Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/7381/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Остапчук Т.В.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В.,

Рубан С.М.

при секретарі - Перетятько А.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Національного банку України про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача,, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року закрито провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до Національного банку України про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити до Печерського районного суду м. Києва для продовження розгляду. Вважає, що судом безпідставно закрито провадження у справі, а ухвала суду не відповідає нормам процесуального права. Посилається на те, що позивач був звільнений не як державний службовець, а як найманий працівник, тобто з підстав, передбачених КЗпП України, що доводить Наказ про звільнення, а не в порядку, встановленому Законом України «Про державну службу». Пред'явлений позов стосується захисту трудових прав, які є похідними від цивільних прав позивача, а не його прав як державного службовця.

У судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом в установленому процесуальним законом порядку.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся у вересні 2015 року до суду з позовом до Національного банку України в якому просив: поновити його на посаді головного економіста відділу валютного контролю та ліцензування Управління Національного банку України в Донецькій області, стягнути з Національного банку України на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 1 грудня 2014 року по 27 березня 2015 року в суммі 52180 грн. 47 коп. середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 28 березня 2015 року по 28 вересня 2015 року в сумі 79382 грн. 95 коп. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що він був звільнений без законних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що спір між сторонами стосується звільнення з публічної служби, а тому має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він є вірним, відповідає обставинам справи та положенням п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України та відповідає доводам апеляційної скарги з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Водночас, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до положень п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України під публічною службою розуміється діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач оскаржує наказ від 27 березня 2015 року №1819-к про звільнення його з посади головного економіста відділу валютного контролю та ліцензування Управління Національного банку України в Донецькій області.

Як вбачається з заперечення на позовну заяву, зокрема з постанови Правління НБУ від 30 червня 1999 року № 317 «Про класифікацію посад та ранги державних службовців Національного Банку України», ОСОБА_2 віднесений до п'ятої категорії державних службовців НБУ.

Відповідно до довідки, виданої директором Департаменту персоналу, вбачається, що ОСОБА_2, який працював на посаді головного економіста відділу валютного контролю та ліцензування Управління Національного банку України в Донецькій області, приймав присягу державного службовця.

Враховуючи наведені обставини, позивача було звільнено саме з державної служби.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про те, що спір, який виник між сторонами, стосується звільнення з публічної служби і є публічно-правовим в розумінні ст. 17 КАС України, а отже він не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду.

Керуючись ст.. ст.. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: