Номер провадження 2/754/823/16
РІШЕННЯ

Іменем України

04 жовтня 2016 року

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.

за участю секретарів судового засідання Чернишової А.М., Моторенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК», про стягнення сум доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього директора, суми компенсації втрати частини заробітної плати у вигляді доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього директора, суми середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, а також суми компенсації за завдання моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» (надалі по тексту - ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», Відповідач),про стягнення сум доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього директора, суми компенсації втрати частини заробітної плати у вигляді доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього директора, суми середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, а також суми компенсації за завдання моральної шкоди.

Вказані вимоги вмотивовані тим, що він з 16.01.2008 року по 28.07.2015 року перебував у трудових відносинах із Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК». На підставі наказу ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» з 8.04.2013 року був переведений на посаду директора Комінтернівського відділення ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК». У той же час, наказом ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 08.04.2013 року, в зв'язку із виробничою необхідністю з 08.04.2012 року на позивача було покладено тимчасове виконання обов'язків директора відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК».

Наказом від 01.04.2015 року позивачем припинено тимчасове виконання обов'язків директора відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС- БАНК», а з 28.07.2015 року позивач був звільнений з посади директора Комінтернівського відділення ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» за власним бажанням, чим фактично було припинено його трудові відносини з Відповідачем.

При цьому, за період з моменту покладення на позивача тимчасового виконання обов'язків директора відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», а саме від 08.04.2013 року, і до дня подання цієї позовної заяви Відповідачем у порушення вимог чинного законодавства України і інтересів позивача не здійснено нарахування та виплату належних йому сум доплати за відповідне тимчасове виконання обов'язків директора відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК».

Невиплатою заробітної плати порушено вимоги ст. 105 КЗпП України, якою передбачено, що працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, проводиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника. Розмір доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі. На письмове звернення адміністрація банку відмовляється виплатити заборгованість по заробітній платі за фактично виконану роботу.

Як вбачається з матеріалів справи позовні вимоги неодноразово уточнювалися та збільшувалися.

Відповідно до останньої редакції заяви про уточнення позовних вимог Позивач просив суд стягнути з Відповідача на користь Позивача належних йому сум доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього директора відділення «Візовий центр» Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» 229090,15 грн., суми компенсації втрати частини заробітної плати у вигляді доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього директора відділення «Візовий центр» Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» 162967,23 грн., суми середнього заробітку за весь період затримки розрахунку 132787,45 грн., суми компенсації за завдання позивачу моральної шкоди - 30000,00 грн., а всього 554844,83 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник, підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов з наведених у ньому підстав з урахуванням остаточної заяви про уточнення позовних вимог.

В судовому засіданні представники ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» Хмель О.М., Мельник В.В. позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні та пояснили, що Позивач на підставі наказу від 08.04.2013 року та особистої заяви тимчасово виконував обов'язки директора відділення «Візовий центр», з 08.04.2013 року по 01.04.2015 року. Між Позивачем та банком був укладений трудовий договір, пунктом 2.2.1 розділу 2 визначено, що співробітник зобов'язаний виконувати доручену йому роботу у відповідності із своїми посадовими обов'язками, при цьому банк вправі покласти на працівника виконання інших обов'язків відповідно до його кваліфікації. Відповідно до табелю обліку робочого часу в банку в період з квітня 2013 року по квітень 2015 року Позивач протабельований лише за роботу в Комінтернівському відділенні, а отже за період з тимчасового виконання обов'язків директора відділення «Візовий центр» неможливо точно встановити кількість робочого часу, протягом якого Позивач виконував обов'язки тимчасово відсутнього директора. Також представники Відповідача зазначили, що Позивач не має права на отримання доплати за суміщення професій (посад) відповідно до Листа Міністерства праці та соціальної політики України від 20 січня 2001 року № 10/13/116-07, оскільки Постанова Ради Міністрів СРСР № 1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» на керівні посади не поширюється. Незважаючи на формальну наявність наказу про тимчасове виконання обов'язків відсутнього директора, обсяг, характер та складність робіт Комінтернівського відділення значно відрізняється від обсягу, характеру та складності робіт у відділенні Візовий центр, а також наявна різниця в посадових окладах директорів даних відділень. Також представники Відповідача вказували на те, що Позивач пропустив строк позовної давності із зверненням до суду з даною позовною заявою. За таких обставин, будь-якого порушення положень законодавства про працю України щодо оплати праці позивача в діях відповідача не має, тому вимога про стягнення доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника є безпідставною.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що Позивач ОСОБА_1 з 16.01.2008 року працював у Відповідача ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», а з 08.04.2013 року на підставі наказу №1167-к від 04.04.213 року на посаді директора Комінтернівського відділення ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» з посадовим окладом згідно з додатком до наказу, з правом використання контрольного електронно-цифрового підпису (Т. І а.с. 24).

Відповідно до додатку до наказу №1167 від 04.04.2013 року посадовий оклад директора Комінтернівського відділення ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» ОСОБА_1 станом на 08.04.2013 року становив 9763,00 грн. (Т. ІІ а.с.152).

Відповідно до штатного розкладу станом на 02.01.2013 року посадовий оклад директора Комінтернівського відділення ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» становив 6102,00 грн. (Т. ІІ а.с.153).

Крім того, на підставі заяви ОСОБА_1 від 08.04.2013 року з 08.04.2013 року на підставі наказу №1200-к від 08.04.2013 року на ОСОБА_1 - директора Комінтернівського відділення ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» покладено тимчасове виконання обов'язків директора «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», в зв'язку з виробничою необхідністю, з правом використання контрольного електронно-цифрового підпису, на умовах повної індивідуальної матеріальної відповідальності (Т. І а.с.25).

Зазначені тимчасові обов'язки ОСОБА_1 виконував по 01.04.2015 року, що підтверджується наказом Відповідача № 1241/к від 01.04.2015 року (Т.І а.с.71).

Відповідно до штатного розкладу станом на 02.01.2013 року посадовий оклад директора відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» становив 6102,00 грн. (Т. І а.с.126).

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 з 08.04.2013 року по 01.04.2015 року виконував обов'язки тимчасово відсутнього працівника. Дані факти підтвердили в судовому засіданні сторони у справі.

За період з моменту покладення на позивача тимчасового виконання обов'язків директора відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», а саме від 08.04.2013 року, і до дня подання позовної заяви не здійснювалось нарахування та виплата належних сум доплати за відповідне тимчасове виконання обов'язків директора відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС- БАНК».

Відповідно до п. 3.6 Колективного договору між Правлінням банку та трудовим колективом АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», схваленого на конференції трудового колективу 15.05.2008 року, до складу фонду додаткової заробітної плати входять, зокрема надбавки та доплати до посадових окладів за: суміщення професій (посад), виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника.

Згідно з пунктом 3.8. Колективного договору премії, надбавки та доплати і можуть бути загально банківськими, індивідуальними, систематичними та разовими та встановлюються відповідним наказом. Розмір надбавок та доплат за суміщення професій (посад) та виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи встановлюється відповідним наказом по підприємству, визначається в кожному випадку індивідуально та може складати до 100% посадового окладу тимчасово відсутнього працівника.

Виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника, регулюється ст.105 КЗпП України, відповідно до якої передбачено, що працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, проводиться доплата за суміщення посад або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника. Розмір доплат за суміщення посад або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Відповідно до ч.2 ст. 97 КЗпП та ст. 15 Закону України «Про оплату праці» у разі, якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити, зокрема, питання доплат з профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, а якщо його немає - з іншим органом, уповноваженим на представництво трудовим колективом. Інструкцією Держкомпраці, Мінфіну СРСР і ВЦРПС «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» від 14 травня 1982 року в передбачено, що доплати за суміщення професій (посад) можуть встановлюватися працівникові поряд з винагородами за високі досягнення в праці, за особливі умови тощо.

На необхідність встановлення безпосереднього розміру доплати в наказі по підприємству про доручення працівникові виконувати обов'язки тимчасово відсутнього працівника вказано і у листі Міністерства праці та соціальної політики від 02.12.2005 року за №9942/0/14-05/018-17. При цьому, у листі вказано на те, що доплата за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника може встановлюватися і у розмірі 100% відсотків тарифної ставки (окладу) відсутнього працівника.

Разом із тим, в порушення вимог чинного законодавства України про працю наказом ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 08.04.2013 року за №1200-к розмір доплати позивачу за відповідне тимчасове виконання обов'язків директора відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» визначено не було.

Досліджені в судовому засіданні положення, що регламентують діяльність Комінтернівського відділення ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», затверджені Спостережною Радою ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», (Т.1 а.с.72-77, 78-83) є абсолютно ідентичними за змістом, у тому числі в частині мети та завдань діяльності відділень, функцій і операцій, які здійснюють відділення у межах отриманої ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» банківської ліцензії та письмового дозволу, управління відділенням, порядку їх обліку та звітності тощо.

Зокрема, обидва Положення передбачають однакові межі компетенції директора відділення, а саме: здійснення безпосереднього керівництва відділенням, відділення на розгляд керівництва ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» питань, пов'язаних з діяльністю відділення, несення відповідальності за діяльність відділення, вирішення інших питань, віднесених ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» до компетенції відділення.

Крім того, обидва Положення передбачають, що директор відділення діє на підставі Положення та довіреності, наданої йому ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК». Так, зокрема, довіреністю від 26 листопада 2014 року № 1459 ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» - уповноважило позивача як директора Комінтернівського відділення ПАТ КБ «ПРАВЕКС- БАНК» і директора відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» підписувати від імені та в інтересах ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» визначені цією довіреністю документи (Т.І а.с.26).

Абсолютно ідентичними є також і посадові інструкції директора Комінтернівського відділення ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» і директора відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» (Т.Іа.с.90-92, 93-95), які передбачають зокрема однакові функціональні обов'язки директора, його права і відповідальність, а також кваліфікаційні вимоги до директора відділення.

До того ж, відповідно до наказів ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 04.04.2013 року № 1167-к та від 08.04.2013 року № 1200-к на Позивача було покладено повну індивідуальну матеріальну відповідальність, а також право використання електронно-цифрового підпису. Наявність можливості використання електронно-цифрового підпису, при цьому, дозволяло Позивачу виконувати роботу як директора Комінтернівського відділення ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», так і директора відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» у зв'язку з виробничою необхідністю протягом всього періоду суміщення посад.

Доводи представників Відповідача про те, що Позивач не має права на отримання доплати за суміщення професій (посад) відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР № 1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)», якою визначається оплата праці за суміщення професій та посад не більше 50% посадового окладу тимчасово відсутнього працівника, є безпідставними, оскільки відповідно до підпункту «а» пункту 15 постанови №1145, вказана Постанова не поширюється на керівників підприємств, установ і організацій, їх заступників та помічників, головних спеціалістів, керівників структурних підрозділів, відділів, цехів, служб та їх заступників.

Згідно з відповідними положеннями про Комінтернівського відділення ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», обидва відділення є структурними одиницями ПАТ КБ «ПРИВАТ-БАНК». При цьому, директор відділення здійснює безпосереднє керівництво відділенням.

А, отже, правові норми, які містяться у Постанові Ради Міністрів СРСР № 1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» не можуть бути застосовані при вирішенні питання щодо визначення розміру доплат позивачу за виконання ним обов'язків тимчасово відсутнього директора відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК». Однак, при цьому не поширення дії норм вказаної Постанови на правовідносини, що є предметом спору, не може свідчити про відсутність у Позивача права на відповідну доплату взагалі, оскільки такий висновок не узгоджується з положенням статті 105 КЗпП, які не обумовлюють виникнення відповідного права на доплату із дією Постанови №1145, а натомість передбачають встановлення розмірів доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника на умовах, передбачених у колективному договорі.

З аналізу ст. 105 КЗпП України вбачається, що не встановлено обмежень щодо здійснення доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника для осіб, які займають керівні посади.

Вказаною нормою визначено, що розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі, яким також не встановлено обмеження щодо здійснення доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника для осіб, які займають керівні посади.

Враховуючи викладене, зважаючи на той факт, що наказом ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 08.04.2013 року № 1200-к на Позивача було покладено тимчасове виконання обов'язків директора відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» без звільнення від своєї основної роботи - директора Комінтернівського відділення ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», таке виконання обов'язків Позивачем поряд зі своєю основною роботою є виконанням обов'язків тимчасово відсутнього працівника у розумінні статті 105 КЗпП.

Також, представники Відповідача в судовому засіданні стверджували про те, що відсутність інформації щодо обліку робочого часу Позивача як особи, на яку наказом Відповідача від 08.04.2013 року № 1200-к було покладено тимчасове виконання обов'язків директора відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» свідчить, що Позивач фактично не виконував функцій на відділенні «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК». Однак вказані доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 1021 КЗпП працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Визначення поняття сумісництво міститься, зокрема у пункті 1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28.06.1993 року №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.06.1993 року за № 76. Відповідно до вказаного пункту сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час самому або іншому підприємстві, в установі, організації або у підприємця-фізичної особи.

Отже, зазначена правова категорія є відмінною від правової категорії суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника, що міститься у статті 105 Кодексу законів про працю України.

Натомість, необхідність провадження доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника, що прямо передбачена статтею 105 КЗпП, при цьому розмір якої не є співставним із фактично виконаною роботою, а також сама сутність поняття суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника, що передбачає здійснення такої роботи протягом робочого часу поряд із виконанням обов'язків за основною посадою свідчить про відсутність обов'язку і будь-якої потреби, обліковувати робочий час працівника, який суміщує професії (посади) або виконує обов'язки тимчасово відсутнього працівника.

Саме тому, працівниками Відповідача не внесено Позивача у відповідні табелі обліку робочого часу як особи, на яку наказом Відповідача від 08.04.2013 року № 1200-к було покладено тимчасове виконання обов'язків директора відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», у тому числі і не присвоєно окремий табельний номер, як би це було б необхідно у випадку сумісництва.

Отже, відсутність інформації щодо обліку робочого часу Позивача як особи, на яку наказом Відповідача від 08.04.2013 року №1200-к було покладено тимчасове виконання обов'язків директора відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» не обґрунтовує жодним чином твердження Відповідача щодо фактичного не виконання Позивачем функцій директора відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК».

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у тому разі, коли умови про розміри доплат за виконання працівником поряд з основною роботою додаткової роботи за іншою професією чи посадою (суміщення професій, посад) або обов'язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи не були визначені відповідно до ст. 105 КЗпП у колективному договорі чи погоджені інакше за відсутності останнього, розмір доплати за таку роботу, виконану за розпорядженням власника або з його відома, визначається судом з урахуванням її складності, характеру, обсягу, а також ступеня використання робочого часу та тарифної ставки працівника.

Отже, враховуючи вищевикладене у суду є підстави вважати, що робота Позивача під час тимчасового виконання обов'язків директора відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» з урахуванням показників складності, характеру, обсягу, а також ступеня використання робочого часу та тарифної ставки була абсолютно ідентичною із роботою, пов'язаною із виконанням обов'язків директора Комінтернівського відділення ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК».

Та, за таких обставин, загальна сума доплат за виконання обов'язків тимчасово відсутнього директора відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», належних позивачу до виплати Відповідачем, не може бути визначена інакше як на рівні 100% відсотків відповідної суми доходу у вигляді посадового окладу директора Комінтернівського відділення ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» за відповідний період часу.

На підтвердження інформації про отримання доходів у вигляді посадового окладу директора Комінтернівського відділення ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» за період виконання обов'язків тимчасово відсутнього директора відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», а саме: квітень 2013 року - березень 2015 року Позивачем надані довідки про доходи за 2013-2015 роки (Т.І а.с.46-48).

Оскільки відповідно до вказаних довідок загальна сума доходу Позивача на посаді директора Комінтернівського відділення ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» за період квітень 2013 року - березень 2015 року становить 229090,15 грн. (за вирахуванням відповідачем відповідних сум податків і обов'язкових платежів), то доплата за виконання обов'язків тимчасово відсутнього директора відділення «Візовий центр» ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», яка підлягає виплаті позивачу повинна становити 229090,15 грн., що розраховано з 100% посадового окладу директора Комінтернівського відділення ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК»

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Структуру заробітної плати згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» складає основна, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Доплата за суміжність посад відноситься до премій, пов'язаних з виконанням виробничих завдань і функцій, що входить до додаткової заробітної плати відповідно до п. 3.6 Колективного договору.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат та рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 - у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Тому, доводи відповідача про застосування до позовних вимог про стягнення доплати за суміщення посад наслідків спливу строку звернення до суду з позовом є необґрунтованими.

Позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволеню в повному обсязі.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до пункту 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Тож, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про стягнення з Відповідача компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, що за розрахунком Позивача за період квітень 2013 року - квітень 2016 року складає 162967,23 грн. відповідно до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 21 лютого 2001 року № 159.

Що стосується позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні, то вказані позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до сплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають вдоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Відповідно до підпункту «л» пункту і Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, цей Порядок застосується, зокрема в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Розрахунок суми стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку визначена Позивачем за наступною формулою: (9763,00 гривень + 8489,57 гривень) / (20 дн. + 20 дн.) = 456,31425 гривень/день, де 9763,00 грн. - розмір заробітної плати за червень 2015 року, 8489,57 грн. - розмір заробітної плати за липень 2015 року, (20 дн. + 20 дн.) - кількість робочих днів у червні 2015 року та липні 2015 року. Загальна кількість робочих днів у межах строку з 28 липня 2015 року - 15 травня 2016 року становить 291 робочий день. Отже загальна сума середнього заробітку за весь період затримки розрахунку становить: 456,31425 грн./день х 291 день = 132787,45 грн., яку необхідно стягнути з Відповідача на користь Позивача.

Що стосується моральної шкоди, то відповідно до вимог п. 4 Постанови № 4 від 31.03.2005 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» полягає у вищевикладему.

Ст. 23 ЦК України надає право позивачу на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав, яка полягає у душевних стражданнях у зв'язку з протиправною поведінкою по відношенню до неї, до членів її сім'ї, знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних чи душевних страждань, а також інших обставин, які мають істотне значення, виходячи з вимог розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, незалежно від майнової шкоди. Згідно зі ст. 1167 того ж Кодексу моральна шкода, завдана, зокрема фізичній особі діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Невиконання відповідачем свого обов'язку призвело до душевних страждань позивача, подальшого ушкодженню його здоров'я, знервованості, переживань, погіршення стосунків в сім'ї, розладу сну, порушень звичайного ритму життя.

Відповідач порушив норми чинного законодавства та не виконав покладеного на нього обов'язку щодо повного розрахунку з працівником у день звільнення, а тому суд вважає, що моральна шкода полягає частковому задоволенню, а саме стягнення з Відповідача на користь Позивача 5000,00 грн.

Статтею 237-1 КЗпП передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, накази про зміну заробітної плати розрахункові відомості ,копії наказів про встановлення заробітної плати , розрахункових листів .

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Обов'язковою умовою стягнення моральної шкоди є протиправність діяння, вина заподіювача та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та протиправним діянням. З огляду на матеріали даної цивільної справи судом встановлено, що відповідачем не були дотримано трудового законодавства при нарахуванні заробітної плати ( за суміщення).

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», враховуючи тривалість та тяжкість моральних страждань, тяжкість вимушених змін в житті через порушення їх законних прав, погіршення стану здоров'я, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості та врахуванням моральних страждань, суд постановляє рішення про стягнення моральної шкоди.

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України та з урахуванням положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» на користь Позивача судовий збір в розмірі 3007,54 грн.

На підставі наведеного керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 94, 97, 1021, 105, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», ст.ст. 1166, 1167 ЦК України ст.ст. 10, 11, 23, 57-60, 213-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК», про стягнення сум доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього директора, суми компенсації втрати частини заробітної плати у вигляді доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього директора, суми середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, а також суми компенсації за завдання моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» на користь ОСОБА_1 доплату за виконання обов'язків тимчасово відсутнього директора відділення «Візовий центр» Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» 229090,15 грн.; суму компенсації втрати частини заробітної плати в сумі 162967,23 грн.; суми середнього заробітку за весь період затримки розрахунку - 132787,45 грн.; 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3007,54 грн., а всього 532852,37 грн.

В іншій частині позовних вимог позивачу відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» на користь держави судовий збір в частині позовних вимог про стягнення доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього директора відділення «Візовий центр» Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» в сумі 2290,90 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 07.10.2016 року.

Суддя: Н.Г. Таран