1969 від 22 серпня 2006 року відповідач додатково отримала тільки 16500 доларів США на зовсім інших умовах сплати процентів, а саме 14,5% річних.

Посилання банку на п.1.1. кредитного договору №1969 про надання відповідачу грошових коштів у сумі 41500 доларів США є неправдивою інформацією, так як 25000 доларів США з цієї суми вона отримала ще у серпня 2006 року за іншим кредитним договором, який був чинним до 21 серпня 2011 року.

За зазначеним договором відповідач була зобов'язана проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 416,67 доларів США до 21 серпня 2011 року, та сплатити загальну суму у розмірі більш ніж 30000 доларів США.

З довідки №26/1-21/1216 від 26 листопада 2014 року, наданої позивачем вбачається, що відповідно до кредитного договору №923 від 22 серпня 2006 року ОСОБА_1 отримано кредит з позичкового рахунку НОМЕР_2 в розмірі 25000 доларів США. Заборгованість за кредитним договором №923 від 22 серпня 2006 року було погашено в повному обсязі 18 липня 2007 року.

Інформація з цієї довідки не відповідає дійсності, так як за умовами зазначеного договору за 11 місяців з часу укладення цього договору відповідач виплатила суму біля 5000 доларів США, а не 25000 доларів США.

Відповідач зазначає, що якби вона погасила зазначену суму за 11 місяців, то вона повинна була б сплачувати щомісяця біля 2500 доларів США та сплатити кредит достроково. В разі дострокового погашення заборгованості сторони вносять зміни до договору в частині розміру щомісячних платежів за кредитом. Така додаткова угода банком до суду не надана, тому інформація про сплату відповідачем протягом 11 місяців 25000 доларів США є бездоказовим ствердженням банку, який ввів в оману ОСОБА_1, нав'язавши їй фактично новий кредитний договір №1969 від 18 липня 2007 року.

Вказане доводить, що ніякого дострокового погашення кредиту за кредитним договором №923 від 22 серпня 2006 року не було, та фактично відповідачем за кредитним договором №1969 від 18 липня 2007 року отримано тільки біля 16500 доларів США.

Відповідач зазначає, що банк фактично скористався її довірливістю та шляхом обману змусив її підписати документи про отримання суми кредиту у розмірі 41500 доларів США.

Крім того, відповідно до додаткової угоди №1 від 16 листопада 2010 року, сторони домовились, що термін остаточного погашення кредиту не пізніше 16 листопада 2010 року.

Вважаючи, що термін кредитного договору №1969 від 18 липня 2007 року закінчився 16 листопада 2010 року, то на час звернення позивача до суду у червні 2014 року минуло майже 3 роки та 7 місяців, отже позивач пропустив встановлений законом та кредитним договором строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Крім того, слід зазначити, що Харківським районним судом Харківської області від 17 листопада 2010 року вже приймалось рішення за аналогічним позовом АТ «Ощадбанк» про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором №1969 від 18 липня 2007 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до якого позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України» задоволено. Дане рішення є чинним та не скасовано.

В зв'язку з чим позивач немає права повторно звертатись до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом.

Умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків.

Під час укладання кредитного договору №1969 від 18 липня 2007 року з боку банку був допущений обман, внаслідок якого їй повідомили, що вона повинна підписати заяву на отримання кредитних коштів у сумі 41500 доларів США, а фактично банк надав їй за цим договором значно менше суму - біля 16500 доларів США.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1969, за умовами якого банк зобов'язався надати кредит на споживчі цілі у розмірі 41500,00 доларів США, а ОСОБА_1 зобов'язалася прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит в сумі 41500,00 доларів США, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14,5% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Кредитний договір складається з двох частин, які нероздільно пов'язані між собою.

16 листопада 2010 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №1 до вищезазначеного кредитного договору, відповідно до якого сторони домовилися, що термін остаточного погашення кредиту не пізніше 16 листопада 2010 року і виключили п.5.2 Договору про стягнення пені за порушення зобов'язань за кредитним договором.

За умовами кредитного договору (п.п. 1.6.) погашення кредиту здійснюється рівними частинами в сумі 345,83 доларів США до 01 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в ВАТ «Ощадбанк».

У забезпечення зобов'язань за кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: Харківська область Харківський район, с. Високий, вул. Весела, буд. 3.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У зазначеному кредитному договорі визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань та інші. Зі змісту даного кредитного договору вбачається, що ОСОБА_1 підтвердила своїм особистим підписом, що ознайомилася і згодна з умовами та правилами надання банківських послуг.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1.3. кредитного договору надання кредиту здійснюється одноразово з кредитного рахунку відкритого у філії - Харківське обласне управління відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» готівкою протягом 1 (одного) робочого дня з моменту виконання позичальником умов, що зазначені в п. 1.4. цього договору.

Судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_1 на видачу кредиту відповідач отримала кредит в розмірі 41500,00 доларів США /а.с. 8/.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 2.2. кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, які належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором або за договором застави (іпотеки), в тому числі: затримання сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом, інших платежів за цим договором на один календарний місяць.

Пунктом 3.2.2. даного договору передбачено, що при виникненні простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами чи комісійними винагородами (у разі їх стягнення згідно з умовами цього договору), а також в інших випадках, передбачених цим Договором, банк має право вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором, та стягнути заборгованість за цим Договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Представник відповідача посилається на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 листопада 2010 року та додаткове рішення від 03 грудня 2010 року, відповідно до яких стягнуто з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Харківське обласне управління суму заборгованості за кредитним договором №1969 від 18 липня 2007 року у розмірі 43766,94 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ в гривні України станом на 16 листопада 2010 року становить 347190,00 грн., судовий збір у розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120,00 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок за №3, що розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Високий, вул. Весела та земельну ділянку надану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташованій за вищезазначеною адресою, з подальшою реалізацією предмета іпотеки на прилюдних торгах, початкова вартість предмету іпотеки складає 261400,00 грн. без ПДВ.

Посилання представника відповідача на те, що у випадку задоволення даного позову це буде подвійним стягненням, є безпідставним та судом не приймається.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Дійсно заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 листопада 2010 року та додатковим рішенням від 03 грудня 2010 року, для погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №1969 від 18 липня 2007 року у розмірі 43766,94 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ в гривні України станом на 16 листопада 2010 року становить 347190,00 грн., судовий збір у розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120,00 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Доказів того, що за даним рішенням видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження по виконанню зазначеного рішення, а також доказів щодо того, що предмет іпотеки реалізований та відбулося погашення вимог кредитора за рахунок іпотеки, відповідачем та представником відповідача, суду не представлено.

Отже, зобов'язання відповідача за кредитним договором не припинилися, право вимоги Банку про повернення кредиту і сплату процентів залишалося дійсним і підлягало судовому захисту.

Представник відповідача, посилаючись на те, що у випадку задоволення даного позову це буде подвійним стягненням, не врахував, що за змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання як такого, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має похідний характер, а не альтернативний основному.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

За таких обставин задоволення позову про стягнення заборгованості не є подвійним стягненням.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 15 січня 2015 року допустила заборгованість за кредитним договором №1969 від 18 липня 2007 року, яка складається із: простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 28540,47 доларів США та 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту - 1040,51 доларів США, що підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст.526, 1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору №1969 від 18 липня 2007 року банк надає позичальнику Кредит в розмірі 41500,00 доларів США, а позичальник приймає Кредит, зобов'язується належним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14,5% річних та виконати інші зобов'язання, як вони визначені у цьому Договорі.

Пунктами 1.5.1., 1.5.1.1., 1.5.1.2., 1.5.1.3. при нарахуванні та сплаті процентів за користування кредитом сторони керуються наступним. Проценти нараховуються банком щомісяця на рахунок в відкритого у філії Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі Кредиту та заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту та з моменту закінчення терміну, на який надано Кредит. При нарахуванні процентів за користування кредитом враховується перший і не враховується останній день користування Кредитом. Сплата процентів, нарахованих Банком на залишок заборгованості за кредитом, здійснюється одночасно в валюті Кредиту на день сплати частини кредиту.

За умовами кредитного договору (п.п. 1.6.) погашення кредиту здійснюється рівними частинами в сумі 345,83 доларів США до 01 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в ВАТ «Ощадбанк».

Відповідно до п. 3.3.1. кредитного договору точно в строки, обумовлені цим договором, позичальник зобов'язаний повернути кредит в сумі 41500,00 доларів США, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов'язання за цим договором. У випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору на першу вимогу Банку в порядку, передбаченому цим договором достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити штрафні санкції, як це передбачено в договорі, а також відшкодувати банку в повному обсязі збитки, під якими сторони розуміють витрати будь-якої з сторін, що сталися внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього Договору, знищення, втрати або пошкодження майна (грошових коштів), що належать стороні, а також неотримання доходів, котрі могли бути отримані, якби зобов'язана сторона виконала свої обов'язки належним чином в порядку, передбаченому цим договором відповідно до чинного законодавства України. Сторони домовилися, що розмір збитків визначатиметься банком самостійно, на що позичальник цим надає свою згоду.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 5.1. кредитного договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених в цьому договорі та чинним законодавством України.

На час розгляду справи договір відповідачем не виконаний, сума заборгованості за кредитним договором у встановлений договором строк позивачу не повернута.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В зв'язку з встановленим вище простроченням виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором суд приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання від відповідача трьох процентів річних від простроченої суми.

На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.

Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З розрахунку заборгованості наданого позивачем, вбачається, що останній платіж здійснений відповідачем був 09 липня 2014 року.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Частинами 1, 3 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Оскільки, останній платіж перед зверненням позивача до суду, відповідачем був здійснений 26 лютого 2014 року, то сплив строку позовної давності буде мати місце лише 27 лютого 2017 року.

Відповідачем подано заяву про застосування позовної давності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що перебіг позовної давності був перерваний платежем, здійсненим 26 лютого 2014 року ОСОБА_1, отже звернувшись до суду позивач дотримався меж позовної давності, тому порушене право позивача підлягає захисту.

Враховуючи, що ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов'язань в строки, передбачені кредитним договором, не виконала, суд знаходить позовні вимоги ПАТ «Ощадбанк» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №1969 від 18 липня 2007 року станом на 15 січня 2015 року у загальному розмірі 29580,98 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15 січня 2015 року складає 466672,35 грн., яка складається з 28540,47 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту та 1040,51 доларів США - нарахована сума 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно платіжного доручення № 61327156 від 05 травня 2014 року та платіжного доручення №79468638 від 15 січня 2015 року позивачем при пред'явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 3565,97 грн. та 88,03 грн., а всього 3654 грн. 00 коп.

Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, а саме позивачу суд присуджує з відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» (МФО 351823, ідентифікаційний код 09351600, п/р 37390005 у філії - ХОУ АТ «Ощадбанк») заборгованість за кредитним договором №1969 від 18 липня 2007 року станом на 15 січня 2015 року в розмірі 29580,98 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ в гривні України станом на 15 січня 2015 року становить 466672 (чотириста шістдесят шість тисяч шістсот сімдесят дві) гривні 35 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» (МФО 351823, ідентифікаційний код 09351600, п/р 37390005 у філії - ХОУ АТ «Ощадбанк») судові витрати з судового збору в розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - А.Ю. Полєхін