АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/4439/16-ц Головуючий І інстанції - Бородіна Н.М.
Провадження: 22-ц/790/6497/16 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів - Довгаль А.П., Овсяннікової А.І.

за участю секретаря -Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про стягнення коштів, -

встановила:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 04.07.2013 року між ним та ПАТ КБ « Приватбанк» (філія «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк» ) було укладено договір банківського вкладу №SAMDNFF08 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках за програмою «Стандарт на 12 місяців, на виконання умов яких позивач вніс кошти в валюті вкладу в сумі 34253,04. доларів США під 9,25% річних на строк 366 днів по 04.07.2014 року включно, з періодом нарахування відсотків по вкладу 1 місяць. Рахунок для зарахування процентів по вкладу НОМЕР_1. Позивач виконав умови договору та вніс кошти, однак на звернення до відповідача щодо повернення суми вкладу та нарахованих відсотків отримав відмову банку.

Просив стягнути з відповідача кошти за договором банківського вкладу №SAMDNFF08 в сумі 44502,54 доларів США, з яких 34253,04 доларів США - сума вкладу; 2452,64 доларів США- сума невиплачених відсотків; 5833,34 доларів США- сума не нарахованих відсотків; 1963,52 доларів США - сума 3% річних.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за депозитним договором в сумі 42523 доларів 08 центів США, а також 3% річних від простроченої суми в розмірі 1903 доларів 61 цент США. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на корить держави судовий збір в сумі 6890 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховані положення ст.1059 ЦК України. Матеріали справи не містять оригіналу договорів банківського вкладу та платіжного документу, що відповідає вимогам НБУ, про внесення за цими договорами коштів. Копію квитанції про внесення коштів, не може сприйматись як доказ існування правовідносин, оскільки за формою не відповідає вимогам ст. 1059 ЦК України та п. 2.9 глави2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, оскільки не містить печатки банківської установи. Судом першої інстанції безпідставно зроблено висновок про достатність доказів існування правовідносин між сторонами та встановлено факт укладання договору. Ці обставини не підтверджені належними доказами. Надана позивачем заява на оформлення вкладу ( оферта) без підтвердження прийняття банком такої пропозиції не може свідчити про укладання договору банківського вкладу. Суд першої інстанції стягуючи з відповідача 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у доларах США, виходив лише з вимог ст. 625 ЦК України, не врахував п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення». Суд міг стягнути в іноземній валюті лише суму банківського вкладу та відсотки у разі доведеності існування правовідносин, тоді як 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання стягуються в іноземній валюті з переведенням в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Районний суд вважав встановленим, що 04.07.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ « Приватбанк» (філія «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк» ) було укладено договір банківського вкладу №SAMDNFF08 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках за програмою «Стандарт на 12 місяців, на виконання умов яких позивач вніс кошти в валюті вкладу в сумі 34253,04. доларів США під 9,25% річних на строк 366 днів по 04.07.2014року включно, з періодом нарахування відсотків по вкладу 1 місяць. Ранунок для зарахування процентів по вкладу НОМЕР_1.

На підтвердження внесення коштів на вказаний рахунок позивачем надано копію квитанції про розміщення коштів в сумі 34253,04 дол. США на депозитний рахунок - рахунок НОМЕР_1 в установі відповідача

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що стороною укладеного з позивачем вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно чинного законодавства, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за договором №SAMDNFF08 має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорах. Відповідач умови депозитного договору не виконав, суму вкладу позивачу не повернув, тобто не виконав взяті на себе зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегулює питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової форми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку; а другий банк зобов'язаний надати клієнту на підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів, уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з п. 8 гл. «Приймання банком готівки» розд. ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз вищевказаних норм матеріального права вказує, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншим нормативно-правовим актом у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаям ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банк, засвідчений електронним підписом САБ.

Зазначена правова позиція висловлена ВСУ у постанові № 6-118цс14 від 29 жовтня 2014 року, в якій зазначено, що аналіз статті 1059 Цивільного кодексу України, пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, пункту 8 глави 2 "Приймання банком готівки" розділу ІІІ "Касові операції банків з клієнтами" Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, дозволяє дійти такого висновку.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Тому, вирішуючи спір у таких правовідносинах, суд першої інстанції мав зробити висновок щодо застосування норм матеріального права, а саме: ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення, п.п. 1.8, 1.10 Інструкції № 492, п. 8 гл. 2 «Приймання банком готівки» розд. ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337.

В доводах апеляційної скарги апелянт вказував, що матеріали справи не містять оригіналу чи належним чином завіреної копії договору банківського вкладу та платіжного документу, що відповідає вимогам НБУ.

При вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, судом встановлено відсутність оригіналу або належним чином завіреної копії такого договору банківського вкладу, що свідчить про відсутність доказів на підтвердження письмової форми банківського вкладу, а також платіжного доручення чи іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми, оформленого у встановленому законом порядку.

Суд першої інстанції при вирішенні справи на зазначені положення закону не звернув, не перевірив доводів сторін щодо даної обставини та ухвалив передчасне рішення про задоволення позовних вимог.

Оцінюючи надані сторонами докази як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, враховуючи доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості позовних вимог, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції і під час розгляду в апеляційному суді не надано належних та вмотивованих доказів які дають підстави для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -