Провадження № 2/127/4496/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 листопада 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гриневича В.С.,

при секретарі: Малику О.В.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/12870/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 47 649,43 доларів США.

Позовна заява мотивована тим, що 21.07.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ОТП Банк») та відповідачем ОСОБА_4, був укладений кредитний договір №МLB01/103/2008 (далі кредитний Договір), згідно умов якого банком було надано позичальнику кредитні кошти в сумі 50000,00 доларів США, що підтверджується кредитною заявкою, з кінцевим терміном повернення 24.07.2023 року.

03.09.2014 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено додатковий договір №1 до кредитного Договору, відповідно до якого, сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору.

В забезпечення своєчасності виконання зобов'язань ОСОБА_4 по кредитному договору між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір поруки №SRB01/103/2008/1 від 03.09.2014 року, відповідно до п.1.1. якого ОСОБА_3 зобовязується відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_4 боргових зобовязань перед банком за кредитним договором в повному обсязі таких зобовязань.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 не виконувала належним чином умов кредитного договору, у неї утворилася заборгованість за кредитним договором, яка станом на 20.04.2016 року становить 47 649,43 доларів США, що станом на 20.04.2016 року відповідно до офіційного курсу НБУ (1 долар США = 25,443478 грн.) еквівалентно 1 212 367,22 (один мільйон двісті дванадцять тисяч триста шістдесят сім гривень, 22 коп.), з яких:

залишок заборгованості за кредитом становить 39 816,06 (тридцять дев'ять тисяч вісімсот шістнадцять доларів, 06 центів) доларів США, що станом на 20.04.2016 року відповідно до офіційного курсу НБУ (1 долар США =25,443478 грн.) еквівалентно 1 013 059,04 (один мільйон тринадцять тисяч п'ятдесят дев'ять гривень, 04 коп.);

заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками складає 7 833,37 (сім тисяч вісімсот тридцять три долари, 37 центів) долари США, що станом на 20.04.2016 року відповідно до офіційного курсу НБУ (1 долар США =25,443478 грн.) еквівалентно 199 308.18 (сто дев'яносто дев'ять тисяч триста вісім гривень, 18 коп.)., внаслідок чого позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою для захисту своїх прав та законних інтересів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнала, зазначила, що дійсно між позивачем та нею було укладено кредитний договір та вона отримала кредитні кошти в розмірі 50000,00 доларів США, проте не в змозі вчасно сплачувати платежі відповідно до графіку погашення кредиту в звязку із скрутним матеріальним становищем.

Відповідач ОСОБА_3 у запереченнях на позовну заяву, та в судових засіданнях з позовними вимогами не погодився, просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на пропуск позивачем шестимісячного строку для звернення до суду з вимогами до поручителя.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21.07.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_4, був укладений кредитний договір №МLB01/103/2008, згідно з умовами якого банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 50000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення 24.07.2023 року, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобовязання, як вони визначені у цьому договорі

Відповідно до пункту 3 частини 1 кредитного договору сторони домовилися, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотку 4,49% річних + FIDR (а.с. 5-8).

Зі статуту Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» вбачається, що ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обовязків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обовязків АКБ «Райффайзенбанк Україна». (стаття 1 Статуту а.с. 30-33).

Відповідно до підпункту 1.7.2 пункту 7 частини 2 кредитного договору банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною/ними заявкою/ками позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом дебетування позичкового рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами вказаними в кредитній/них заявці/ках позичальника, зменшених на утриману комісію банку у відповідності до тарифів та умов цього договору.

На виконання умов кредитного договору банком надано, а ОСОБА_4 отримано кредитні кошти в сумі 50000,00 доларів США, що підтверджується особистим підписом позичальника у валютному меморіальному ордері №1 від 21.07.2008 року та кредитній заявці на отримання коштів (а.с. 17-18)

Пунктом 4 частини 1 кредитного договору було передбачено, що сума кредиту та нарахованих процентів щомісяця погашається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту.

Разом з тим, 03.09.2014 року, між позивачем та ОСОБА_4 було укладено додатковий договір №1 до кредитного Договору, відповідно до якого, сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору, а саме на період з 03.09.2014 року по 02.02.2015 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 6% річних; на період з 03.02.2015 року до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в розмірі фіксований процент (4,49% річних) +FIDR (а.с. 9-11).

У Додатку №1 до додаткового договору №1 до кредитного Договору визначені розмір та строки погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків (а.с. 14-16).

Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з того, що відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтями 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом, відповідач (ОСОБА_4Л.) свої зобовязання згідно кредитного договору, не виконувала належним чином, внаслідок чого, утворилась заборгованість яка станом на 20.04.2016 року становить 47 649,43 Доларів США, що станом на 20.04.2016 року відповідно до офіційного курсу НБУ (1 долар США =25,443478 грн.) еквівалентно 1 212 367,22 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 39 816,06 доларів США; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками складає 7 833,37 доларів США, що підтверджується випискою по рахунку боржника та розрахунком заборгованості (а.с. 24-25, 63-87).

Згідно з підпунктом 1.9.1 пункту 1.9 кредитного договору незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому, або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобовязань за цим договором та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору поруки. При цьому, виконання боргових зобовязань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

ПАТ «ОТП Банк» за вихідним №22-2/862765 від 14.01.2015 року ОСОБА_4 надсилалась досудова вимога про дострокове виконання боргових зобовязань за кредитним договором у повному обсязі. Цією вимогою банк вимагав погасити заборгованість за кредитом та нарахованими відсотками впродовж 30 календарних днів з дати відправлення банком вимоги (а.с. 96-99).

Отже, ПАТ «ОТП Банк» звернувшись до боржника з вимогою про дострокове виконання зобовязання, скористався своїм правом передбаченим пунктом 9.1 Кредитного договору та змінив строк виконання зобовязання визначивши його граничний термін - зі спливом 30 днів з дати надсилання цієї вимоги.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України у постанові від 17 вересня 2014 року при розгляді справи №6-53цс14 та у постанові від 17 січня 2016 року при розгляді справи №6-990цс15.

Відповідно до частини 2 статті 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Проте, вищевказана вимога про дострокове погашення боргу залишена позичальником без виконання.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, а також беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором в розмірі у розмірі 47649,43 доларів США, з яких: 39816,06 доларів США. - заборгованість за кредитом, 7833,27 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, а відтак підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3, заборгованості за кредитним договором, як з поручителя, який несе солідарну відповідальність перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Як зазначено вище, в забезпечення своєчасності виконання зобов'язань ОСОБА_4 по кредитному договору між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір поруки №SRB01/103/2008/1 від 03.09.2014 року (а.с. 12-13).

Відповідно до пункту 1.1. договору поруки ОСОБА_3 зобовязується відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_4 боргових зобовязань перед банком за кредитним договором в повному обсязі таких зобовязань.

Пунктом 4.1, 4.2 договору поруки сторони визначили, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобовязань в повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки від 03.09.2014 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_3, про його дію до повного виконання зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України у постанові від 17 вересня 2014 року при розгляді справи №6-53цс14.

Як зазначено вище, ПАТ «ОТП Банк» звернувшись до ОСОБА_4, з вимогою про дострокове виконання зобовязання, скористався своїм правом передбаченим пунктом 1.9 Кредитного договору та змінив строк виконання зобовязання, визначивши його граничний термін - зі спливом 30 днів з дати надсилання цієї вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що вимога про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором надіслана банком боржнику 20 січня 2015 року (а.с. 97-98), а відтак шестимісячний строк протягом якого кредитор вправі звернутися до поручителя з вимогою про виконання основного зобовязання розпочав перебіг 20 лютого 2015 року (зі спливом 30 днів з дня надсилання вимог) та сплинув 20 серпня 2015 року.

Як уже зазначалося, частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява у даній справі зареєстрована Вінницьким міським судом Вінницької області судом 16 червня 2016 року ( а.с. 2).

Таким чином, оскільки шестимісячний строк на протязі якого кредитор вправі звернутися до поручителя з вимогою про виконання основного зобовязання розпочав перебіг 20 лютого 2015 року та сплинув 20 серпня 2015 року, а позивач звернувся до суду з позовною заявою 16 червня 2016 року, зобовязання, які випливають з договору поруки від 03.09.2014 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_3, вважаються припиненими.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором в розмірі 47649,43 доларів США, а також про відмову в позові щодо солідарного стягнення з ОСОБА_3 та заборгованості за кредитним договором №МL-В01/103/2008 від 21.07.2008 року.

Згідно з пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Разом з тим, згідно з абзацом 2 пункту 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14 у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Поряд з цим, слід зазначити, що в позовній заяві, позивач просив стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 47649,43 доларів США в еквіваленті до національної валюти України.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, згідно з офіційним курсом НБУ, станом на день ухвалення судом рішення 47649,43 дол. США еквівалентно 1222684,37 грн. (47649,43 х 25,66 = 1222684,37), а тому, суд вважає необхідним зазначити в мотивувальній та резолютивній частині рішення суду еквівалентну заборгованості саме станом на день прийняття рішення (29.11.2016 року).

Що стосується розподілу судових витрат слід зазначити наступне.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

При цьому, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці 2 пункту 11 Постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», розяснив судам, що порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК), передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону № 3674-VI. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем при зверненні до суду, згідно платіжного доручення № від 19.05.2016р. сплачено судовий збір у розмірі 18185,51 грн., Однак, враховуючи офіційний курс НБУ станом на 19.05.2016р. дата сплати судового збору при зверненні до суду (25,26 грн. за 1 долар США), належна сума сплати судового збору становила 18054,37 грн. (47649,43 дол. США * 25,26 *1,5%= 18054,37). Таким чином, сума сплаченого позивачем судового збору становить 18185,51 грн., а сума яка підлягала сплаті становить 18054,37 грн., переплата становить 131,14 грн.

Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При цьому, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 12 Постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», розяснив судам, що як за предявлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Таким чином, оскільки вимоги позивача до ОСОБА_4 заявлені правомірно та задоволені судом, витрати позивача повязані зі сплатою судового збору в розмірі 18054,37 грн. слід стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 256-258, 260-262, 264-267, 512, 514, 526, 530, 536, 549, 553, 559, 1049, 1050, 1054 ЦК України ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 174, 212-215, 218, 360-7 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43, ) заборгованість за кредитним договором №МL-В01/103/2008 від 21.07.2008 року у розмірі 47649,43 доларів США (сорок сім тисяч шістсот сорок дев'ять доларів сорок три центи), що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 29.11.2016 року становить 1222684,37 грн. (один мільйон двісті двадцять дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. тридцять сім коп.), з яких: 39816,06 доларів США - заборгованість за кредитом, 7833,27 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також 18054,37 грн. (вісімнадцять тисяч п'ятдесят чотири грн. тридцять сім) витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

В решті позовних вимог щодо солідарного стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №МL-В01/103/2008 від 21.07.2008 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: