Справа № 438/841/15 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/783/927/16 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Бойко С. М., Мельничук О. Я.

при секретарі: Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 09 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) у зв»язку з несплатою аліментів, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з липня 2013 року по 01 липня 2015 року у розмірі 30 299 гривень 58 копійок.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

Вважає його необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд стягнув з нього в користь позивача неустойку (пеню) за період прострочення сплати аліментів за період з 15.07.2013 року по 01.04.2015 року в розмірі 30299 грн.30 коп., при тому, що період прострочення судом встановлено з 01.08.2013 року по 01.07.2015 року. Вважає, що суд встановивши винну поведінку відповідача щодо несплати аліментів з 01.08.2013 року, повинен був стягувати пеню, починаючи із зазначеної дати. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, рішення суду про стягнення аліментів набрало законної сили 22.12.2014 року. Виконавче провадження у справі про стягнення аліментів відкрито ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області 23.03.2015 року, 17.04.2015 року прийнято до виконання Дрогобицькою ДВС. Таким чином, суд першої інстанції стягнув з нього пеню за період, коли рішення суду не набрало законної сили та не було передане до виконання, що суперечить ст. 196 СК України.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Судом встановлено, що за рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 травня 2014 року з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Борислава Львівської області на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти в сумі 500 грн. на оздоровлення щоквартально, починаючи з 15.07.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-9).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2014 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 травня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів на оздоровлення сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в сумі 500 грн. щоквартально скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовлено (а.с.4-7).

23 березня 2015 року державним виконавцем ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської областівідкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів у справі №438/975/13-ц, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 15 травня 2014 року (а.с.11,13).

Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах, проведеного державним виконавцем ВДВС Львівського міського управління юстиції Волянським А.Л., сума заборгованності за період з липня 2013 року по травень 2015 року становить 7844 гривень 88 копійок ( за 2013 рік 2019,30 грн., за 2014 рік - 4629,60 грн., по травень 2015 - 1195,98 грн.( а.с.12).

Згідно проведеного позивачем розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів вбачається, що з 15.07.2013 року (день подачі до суду позову про стягнення аліментів) по квітень 2015 року розмір пені становить 30 299 гривень 58 копійок (а.с.10).

Статтею 196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що передбачена статтею196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

У постанові Верховного суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 висловлено правову позицію, у якій зазначено, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідно до правового висновку, висловленого в Постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 з урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).

З представленого позивачем розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів вбачається, що позивач розрахувала пеню з 15.07.2013 року (день подачі до суду позову про стягнення аліментів) по квітень 2015 року включно. Розмір пені становить 30 299 гривень 58 копійок (а.с.10). В подальшому позивачем позовні вимоги не збільшувалися та не уточнювалися.

Стягуючи пеню за період з липня 2013 року по квітень 2015 року включно, суд першої інстанції вірно виходив з того, що таку слід стягувати від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, однак враховуючи правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах ВСУ у справі від 01 липня 2015 року № 6-94 цс15 та від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 щодо розрахунку суми пені за прострочення сплати аліментів, розмір такої слід привести у відповідність до зазначених рішень Верховного Суду України, які в силу ст.360-7 ЦПК є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Розраховуючи пеню відповідно до постанови ВСУ від 03.02.2015 року колегією суддів взято за основу суми заборгованості по аліментах, розраховані державним виконавцем по місяцях відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», починаючи з липня 2013 року по травень 2015 року (а.с.12). Суму заборгованості за кожний місяць помножено на 1 % пені і помножено на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальну суму неустойки (пені) визначено шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Нарахована в такий спосіб пеня по сплаті аліментів становить 2465 грн. 39 коп. (а.с.250)

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині суми пені за прострочення сплати аліментів слід змінити, стягнувши таку з відповідача в користь позивача в розмірі 2465 грн. 39 коп.

Доводи апелянта щодо того, що обов»язок по сплаті аліментів у нього виник лише на підставі рішення суду від 15 травня 2014 року, яке вступило в законну силу 22 грудня 2014 року, тобто після 22 грудня 2014 року, не заслуговують на увагу, оскільки обов»язок утримувати дитину у відповідача виник з часу народження дитини, що закріплено в ст.180 СК України, а згідно положень ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, незважаючи на подачу ОСОБА_3 15.07.2013 року до суду позову про стягнення аліментів на утримання дитини, відповідач взагалі не надавав останній допомоги на утримання дитини, навіть у мінімальному розмірі.

Тому, на думку колегії суддів, вина ОСОБА_2 у виконанні свого обов»язку по утриманню дитини має місце з часу пред»явлення позивачем позову про стягнення аліментів, тобто з 15 липня 2013 року.

Не заслуговують також на увагу доводи апелянта в тій частині, що суд стягнув з нього в користь позивача неустойку (пеню) за період прострочення сплати аліментів за період з 15.07.2013 року по 01.04.2015 року в розмірі 30299 грн.30 коп.при цьому період прострочення судом встановлено з 01.08.2013 року по 01.07.2015 року. Тобто, суд встановив винну поведінку відповідача щодо несплати аліментів з 01.08.2013 року.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення суду, у такій суд зазначив, що до стягнення підлягає пеня за період з липня 2013 року по липень 2015 року (день подачі позову про стягнення пені), хоча фактично за рішенням суду задоволено позов в межах позовних вимог та стягнуто з відповідача в користь позивача 30 299 гривень 58 копійок пені за прострочення сплати аліментів, тобто з липня 2013 року по квітень 2015 року.

Керуючись ст. 309, 316, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 09 листопада 2015 року змінити. Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів за період з липня 2013 року по 01липня 2015 року в розмірі 2465 гривень 39 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Бойко С. М.

Мельничук О. Я.