Справа № 463/3179/16-ц
Провадження № 2/463/1592/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання за нею права власності за набувальною давністю на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вказана квартира належить їй, її дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності на підставі відповідного свідоцтва від 30.10.1996р. ОСОБА_6, яка була її тіткою померла 25.09.2000р. З останньою спільно проживала як з членом сімї, вела спільне господарство. Заповіту померла не склала, однак наголошувала, що спадкове майно передасть позивачу. Враховуючи принцип рівності часток у праві спільної сумісної власності, померлій належить 1/4 частки квартири. Після смерті ОСОБА_6 продовжує проживати в квартирі. Оплачує всі комунальні послуги, утримує помешкання в належному стані. Враховуючи, що добросовісно заволоділа чужим майном та після цього продовжує відкрито і безперервно володіти ним більш як десять років, вважає, що набула права власності на частку в квартирі за набувальною давністю, у звязку з чим просить визнати таке право в судовому порядку.

В судовому засіданні позивач, а також її представник згідно договору про надання правової допомоги від 05.07.2016р. адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, дали пояснення, аналогічні вищенаведеним та просять позов задовольнити.

Представник відповідача згідно належної довіреності від 06.09.2013р. ОСОБА_3 проти обґрунтованості позову заперечив, оскільки вважає недоведеним той факт, що позивач протягом більш як 10 років відкрито та безперервно володіла нерухомим майном. ОСОБА_7 цього, частка померлої не є виділена, у звязку з чим немає підстав для висновку, що останній належало 1/4 частки в квартирі. Просить в задоволенні позову відмовити.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заявою до суду справу просять слухати у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників процесу та показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу, третім особам, а також ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію відповідного свідоцтва від 30.10.1996р. № Л06893 (а.с.7).

Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.6), ОСОБА_6 померла 25.09.2000р. Згідно відповіді Четвертої Львівської державної нотаріальної контори (а.с.33), а також Львівського державного нотаріального архіву (а.с.40), спадкова справа після смерті останньої не заводилась.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Пленум ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 9 постанови № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Допитані в судовому свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які є сусідами позивача і які також були знайомі з померлою ОСОБА_6 підтвердили, що після смерті останньої позивач продовжила проживати у квартирі. Свідок ОСОБА_7 також вказав, що неодноразово зранку та ввечері бачив позивача. Вона та він користуються спільним горищем. Після смерті ОСОБА_6 більше 10 разів був у неї в квартирі, де все вказувало на те, що позивач проживає в ній. ОСОБА_7 неї, в квартирі також проживають її діти.

Згідно долученої позивачем довідки № 179, станом на 06.10.2016р. заборгованості по квартплаті у позивача немає.

За законодавством, яке було чинним на час смерті одного із співвласників ЦК УРСР 1963р. племінники, яким є позивач, не входили до числа спадкоємців за законом. Оскільки заповіту складено не було, позивач не знала і не могла знати про відсутність у неї прав на частку в спірному майні.

З огляду на це, суд вважає доведеним факт безперервного, відкритого та добросовісного володіння позивачем спірною квартирою, в той час як представник відповідача, вказуючи про протилежне, жодним чином не спростовує цих доказів, вказуючи лише на їх недопустимість.

Позиція сторони відповідача про те, що часта померлої не виділена не спростовує висновків суду про необхідність задоволення позовних вимог.

Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

В п. 12. Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК).

Визнання третіми особами позовних вимог, які одночасно є співвласниками квартири свідчить про відсутність будь-якої домовленості щодо відступу від принципу рівності часток у праві спільної сумісної власності.

Тому, за набувальною давністю за позивачем слід визнати право власності на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1, а відтак, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10,60,61,88,169,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 316, 317, 328, 344 ЦК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на ? частку квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.