АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/4734/16 Головуючий 1 інст. Мішуровська С.Т.
Справа № 629/3721/15-ц Доповідач Карімова Л.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «ЕКО-САН» Лозівської міської ради Харківської області, Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 є власником будинку №1 по вулиці Крилова в м. Лозова Харківської області, в якому зареєстровані його син ОСОБА_5 та онуки ОСОБА_6 та ОСОБА_7

В серпні 2015 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнював та просив визнати недійсним правочин, а саме договір без номеру про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів споживачам приватного сектору від 31 травня 2012 року по домоволодінню № 1 по вул. Крилова в м. Лозова Харківської області, укладеного між ОСОБА_4 та Комунальним підприємством «Комсервіс» ( в подальшому КП «ЕКО-САН») Лозівської міської ради Харківської області недійсним з дня його укладення, тобто з травня 2012 року.

Також просив визнати недійсним з 17 січня 2014 року договір без номеру про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів споживачам приватного сектору від 01 серпня 2013 року по домоволодінню № 1 по вул. Крилова в м. Лозова Харківської області, укладеного між ОСОБА_5 та КП «ЕКО-САН» Лозівської міської ради Харківської області, КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області.

В обгрунтування свого позову посилався на те, що ОСОБА_4 не мала права укладати договір про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 31 травня 2012 року по домоволодінню № 1 по вул. Крилова в м. Лозова Харківської області, оскільки є колишньою дружиною його сина ОСОБА_5 і ніколи не проживала в цьому будинку.

01.08.2013 року його син ОСОБА_5, уклав з відповідачами договір про надання послуг з вивезення побутових відходів, і з лютого 2014 року йому стали надходити квитанції про нарахування оплати за транспортування та захоронення твердих побутових відходів з зазначенням абонента ОСОБА_4

Позивач вважав, що оскільки 17 січня 2014 року ОСОБА_5 на адресу КП «ЖУК» було направлено заяву про розірвання договору від 01.08.2013 року, яку відповідачем було отримано 31 січня 2014 року, вказаний договір є розірваним. Однак до теперешнього часу по вказаному договору нараховується заборгованість.

Представники відповідачів: КП «ЕКО-САН» Лозівської міської ради Харківської області та КП «ЖУК» Лозівської міської ради Харківської області, а також відповідач ОСОБА_4 позов не визнали, посилаючись на те, що договір з ОСОБА_4 укладався як з законним представником ОСОБА_6, яка проживала в належному позивачу будинку, і який надалі був припинений у зв»язку з укладенням 01.08.2013 року договору з ОСОБА_5 Оскільки ОСОБА_5 з дочками зареєстрований та проживає у вказаному будинку, то повинен сплачувати комунальні послуги, однак має заборгованість за надані послуги.

31 травня 2016 року ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, подав заяву про зміну позовних вимог, просив не розглядати їх в частині визнання договору від 31 травня 2012 року, укладеного між ОСОБА_4 та КП «Комсервіс», КП «ЖУК» про визнання послуг з вивезення твердих побутових відходів споживачам приватного сектору недійсним, а в частині визнання недійсним договору, укладеного між ОСОБА_5 та відповідачами, позовні вимоги підтримав.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 травня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Вказує на те, що станом на 2014 рік у нього була відсутня потреба в отриманні послуг щодо вивезення твердих побутових відходів у зв»язку із сімейними обставинами. Він особисто ніяких договорів з відповідачем по справі в період з 2012 по 2016 рр. не укладав, а договір б/н від 01.08.2013 року було розірвано на підставі заяви ОСОБА_5 тому вважає за необхідне визнати оспорюваний договір недійсним.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які у відповідності до вимог цивільного законодавста є підставою для визнання договору б/н від 01.08.2013 року недійсним.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на законі та підтверджується матеріалами справи.

Як встановлено судом першої інстанції та не оспорюється сторонами, ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок за адресою: м. Лозова Харківської області, вул. Крилова, буд. 1.

Згідно даним будинкової книги в зазначеному житловому будинку зареєстровані ОСОБА_5 та його діти - ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Відповідно до п.8.10 Правил благоустрою м. Лозова, затверджених рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради від 03 червня 2008 року № 679, власники приватних володінь зобов»язані укладати договори із спеціалізованими підприємствами, які визначені виконавцями послуг на відповідній території, щодо виявлення, утилізації та захоронення твердих побутових відходів.

Згідно з ч. 3 ст 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача послуг покладається обов»язок укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Статею 35-1 Закону України «Про відходи» встановлено, що власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі джерел утворення побутових відходів, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів та здійснюють оплату таких послуг.

Виходячи з наведеного, помилковим є твердженя ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про недійсність договору в наслідок укладення його не з власником будинку особисто, а з ОСОБА_5, оскільки останній та його діти є користувачами цих послуг.

У відповідності до цього ж Закону, виконавець послуг з перевезення побутових відходів на певній території населеного пункту визначається органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах.

Виконавцем послуг з вивезення побутових відходів з території м. Лозова, смт Панютине та с. Домаха визначене КП «Еко-Сан» Лозівської міської ради Харківської області, інші виконавці таких послуг на зазначеній території відсутні. Тобто лише КП «Еко-Сан» Лозівської міської ради має право надавати такі послуги.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.05.2012 року, між КП «Комсервіс» Лозівської міської ради Харківської області та ОСОБА_4, яка діяла як законний представник неповнолітньої ОСОБА_6, яка проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 був укладений договір про вивезення твердих побутових відходів.

Як пояснили представники відповідачів в суді першої та апеляційної інстанції, вищезазначений договір виконувався, заборгованості по сплаті наданих послуг не було і надалі цей договір був розірваний у зв»язку з укладенням аналогічного договору з ОСОБА_5 з 01.08.2013 року.

Вищезазначені обставини не заперечувались і в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_5, який підтвердив факт укладення такого договору.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що договір про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів споживачам приватного сектору від 01 серпня 2013 року був укладений споживачем цих послуг добровільно та відповідав його волевиявленню та іншим вимогам ст 203 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вказаний договір від 01.08.2013 року було розірвано, не відповідає обставинам справи, оскільки відповідачі надають ці послуги за адресою буд. №1, вул. Крилова в м. Лозова Харківської області, а споживачі отримують ці послуги, і будь-яких доказів розірвання цього договору з підстав, передбачених ст.ст. 651-654 ЦК України для зміни або розірвання цього договору, матеріали справи не містять.

Інших належних та допустимих доказів недійсності оспорюваного договору ОСОБА_3 надано не було.

Крім того, посилання в апеляційній скарзі на те, що договір вважається розірваним, оскільки 31.01.2014 року відповідач отримав заяву ОСОБА_5 про розірвання цього договору, свідчать про те, що оспорюваний договір був укладений сторонами відповідно до діючого занодавства.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги по суті зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці цих доказів та особового тлумачення позивачем норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Оскільки судом першої інстанції відповідно до ст 212 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам по справі, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до вимог ст 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: