УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Євтушенко О.І., ІваненкоЮ.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в інтересах малолітнього ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа - служба у справах дітей Хмельницької районного державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в інтересах малолітнього ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

Посилалася на те, що відповідачі зареєстровані у житловому будинку по АДРЕСА_1. Спірний будинок подарований позивачці бабусею за договором дарування від 23 липня 2004 року. Відповідачі чинять перешкоди ОСОБА_4 у користуванні її власністю та не виселяються з будинку, у зв'язку з чим вона просила визнати їх такими, що втратили право користування будинком по АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 29 березня 2016 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 такими, що втратили право користування будинком по АДРЕСА_1. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що у будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які користувалися будинком за згодою попереднього власника будинку ОСОБА_11, яка померла у вересні 2012 року.

За договором дарування від 23 липня 2004 року ОСОБА_11 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла у дар будинок по АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Судами встановлено, що відповідачі були зареєстровані за згодою попереднього власника спірного будинку і вони не є членами сім'ї ОСОБА_4

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном..

Таким чином суди зробили правильний висновок про те, що після зміни власника будинку відповідачі втратили право користування ним та між сторонами не укладався договір з приводу користування житловим будинком.

Посилання відповідачів на порушення прав малолітнього ОСОБА_9 не підтверджено належними доказами, оскільки мати малолітнього не зареєстрована у спірному будинку. Доказів про її фактичне проживання у будинку матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

З акта обстеження умов проживання у будинку по АДРЕСА_1 від 13 листопада 2015 року вбачається, що на час обстеження малолітнього ОСОБА_9 у будинку не було (а. с. 111).

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М. Євтушенко О.І. ІваненкоЮ.Г.