Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ОСОБА_1 унікальний № 311/2057/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Носик М.А.
Провадження № 22-ц/778/4864/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Кочеткової І.В.

ОСОБА_3

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 28 вересня 2016 року по справі

за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької області ОСОБА_5, заінтересована особа ОСОБА_6,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізької області ОСОБА_5, заінтересована особа ОСОБА_6

В обґрунтування вимог зазначила, що в провадженні ВДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області знаходиться зведене виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа №311/4178/14-ц, виданого 08.01.2015 року Василівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_6 на її користь коштів на утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, почавши стягнення з 17 листопада 2014 року і до досягнення дитиною - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, тобто до 28 червня 2015 року, та щодо виконання виконавчого листа №311/4178/14-ц, виданого 08 січня 2015 року Василівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_6 на її користь аліментів на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, почавши стягнення з 17 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

04 липня 2016 року державним виконавцем Мариновою К.В. складено розрахунок заборгованості боржника по аліментам на її утримання та розрахунок заборгованості боржника по аліментам на утримання дитини.

Із складеними розрахунками заборгованості не погоджується, оскільки вважає, що вони не відповідають рішенню Василівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2014 року, є такими, що порушують її права і права ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на належне утримання з наступних підстав.

За рішенням суду з ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця.

Натомість розрахунки базуються на розмірі середньої заробітної плати по Мелітопольському району, а не фактичних доходах боржника. ОСОБА_6 займається підприємницькою діяльністю з виготовлення твердопаливних котлів, отримує великі прибутки. Також ОСОБА_6 у період з листопада 2015 року по січень 2016 року продав об'єкт нерухомості за адресою Мелітопольський район, с. Новогородківка, вулиця Леніна, будинок 13, від продажу отримав прибуток.

На підставі зазначеного просила визнати дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_5 щодо складання розрахунку заборгованості боржника ОСОБА_6 по аліментам на утримання дитини ОСОБА_7 від 04 липня 2016 року і розрахунку заборгованості боржника ОСОБА_6 по аліментам на утримання ОСОБА_4 від 04 липня 2016 року протиправними, поновити права стягувача ОСОБА_4 по виконавчому провадженню і обчислити розмір заборгованості ОСОБА_6 за аліментами у відповідності до розмірів (в частині від усіх видів заробітку (доходу) стягнутих за рішенням суду від 12 грудня 2014 року, з урахуванням дійсного розміру доходів боржника за період з 17 листопада 2014 року до теперішнього часу; зобов'язати державного виконавця Маринову К.В. стягувати аліменти за обчисленим судом розрахунком заборгованості по аліментам; на час розгляду скарги зупинити стягнення на підставі виконавчих листів №311/4178/14-ц.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 28 вересня 2016 року в задоволенні скарги відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність розрахунку заборгованості вимогам ст.195 СК України, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, наявність у боржника доходів, з яких є можливим стягувати аліменти, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою поновити її права, провести розрахунок відповідно до ст. 195 СК України, виключити посилання на те, що кошти від продажу нерухомого майна не є заробітком (доходом), і з цього доходу не можуть утримуватися аліменти.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4,обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 2 ст. 387 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, суд визнає їх неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновити його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч. 3 ст. 387 ЦПК України).

Суд розглянув скаргу, порушивши визначений для її розгляду порядок, та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам п.3 ч.1 ст.210, ч.3 ст.387 ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Мелітопольському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької області перебуває виконавчий лист №311/4178/14-ц, виданий Василівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 коштів на утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, до досягнення дитиною - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, а також виконавчий лист №311/4178/14-ц, виданий Василівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_6, на користь ОСОБА_4 аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, почавши стягнення з 17 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, на утримання сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

04 липня 2016 року держаним виконавцем Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головною територіального управління юстиції у Запорізькій області було складено розрахунок заборгованості боржника по аліментам, за якою заборгованість ОСОБА_6 по виконавчому листу на утримання ОСОБА_4 складає 1696 грн. станом на 28 червня 2015 року, а по виконавчому листу на утримання дитини складає 5866 грн.48 коп. станом на 01 липня 2016 року

Розрахунки здійснено, виходячи із розміру середньої заробітної плати по Мелітопольському району Запорізької області.

Зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеною скаргою, посилаючись на те, що дії державного виконавця порушують її права, у державного виконавця не було законних підстав для нарахування аліментів, виходячи з розміру середньої заробітної плати, оскільки платник аліментів займається підприємницької діяльністю, і заборгованість повинна обраховуватися із його доходів.

Суд не перевірив доводи заявника та не зазначив в ухвалі, якими належними і допустимими доказами вони спростовані, в ухвалі не наведено жодного доказу, який вказує на наявність підстав для здійснення розрахунку заборгованості не із фактично отриманого доходу ОСОБА_6 від підприємницької діяльності, а із середньої заробітної плати по регіону.

Порядок стягнення аліментів, визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), а також виконання таких рішень врегульовано ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 195 СК України, а також пунктами 7.13 - 7.24 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 (з наступними змінами) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції 2 квітня 2012 року № 489/20802.

За змістом вищезазначених вимог закону державний виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів, виходячи із фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій формі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працює, заборгованість визначається виходячи з середньомісячної заробітної плати для даної місцевості. Після отримання достовірної інформації про джерела доходів боржника та їх розмір державний виконавець здійснює перерахунок заборгованості та повідомляє про нього стягувача та боржника.

Правила стягнення з заробітної плати боржника поширюються і на випадки звернення стягнення на доходи, отримані фізичною особою, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.

З рішення Василівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2014 року вбачається, що під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_6 займається підприємницькою діяльністю, від якої отримує дохід і суд визначив аліменти в частці від його доходів ( а.с.5).

ОСОБА_1 державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_6 зареєстрований як приватний підприємець і після ухвалення рішення про стягнення аліментів не припиняв підприємницьку діяльність.

Згідно із ст. 58, ч.2 ст.59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 12, 90 Закону «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний надавати достовірні відомості про свої доходи та майно, про зміну місця проживання чи місця знаходження (у тому числі про зміну місця реєстрації) або місця роботи (отримання доходів).

Суд розглянув скаргу без витребування та дослідження матеріалів виконавчого провадження, не перевірив чи були витребувані державним виконавцем зазначені відомості від платника аліментів, чи виконані у повному обсязі обовязки, покладені на нього ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», чи вживалися ним належні заходи для отримання достовірної інформації про розмір доходів боржника ОСОБА_6

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, він здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 32 Конституції України й частиною першою статті 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до пункту 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини

Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Отже, під час розгляду скарги судом першої інстанції фактично не були встановлені обставини, на підставі яких можливо зробити висновки про правомірність чи неправомірність дій державного виконавця щодо визначення розміру заборгованості за аліментами.

У п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Не погоджуючись з обрахованою державним виконавцем заборгованістю за аліментами, ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця в порядку судового контролю за виконанням судового рішення, проте одночасно просила встановити розмір заборгованості. Однак, суд не звернув увагу на зміст скарги та не дав оцінки чи всі вимоги скарги відповідають ст.ст.383, 387 ЦПК України, ст.195 СК України.

Враховуючи, що вирішення скарги на дії державного виконавця не належить до компетенції апеляційного суду, а віднесено законом до компетенції суду, який видав виконавчий лист або суду за місцем виконання виконавчого документа, апеляційна скарга на підставі п. 3 ч. 1ст. 312 ЦПК України підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307,312 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 28 вересня 2016 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: