ухвала

іменем україни

21 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Мартинюка В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Новий», ОСОБА_7, ОСОБА_8, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Чала Вікторія Олександрівна, про визнання договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 14 червня 2007 року він за договором купівлі-продажу придбав земельну ділянку площею 0,455 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 а 02 листопада 2007 року отримав державний акт про право власності на зазначену земельну ділянку під кадастровим № НОМЕР_1

Згодом позивачу стало відомо, що на придбаній ним земельній ділянці, збудовано житловий будинок з іншими господарськими спорудами.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2012 року зобов'язано ОСОБА_5 за власний рахунок, знести усі будівлі та споруди з його земельної ділянки, відновити його стан та передати у його розпорядження. На сьогодні рішення суду не виконано.

У лютому 2014 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернувся з позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 (цивільна справа № 206/544/14-ц), про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 червня 2007 року, зазначаючи що даний договір є фіктивним. У додатках до позовної зави було надано договір купівлі-продажу домоволодіння від 29 січня 2008 року.

ОСОБА_4 вважає договір купівлі-продажу домоволодіння від 29 січня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 недійсним, оскільки укладаючи спірний договір, ОСОБА_6 передав ОСОБА_5 у власність будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці позивача, а ОСОБА_5 придбавши їх, відповідно до закону отримав у власність чи користування його земельну ділянку.

Зазначені факти вже встановлені рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2012 року. Таким чином, при укладенні договору відповідачі припустилися помилки щодо об'єкту купівлі-продажу, розпорядившись земельною ділянкою позивача, чого не мали права робити, відповідно до закону.

На підставі викладеного просить суд ухвалити рішення, яким договір купівлі-продажу домоволодіння укладений відповідачами 29 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Чалою В.О., зареєстрований в реєстрі за № 238 визнати недійсним, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення по суті вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач не є стороною договору купівлі-продажу домоволодіння від 29 січня 2008 року, жодних законних прав чи свобод у разі визнання правочину недійсним в нього не виникне.

Доводи скарги про те, що при укладенні договору відповідачі припустилися помилки щодо об'єкту купівлі-продажу, розпорядившись його земельною ділянкою не знайшли свого підтвердження, оскільки факт укладення договору купівлі-продажу домоволодіння жодним чином не змінює правовідносин ОСОБА_4 та не порушує його прав, а лише констатує зміну власника домоволодіння та спірний договір не передбачав переходу права власності на майно, яке належить позивачу.

Таким чином, відсутні підстави для висновку про неправильне застосування норм матеріального права порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк