Ухвала

іменем україни

30 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

КадєтовоїО.В., Карпенко С.О.,

за участю представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління механізації шляхового будівництва» про визнання договору дійсним та визнання права власності,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління механізації шляхового будівництва» (далі - ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва»)про визнання договору дійсним та визнання права власності.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 21 вересня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав на ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва». Згідно даного договору ОСОБА_6 зобов'язується передати ОСОБА_5, який зобов'язується прийняти та оплатити частину корпоративних прав на ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва» в розмірі 70,7621 %, в сумі 194 011 грн. Зазначена частка була придбана за 200 000 грн, які ОСОБА_6 отримав від позивача до підписання договору купівлі-продажу. Незважаючи на те, що сторони за договором купівлі-продажу домовились з усіх істотних умов договору, відбулось часткове виконання договору, відповідач ОСОБА_6 відмовляється нотаріально посвідчувати вказаний договір, посилаючись на брак часу. Ураховуючи наведене, ОСОБА_5 просив визнати дійсним договір купівлі-продажу корпоративних прав на ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва» та визнати за ним право власності на 194 011 грн капіталу статутного фонду ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва», що становить 70,7621 % голосів.

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 20 жовтня

2010 року позовні вимоги задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу корпоративних прав на ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва» від 21 вересня 2010 року, який був укладений між

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Визнано за ОСОБА_5 право власності на 194 011 грн капіталу статутного фонду ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва», що становить 70,7621 % голосів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 12 квітня

2016 року рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 20 жовтня

2010 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 квітня 2016 року та залишити без змін рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 20 жовтня 2010 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем належними та допустимими доказами, передбаченими нормами процесуального права не доведено, що учасник товариства ОСОБА_6 в визначеному законом порядку відступив йому свою частку в статутному фонді товариства. Тобто, в порядку передбаченому Статутом Товариства, ст. 147 ЦК України, ст. 53 Закону України «Про господарські товариства».

За визначенням статті 655 Цивільного кодексу Україниза договором купівлі -продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 статті 656 Цивільного кодексу Українипередбачає, що предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права; до договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає зі змісту або характеру цих прав.

Статтею 100 ЦК Українивизначено, що право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі.

Проте статтями 116, 147 Цивільного кодексу України, статтею 53 Закону України «Про господарські товариства» надано право учаснику товариства продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 116 Цивільного кодексу Україниучасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, здійснити відчуження часток у статутному капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

Частиною 2 ст. 13 ЦК Українипередбачено обов'язок особи при здійсненні своїх прав утримуватись від дій, які б могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про господарські товариства» учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства. Учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права. Купівля здійснюється за ціною та на інших умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу третім особам. Якщо учасники товариства не скористаються своїм переважним правом протягом місяця з дня повідомлення про намір учасника продати частку (її частину) або протягом іншого строку, встановленого статутом товариства чи домовленістю між його учасниками, частка (її частина) учасника може бути відчужена третій особі.

Судом встановлено, що зі змін до статуту ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва», державну реєстрацію яких проведено 17 вересня 2010 року (а. с.8- 9) вбачається, що на момент укладення договору купівлі-продажу корпоративних прав засновники товариства володіли такими частками: Об'єднання підприємств «Облміжколгоспшляхбуд» -65805 грн, що становить 24% Статутного фонду; ОСОБА_6 -194 401 грн, що становить 70,7621 % Статутного фонду; ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва» -14 361 грн, що становить 5,2379 % Статутного фонду.

Відповідно до п. п. 5.8. Статуту ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва» (а.с. 11-27) засновник Товариства може з дозволу інших Засновників поступитися своїм внеском (частиною вкладу) одному або декільком Засновникам Товариства, або третім особам. Засновники Товариства користуються переважним правом придбання вкладу (частини вкладу) Засновника, що поступається ним, пропорційно її часткам у Статутному фонді. Передача вкладу (частини вкладу) Засновником третім особам можлива тільки після повного внесення ним вкладу і з дозволу зборів Засновників.

Відповідно до п.п. 5.3., 10.1. Статуту, якими визначено, що розмір, строки і порядок внесення засновниками часткових внесків в Статутний фонд визначається цим Статутом. Зміни та доповнення до Статуту можуть бути внесені на підставі рішень Засновників, згідно чинного законодавства України і зареєстровані органами державної реєстрації.

Згідно постанови судді Староміського районного суду м. Вінниці від 14 вересня 2010 року (а. с. 151), яка набрала законної сили 22 вересня 2010 року, скасовано постанови Староміського районного суду м. Вінниці від 21 вересня 2009 року та від 19 листопада 2009 року про накладення арешту на майно, грошові кошти, а також на заборону будь-яким особам вчиняти будь-які дії стосовно ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва». Цією ж постановою скасовано постанову слідчого СВ УМВС України від 17 червня 2009 року про накладення арешту на автотранспорт та механізми, які належать Товариству.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про господарські товариства» зміни щодо складу учасників товариства та розміру їх часток мають бути відображені в установчих документах шляхом внесення в установленому законодавством порядку відповідних змін та їх державній реєстрації.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що учасник товариства ОСОБА_6 в визначеному законом порядку відступив йому свою частку в статутному фонді товариства. Тобто, в порядку передбаченому Статутом Товариства, ст. 147 ЦК України, ст. 53 Закону України «Про господарські товариства». Отже, відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України суд першої інстанції міг визнати дійсним сам договір купівлі-продажу, який потребує нотаріального посвідчення, але без визнання права власності на капітал статутного фонду, що був предметом спірного договору, а тому суд апеляційної інстанції виходячи з вищевикладеного дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 ЦПК України за наслідками розгляду касаційної скарги на рішення суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно із ч.1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко