АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Литвинюк І.М., Міцнея В.Ф.

секретар Скакун К.В.

з участю представника апелянта ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, правонаступниками якого є ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, інтереси якого представляє ОСОБА_1, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 березня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 25 грудня 2006 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит №3182, згідно якого позичальнику було встановлено кредитну лінію із встановленням ліміту, що не може перевищувати 15200 доларів США з кінцевим строком повернення до 15 грудня 2026 року зі сплатою 14 відсотків річних.

Відповідно до умов договору боржник зобовязався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом у сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.

В подальшому умови договору щодо кредитного ліміту за погодженням сторін змінювались.

____________________________________________________________________

22ц/794/668/2016 р. Головуючий у І інстанції Соцька Л.А.

Категорія 19 Суддя-доповідач ОСОБА_5

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 25.12.2006 року між банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру №13, що по вул. Руській, 255 в м. Чернівці загальною площею 70,00 кв.м., в тому числі житловою площею 41,50 кв.м., яка належить відповідачам на праві власності.

Згідно договору про внесення змін і доповнень до іпотечного договору від 11 травня 2007 року сторони визначили вартість предмету іпотеки у розмірі 382 000 грн.

17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» укладено договір відступлення прав вимоги, згідно якого відбулося відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит від 25 грудня 2006 року №3182.

У звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором у відповідача ОСОБА_2 станом 01 вересня 2013 року наявна заборгованість по кредитному договору у розмірі 547 777 грн 55 коп., з яких: 481 061 грн 81 коп. заборгованість за кредитом; 60452 грн 74 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 3608 грн 00 коп. заборгованість по комісії; 2653 грн. 00 коп. заборгованість по пені.

Позивач просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №3182 від 25 грудня 2006 року в сумі 547 777 грн 55 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру №13, що по вул. Руській, 255 у м. Чернівці, загальною площею 70,00 кв.м., в тому числі житловою площею 41,50 кв.м., шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної в межах процедури виконавчого провадження.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 березня 2016 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №3182 від 25.12.2006 року в сумі 547 777 грн 55 коп., в тому числі: 481 061 грн 81 коп. заборгованість за кредитом; 60452 грн 74 коп. заборгованість по відсотках; 3608 грн 00 коп. заборгованість по комісії; 2653 грн 00 коп. заборгованість по пені звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру №13, що складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 70,00 кв.м., в тому числі житловою площею 41,50 кв.м., що розташована у м. Чернівці по вул.Руській, 255 та належить ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження.

Встановлено початкову ціну предмета іпотеки для подальшої реалізації на підставі незалежної оцінки, проведеної в межах процедури виконавчого провадження.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» понесені судові витрати у розмірі 3441 грн.

На підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на час дії цього Закону виконання рішення зупинено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, суд вважав встановленими обставини, які є недоведеними, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 березня 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Свої доводи мотивує тим, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості не підтверджений первинними документами у відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не оформлений належним чином, не зазначено прізвище посадової особи, яка має право складати такий рахунок, підпису цієї особи а печатки банку, тобто є неналежним доказом на підтвердження заборгованості за кредитом.

Під час розгляду справи було встановлено, що відповідач ОСОБА_6 помер.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 22 листопада 2016 року залучено до участі у зазначеній цивільній справі у якості правонаступника ОСОБА_4 - ОСОБА_2, ОСОБА_3

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів вважає вірними зазначені висновки суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №3182, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит шляхом відкриття кредитної лінії із встановленням ліміту не більше 15200 доларів США з кінцевим строком повернення до 15 грудня 2026 року зі сплатою 14 відсотків річних для споживчих цілей (а.с. 18-20 Том №1).

Пунктом 2.7 Договору сторони погодили, що за надання та обслуговування кредиту банк встановлює комісійну винагороду за управління кредитними коштами в розмірі 1% річних від кредитної заборгованості та сплачується в гривнях.

