АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5739/16 Справа № 199/8089/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю секретаря - Григор'євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 28 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року позовні вимоги позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_9 Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_9

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Територіальна громада м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровська міська рада звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 12.11.1986 року на імя ОСОБА_6 на склад сімї чотири особи було видано ордер на квартиру АДРЕСА_1. На підставі розпорядження від 15.12.2008 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради проведена приватизація вказаної вище квартири та 15.12.2008 року видано Свідоцтво про право власності на житло. Відповідно до вказаного свідоцтва визнано право спільної часткової власності на вказану квартиру за ОСОБА_9 (спадкодавець) ОСОБА_10 (дочка померлої), ОСОБА_11 (онука померлої), ОСОБА_6 (колишній чоловік померлої), ОСОБА_5 (син померлої), ОСОБА_7 (син ОСОБА_10П.). Після смерті ОСОБА_9 залишилося спадкове майно, яке складається з 1/6 частини квартири АДРЕСА_2.

Спадкоємцями першої черги після померлої ОСОБА_9 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (дочка та син померлої), які прийняли спадщину. Інших спадкоємців судом не встановлено.

Нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини через відсутність державної реєстрації права власності на квартиру.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх законності та обґрунтованості.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах справи.

Оскільки питання про право на спадщину позивачем не може бути вирішено в нотаріальному порядку, то він вправі реалізувати право на спадок та захистити своє цивільне право в судовому порядку, відповідно до ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (ст. 1218 ЦК України).

Згідно із ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Частиною 4 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Статтями 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Пленум Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз'яснив, що у випадку, якщо квартира (будинок) не була передана у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише у тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського (щодо громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи) житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або у її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність наймачеві. Якщо громадянин подав і не відкликав заяву і мав право на безоплатне отримання квартири, незалежно від її розміру, а в приватизації йому не могло бути відмовлено, то на спірну квартиру повинна відкриватися спадщина, оскільки спадкодавець висловив волю на приватизацію займаного приміщення, але з незалежних від його причин не зміг оформити її до кінця.

Право власності позивачів та їх померлої матері, ОСОБА_9, на спірну квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності, яке видане згідно розпорядженню № 4/569-08 від 15.12.2008 року Дніпропетровської міської ради. Відповідачем не надано жодного доказу визнання вказаного свідоцтва недійсним або скасування зазначеного розпорядження.

Відповідно до п.5, 18, 19, 20, 21, 28 наказу Державного Комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 р. № 56 визначено порядок приватизації квартир у державному житловому фонді, який здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизації державного житлового фонду». Відомості про реєстрацію права власності на житло, копія свідоцтва про право власності на житло та паспорт на квартиру передаються один раз на квартал органом приватизації до бюро технічної інвентаризації.

Згідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно від 07.02.2002 р. № 7/5, із змінами та доповненнями, яке діяло станом на 01.12.2006 р. (підпункт «б» п.6.1) оформлення прав власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності державними органами приватизації наймачам квартир у державному житловому фонді, які приватизували їх, відповідно до Закону України «Про приватизації державного житлового фонду».

Відповідно до пояснень Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, приватизаційна справа спірного житла містить всі необхідні документи, що передбачені законодавством при приватизації квартири. Органом приватизації було направлено документи приватизаційної справи, передбачені п.28 Наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від15.09.1992 р. № 56, до бюро технічної інвентаризації для здійснення реєстрації (а.с.66-68).

За вказаним положенням на власника житла, що приватизується, не покладено обовязок самостійно здійснювати державну реєстрацію.

Свідоцтво про право власності на житло (а.с.100), яке видано 15.12.2008 року про право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 на обороті містить відмітку про реєстрації в КП ДМБТІ від 15.12.2008 р. № 569А-08.

Доводи апеляційної скарги, щодо неправомірності прийняття уточненої позовної заяви, спростовується матеріалами справи, з якої вбачається, що уточнений позов подано до початку розгляду справи по суті і у відповідності до вимог ч.2 ст. 31 ЦПК України.

Посилання апеляційної скарги на те, що територіальна громада Дніпропетровської міської ради не є відповідачем по даній справі, є безпідставними та не можуть бути підставою для відмови в позові.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими та не дають підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції оскільки, відповідно до положення ч.3 ст.309 ЦПК не призвели до неправильного вирішення справи по суті.

Керуючись ст. 303 - 305, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 28 квітня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: