Справа № 305/1047/16-ц
Провадження по справі 2/305/793/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2016 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчук В.Е.

за участю: секретаря - Орос С.Ю.

позивача ОСОБА_1

представників відповідача Сагайда М.В. та ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білинської сільської ради про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Зілинської сільської ради про визнання недійсними дрокументів особистої власності на земельні ділянки сусідів. Позов мотивує тим, що він неодноразово звертався до відповідача про упорядкування, приведення в законне існування і користування земельних ділянок у його трьох сусідів (ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_10), однак сільська рада звідомо не бажала цього робити і пішла на злочинні дії підробивши документи на ділянку ОСОБА_4, не погодивши з ним видала Державний акт. Отже, всі документи на право власності ділянок сусідів ОСОБА_4 і ОСОБА_10 видані з порушенням, а тому просить визнати їх недійсними та стягнути з ОСОБА_6 судові витрати в його користь.

У заяві про усунення недоліків від 01.07.2016 року позивач уточнив позовні вимоги, просить визнати недійсним Державний акт на ділянку сусіда ОСОБА_4.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити. Пояснив, що він користується своєю ділянкою на підставі рішення Білинської сільської ради, Державного акту про право власності або користування у нього немає, однак, вважає себе належним власником відповідно до Земельного кодексу України.

Представник Білинської сільської ради - сільський голова с.Білин Сагайда М.С. та спеціаліст землевпорядник Шміляк С.М. позов не визнали, пояснили, що ОСОБА_4 разом із ОСОБА_8, на підставі належних документів, являється власником земельної ділянки, що є предметом позову. У свою чергу позивач ОСОБА_9 своїх прав на земельну ділянку, якою він користується, належним чином не оформляв, Державного акту про право власності чи право користування не отримував. Вважають позов безпідставним та просять відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 07 липня 2010 року «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, що передбачено ч. 2 ст. 3 Земельного кодексу України.

Згідно зі статтями 18-21 Земельного кодексу України земельний фонд України відповідно до цільового призначення поділяється на дев'ять категорій, кожна з яких має свій правовий режим залежно від характеру землекористування, системи державних органів, що здійснюють функції державного управління землями та обсягом компетенції цих органів у галузі управління використання земельних ділянок.

Цільове призначення земель - це встановлені законодавством порядок, умови та межі використання земель для конкретних цілей відповідно до їх категорій. Цільове призначення конкретної земельної ділянки залежить від категорії земель, з яких її виділено, від планування та зонування території і є встановленою компетентним органом при наданні земельної ділянки межею її використання для конкретного призначення відповідно до затверджених планів розвитку території, зонування земель, а також правового режиму відповідної категорії земель.

Відповідно до вимог ст. 79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель та споруд.

У відповідності до статті 41 Конституції України, Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також згідно із ст. 393 ЦК України правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і власник майна, право якого порушено внаслідок видання правового акта, має право вимагати відновлення того становища яке існувало до видання цього акта.

Статтею 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а статтею 155 названого кодексу - що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 та рішенням Білинської сільської ради народних депутатів 11 сесії 21 скликання від 24 лютого 1992 року позивачу надано у довічне успадковуване володіння земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,07 га.

В судовому засіданні встановлено, що всупереч вимогам Земельного кодексу України, позивач Державний акт на право власності чи право постійного користування землею не виготовляв та не отримував. Межі його земельної ділянки в натурі не встановлювалися.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Положеннями статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає їх закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і у порядку, встановлених законом (ст.321 ЦК України).

Таким чином, суд вважає, що позивач відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України не виконав обов'язок доказування, не надав доказів того, що він являється власником земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_4, не надав акту встановлення меж земельної ділянки в натурі, а отже він не наділений суб'єктивним правом для звернення в суд з позовом, про захист права, якого він просить. Крім того, позивач не надав жодних доказів на підтвердження підставності позовних вимог, а тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення його позову.

З огляду на відмову у задоволенні позову та у відповідності зі ст.88 ЦПК України суд відмовляє у стягненні з відповідача на користь позивача судового збору.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 88, 131, 209, 212-215, 218, 223, ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Білинської сільської ради про визнання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено у судову палату з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ємчук В.Е.

З оригіналом вірно:

Суддя Рахівського районного суду: Ємчук В.Е.