За змістом п.3.5 Договору проценти та комісійна винагорода за користування кредитом нараховуються банком щомісячно 20 числа за період з першого числа місяця по останній календарний день поточного місяця та сплачуються позичальником в термін з дати нарахування до першого числа наступного місяця.

Факт одержання коштів відповідачем ОСОБА_2 підтверджується його заявою на отримання кредиту (а.с. 35-36 Том №1), а також меморіальними ордерами № 39 від 26.12.2006 року та №8 від 11.05.2007 року, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.251-252 Том №2).

Відповідачем ОСОБА_2 долучено до матеріалів справи копії квитанцій про періодичну сплату заборгованості по відсоткам та пені, що свідчить про факт отримання відповідачем кредитних коштів (а.с. 157-222 Том №1).

В подальшому, 10 травня 2007 року між сторонами було укладено договір про внесення змін до кредитного договору №3182, в якому сторони погодили, що максимальна заборгованість за кредитом (ліміт) не може перевищувати 60200 доларів США (а.с. 21 Том №1).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №3182 від 25.12.2016 року з подальшими змінами між Акціонерним комерційним Промислово-Інвестиційним банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 25 грудня 2006 року укладено договір іпотеки (а.с. 22-27 Том 1). Згідно умов договору іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю квартиру №13, що складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 70,00 кв.м., в тому числі житловою площею 41,50 кв.м., що розташована в м.Чернівці по вул. Руській, 255 (а.с. 22 Том №1). Сторони погодили вартість предмету іпотеки у розмірі 382 000 грн (а.с. 29 Том №1).

Відповідно до умов Договору, зокрема п. 3.1.8, іпотекодержатель має право вимагати від боржника незалежно від настання строку погашення кредиту дострокового виконання зобовязань за кредитним договором, а при незадоволенні його вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки у відповідності до вимог закону та цього договору у випадку невиконання зобовязань за кредитним договором.

За змістом розділу пятого Договору іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію якщо у момент настання строку виконання зобовязань за кредитним договором вони не будуть виконані в повному обсязі, зокрема: при повному або частковому неповерненні у встановлені відповідно до кредитного договору строки суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті у передбачені кредитним договором строки сум процентів, неустойки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду, виконавчого напису або згідно цього Договору в добровільному порядку.

Згідно наданого позивачем розрахунку станом 01.09.2013 року у звязку з неналежним виконанням зобовязань у відповідача ОСОБА_2 існує заборгованість перед позивачем за кредитним договором у розмірі 547 777 грн. 55 коп., яка складається з наступного: 481 061 грн 81 коп. заборгованість за кредитом; 60 452 грн 74 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 3608 грн заборгованість з комісії за користування кредитом; 2653 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с. 38, 128-132 Том №1).

22.10.2013 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до відповідачів з письмовою вимогою про погашення суми заборгованості у розмірі 68532 ,16 доларів США, на яку останні не відреагували (а.с.39-40 Том №1).

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст.ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 зазначеного Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, крім іншого, зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Верховний Суд України у постанові від 23 грудня 2015 року в справі № 6-1205 цс15 висловив правову позицію, згідно якої у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У справі також встановлено, що спірна квартира надана в забезпечення кредиту в іноземній валют, використовується відповідачами як місце постійного проживання як майнових поручителів, відсутнє інше житло, загальна площа квартири не перевищує 140 кв.м.

Судом першої інстанції правомірно застосовано вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII та зупинено виконання рішення суду на час його дії.

Колегія суддів вважає, що зазначені висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про недоведеність розміру заборгованості за кредитом, неналежність його розрахунку, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 57-60 ЦПК України.

Положеннями ч. 3, ч. 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерта.

Ухвалою суду від 15.10.2015 року судом по справі було призначено судову бухгалтерсько-економічну експертизу. Однак, 23.02.2016 року матеріали цивільної справи судовим експертом було повернуто до суду без виконання ухвали суду про призначення експертизи у звязку з ненаданням додаткових документів, які, зокрема, повинен був надати відповідач ОСОБА_2

Будь-яких інших доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачами не надано.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, інтереси якого представляє ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: