Справа № 344/3898/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2466/2016
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю: представника відповідача - ОСОБА_2, третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бонус» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Хлібейчука Ігоря Михайловича до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Бонус» на рішення Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом та просив витребувати у відповідача матеріали та обладнання, які використані в процесі будівництва нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що реєстрацію права власності на об'єкт незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, було здійснено за ОСОБА_3 без волі і відома ТзОВ «Бонус», яке вважає себе власником даного об'єкту і вказаний об'єкт вибув з володіння ТзОВ «Бонус» поза його волею, на думку позивача, існують всі передбачені статтею 388 ЦК України підстави для витребування використаних у будівництві даного об'єкту будівельних матеріалів на користь позивача із чужого добросовісного володіння фізичної особи ОСОБА_5

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, вважаючи його незаконним, ухваленим внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильним застосуванням норм матеріального права, представник ТзОВ «Бонус» подав апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту своїх прав, оскільки у речово-правових відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову.

Апелянт також вказує, що 05.12.2008 року між ТзОВ «Бонус» та СПД ОСОБА_3 було укладено договір про спільну діяльність, участь у будівництві нежитлового будинку. Даний договір постановою ВГСУ від 24.03.2015 року визнано недійсним. Проте, ще до визнання зазначеного договору недійсним, 04.06.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. З наведеного випливає, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем майна, оскільки не знала і не могла знати про те, що ОСОБА_3 не мав права його відчужувати.

Апелянт вважає, що в даному випадку наявні всі обставини для застосування положення ч.1 ст.388 ЦК Украни. Проте судом не взято до уваги доводи представника позивача, що призвело до неправильного вирішення спору та ухвалення незаконного рішення.

З цих підстав, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Представник апелянта в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Представник відповідача та третя особа в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що представником позивача не доведено та не надано суду належних доказів на підтвердження існування підстав для витребування у відповідача спірного майна.

Таке рішення відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У відповідності до вимог ст. 388 ЦК україни, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05 грудня 2008 року між ТзОВ «Бонус» та СПД ОСОБА_3 було укладено договір про спільну діяльність, участь в будівництві нежитлового будинку (надалі - «договір про спільну діяльність»).

Відповідно до п. 1.1. договору сторони зобов'язалися на основі співробітництва, шляхом здійснення дольових внесків майном та грошовими коштами, а також спільної участі та організації співпраці, здійснити спільну діяльність з метою будівництва, реконструкції автомайстерні під офісні приміщення, згідно рішення Івано-Франківської міської ради № 510 від 29.10.2008 р., дозволу інспекції ДАБК в Івано-Франківській області на виконання будівельних робіт на земельній ділянці, яка належить учаснику-1 (ТзОВ «Бонус») згідно договору оренди землі від 13.12.2006 за адресою: АДРЕСА_1.

Сторона-1 (ТзОВ «Бонус») відповідно до п. 3.1.1 договору передає стороні-2 (ОСОБА_3) всі функції замовника та дозвільні документи на будівництво об'єкта.

За умовами п.3.3 сторона-2 ОСОБА_3 за вказаним договором зобов'язується здійснити внесок у спільну діяльність 6000 000 грн, виготовити проектну документацію, здійснити будівництво об'єкта та після закінчення будівництва ввести об'єкт в експлуатацію.

Відповідно до п.7.2 договору частками сторін є приміщення в об'єкті, розмір площ яких визначається пропорційно вартості внесених сторонами вкладів. Сторони складають акт розподілу часток у відповідності до умов цього договору, який підписується сторонами та на підставі якого здійснюється фактична передача відповідних часток кожній із сторін.

В подальшому, на підставі вищевказаного договору про спільну діяльність, КП «Івано-Франківське ОБТІ» було зареєстровано за фізичною особою ОСОБА_3 право власності на 1/1 частку об'єкту незавершеного будівництва, що знаходиться в АДРЕСА_1

04 червня 2013 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було посвідчено договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3, як продавцем та ОСОБА_5, як покупцем.

Судом також встановлено, що ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 12 березня 2014 року у справі №5010/1133/2012-Б-26/30, визнано недійсним договір про спільну діяльність, участь в будівництві нежитлового будинку, що укладений між ТзОВ «Бонус» та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 05 грудня 2008 року; витребувано у ОСОБА_5 (АДРЕСА_2; і.к. НОМЕР_1) об'єкт незавершеного будівництва, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ТзОВ «Бонус» (вул.550-річчя Угринова,1, с. Угринів Тисменицький р-н. Івано-Франківської області, 77423; і.к. 24684204).

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 21 березня 2014 року у справі №5010/1133/2012-Б-26/30 виправлено описки, допущені в резолютивній частині ухвали суду від 12.03.14, вказавши в резолютивній частині: «Заяву ліквідатора ТзОВ «Бонус» Хлібейчука І.М. (вх.№11244/13 від 01.11.13) про визнання недійсним договору про спільну діяльність, участь в будівництві нежитлового будинку від 05.12.08, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на майно задовольнити частково. Визнати недійсним договір про спільну діяльність, участь в будівництві нежитлового будинку, що укладений між ТОВ «Бонус» та СПД ОСОБА_3 05.12.2008. Витребувати у ОСОБА_5 (АДРЕСА_2; і.к. НОМЕР_1) об'єкт незавершеного будівництва, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ТзОВ «Бонус» (вул.550-річчя Угринова,1, с.Угринів Тисменицький р-н. Івано-Франківської області, 77423; і.к. 24684204). Відмовити у задоволенні вимоги ліквідатора ТзОВ «Бонус» Хлібейчука І.М. про визнання за ТзОВ «Бонус» права власності на об'єкт незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1».

Постановою Вищого господарського суду України від 24 березня 2015 року ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 12 березня 2014 року (з врахуванням ухвали від 21 березня 2014 року) у справі №5010/1133/2012-Б-26/30 скасовано частково; відмовлено у задоволенні вимоги ліквідатора ТзОВ «Бонус» Хлібейчука І.М. про витребування у ОСОБА_5 об'єкт незавершеного будівництва, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ТзОВ «Бонус»; в іншій частині ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 12 березня 2014 року залишено без змін.

Отже, остаточним судовим рішенням у господарській справі: визнано недійсним договір про спільну діяльність, участь в будівництві нежитлового будинку, що укладений між ТОВ «Бонус» та СПД ОСОБА_3 05.12.2008; відмовлено в задоволенні позовної вимоги про витребування у ОСОБА_5 об'єкта незавершеного будівництва, розташований у АДРЕСА_1; відмовлено у задоволенні вимоги ліквідатора ТзОВ «Бонус» Хлібейчука І.М. про визнання за товариством права власності на об'єкт незавершеного будівництва, розташованого за вищевказаною адресою.

Судом першої інстанції вірно зауважено, що передбачений статтею 388 Цивільного кодексу України механізм віндикаційного позову спрямований на захист прав виключно власника майна. При цьому, звертаючись з віндикаційним позовом, особа повинна довести ту обставину, що вона є власником майна, яке підлягає витребуванню від добросовісного набувача.

Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Порядок набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва врегульовано статтею 331 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки належні докази на підтвердження того, що ТзОВ «Бонус» є власником матеріалів, які використовувалися в процесі будівництва об'єкту за адресою АДРЕСА_1 в матеріалах справи відсутні, а тому і відсутні підстави застосовування у спірних правовідносинах положень статті 388 Цивільного кодексу України.

Посилання апелянта про те, що ОСОБА_3 не мав права відчужувати на користь ОСОБА_5 спірне майно (матеріалів та обладнання), колегія суддів відхиляє, оскільки рішення про державну реєстрацію права власності на спірний об'єкт за ОСОБА_3 не скасоване, а тому відсутні підстави стверджувати про те, що ОСОБА_3 не мав права відчужувати спірний об'єкт незавершеного будівництва.

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок про безпідставність та недоведеність позовних вимог є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Бонус» відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2016 року Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: Р.Й. Матківський

В.Д. Фединяк