Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Харитонової Г. Л. , при секретарі Алексіоглу Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

30 грудня 2015 року позивач звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, де зазначив, що домоволодіння що розташоване за адресою : АДРЕСА_1 з 1963 року належало у рівних частках його батьку - ОСОБА_3, його матері - ОСОБА_4 та його бабці - ОСОБА_5 , тобто по 1/3 частині. Після смерті його бабці - ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 року Третьою Маріупольсьекою державною нотаріальною конторою за реєстром № 51 після смерті ОСОБА_5 на ім'я його батька - ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спадкового майна. На 1/6 частку домоволодіння свідоцтво про право на спадщину не видано. 7 квітня 2006 року Третьою Маріупольською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-886 після смерті батька - ОСОБА_3 йому було видано свідоцтво про право власності за заповітом на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1, та за реєстром № 2-889 після смерті матері - ОСОБА_4 йому було видано свідоцтво про право власності за заповітом на 1/3 частку домоволодіння АДРЕСА_1 . Таким чином він є власником 5/6 частки спірного домоволодіння. Його батько постійно проживав у спірному будинку та фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері - ОСОБА_5 Він також постійно з часу народження мешкає у будинку АДРЕСА_1 . Окрім нього , спадкоємцем є відповідач по справі - його рідний брат ОСОБА_2 Просив визнати за ним право власності на 1/6 частини домоволодіння , що розташоване за адресою : АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті його бабусі ОСОБА_5. ( а.с.3-4).

До судового засідання позивач не з'явився , надав заяву, якорю позов підтримав, просив його задовольнити та розглянути справу у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явився, надав заяву, якою позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності.

В зв'язку з неявкою сторін та у відповідності до вимог ст.. 198 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено,що домоволодіння,що розташоване за адресою : АДРЕСА_1 з 25 січня 1963 року перебувало у сумісній дольовій власності ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 1/3 частки за кожним , про що в Жданівському (Маріупольському) інвентар бюро 6.02.1963 року було зроблено відповідну реєстрацію. ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_5. 28 січня 1985 року Третьою Маріупольською Державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину в 1/2 частці від спадкового майна, тобто на 1/6 частку від домоволодіння АДРЕСА_1. На іншу 1/6 частку спірного домоволодіння свідоцтво про право на спадщину не видано та власником зареєстровано ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_4, які є батьками позивача та відповідача. 7 квітня 2006 року позивач після смерті батьків отримав свідоцтва про право на спадщину на в наступний час є власником 5/6 часток домоволодіння АДРЕСА_1. Відповідач з заявою про прийняття спадщини не звертався . Звертаючись до суду, позивач просив визнати за ним право власності на 1/6 частку домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування. ( а.с.8,9,10,11,12-13,14-20).

Ст.1218 ЦК України встановлено,що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі , на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Згідно п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року( надалі - Інструкція від 31.01.1966 р.) , яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачено обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ.

Судом встановлено,що право власності ОСОБА_5 на 1/3 частку у спірному домоволодінні , у відповідності до вимог зазначеної Інструкції від 31.01.1966 р. , було зареєстроване БТІ м. Маріуполя , про що свідчить реєстраційний напис на свідоцтві про право власності НОМЕР_1.. ( а.с. 66,67).

Відповідно до п 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Таким чином, судом встановлено,що фактично частка ОСОБА_5 у розмірі 1/3 була визначена державним органом та зареєстрована у БТІ м. Маріуполя. Після смерті ОСОБА_5, право власності в порядку спадкування у розмірі 1/2 частки ( а саме на 1/6 частку) було видано на ім'я ОСОБА_3, а 1/6 частка до наступного часу зареєстрована за ОСОБА_5 Разом з тим , третя Маріупольська державна нотаріальна контора не має можливості повідомити та визначиться з колом спадкоємців після смерті ОСОБА_5, оскільки спадкові справи по 1996 рік включно передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву. Станом на 01.01.2015 року місцем розташування Донецького обласного державного нотаріального архіву є 1-а Красноармійська державна нотаріальна контора. Згідно відповіді з Красноармійської державної нотаріальної контори, всі документи, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву м. Донецька, доступ до яких відсутній. ( а.с.95,96).

У відповідності до ст. 529 ЦК України( 1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

У відповідності до ст.. 549 ЦК України ( 1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

Як вбачається з домової книги будинку АДРЕСА_1 на час смерті ОСОБА_5, її син - ОСОБА_3 та онук - позивач по справі ОСОБА_1 мешкали разом з нею.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті матері - ОСОБА_5.

В подальшому цю спадщину фактично прийняв позивач, який з часу народження мешкав у спірному будинку.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено,що позивач є сином ОСОБА_3 та онуком ОСОБА_5 та це підтверджується відповідними документами ( а.с.38,41-44).

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та за ним слід визнати право власності в порядку спадкування на 1/6 частину домоволодіння,що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року, також судом встановлено, що права інших осіб при цьому не порушуються.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 130, 60, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. ст.. 1218, 1261 ЦК України, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 1/6 частину домоволодіння,що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Г. Л. Харитонова