АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Качана В.Я.

при секретарі Матвійчуку І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування,

встановила:

у квітні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ПрАТ «Київський страховий дім» 6694,02грн. матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу, 233,69грн. матеріальної шкоди, що пов'язана з витратами на лікування, 150грн. за проведення комп'ютерної томографії, 5000грн. моральної шкоди, 600грн. за проведення товарно-транспортної експертизи, та з ОСОБА_3 7000грн., як втрати заробітку за 1,5 місяці, і 20 000грн. завданої моральної шкоди.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 18 жовтня 2013р. з вини ОСОБА_3 сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої був пошкоджений належний йому на праві власності моторолер, реєстраційний номер НОМЕР_1, та завдано шкоди його здоров'ю.

Позивач стверджував, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім» на підставі полісу обов'язкового страхування. Згідно звіту від 21 лютого 2014р. вартість матеріального збитку становить 6 694,02грн., однак страховик відмовляється виплатити страхове відшкодування.

Також позивач посилався на те, що у результаті ДТП зазнав суттєвих фізичних ушкоджень, мусив пройти лікування, що завдало непомірних моральних страждань, тому страховик зобов'язаний сплатити завдану йому моральну шкоду та витрати, які понесені ним на лікування.

Крім того, позивач вважав, що ОСОБА_3 повинен відшкодувати моральну шкоду, завдану йому його діями.

Рішенням суду від 10 грудня 2015р. у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник позивача посилається на неврахування судом наданих доказів, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/3929/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Сіромашенко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його

- 2 -

представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення відповідача та представників відповідачів, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 18 жовтня 2013р. на бул. Чоколівському у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ-21114», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, та моторолера, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1

Вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2014р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 5950грн., стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6000грн. у відшкодування моральної шкоди, у решті позовних вимог відмовлено.

Також вироком суду встановлено, що ОСОБА_1 у результаті ДТП були заподіянні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2014р. вирок Солом'янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2014р. в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди скасовано та направлено на новий розгляд у порядку цивільного судочинства.

Висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 115/14 від 21 лютого 2014р., проведеного судовим експертом-автотоварознавцем ОСОБА_6, визначена вартість матеріального збитку, завданого власнику мотоцикла, реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження в ДТП, у розмірі 6694,02грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з лімітом відповідальності у 100 000грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, і 50 000грн. за шкоду, заподіяну майну, з франшизою 510грн.

21 жовтня 2013р. ОСОБА_3 повідомив страховику про настання страхового випадку, з таким же повідомленням до страховика звернувся 29 жовтня 2013р. ОСОБА_1

10 березня 2015р. до ПрАТ «Київський страховий дім» із адвокатським запитом звернувся ОСОБА_2, як представник ОСОБА_1, у якому просив виплатити страхове відшкодування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, заявлених до ПрАТ «Київський страховий дім», суд першої інстанції виходив з того, що позивач не звертався до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування та не надав документів, необхідних для здійснення такої виплати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, заявлених до ОСОБА_3, суд виходив з того, що доказів у підтвердження втрати заробітку, позивачем не надано, а моральна шкода була стягнена з відповідача вироком суду.

Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі закон) визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Частиною 1 ст. 22 закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-

- 3 -

транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Стаття 23 закону передбачає, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Згідно ч. 1 ст. 24 закону у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ПрАТ «Київський страховий дім» у запереченнях на позов зазначило, що визнає позовні вимоги частково, а саме в частині відшкодування позивачу 233,69грн. на лікування, 150грн. за проведення комп'ютерної томографії та моральну шкоду, що становить 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 12 грн. Вказані заперечення підписані головою правління ПрАТ «Київський страховий дім».

Відповідно до ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Часткове визнання ПрАТ «Київський страховий дім» позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки позивачем надані суду докази витрат на лікування у сумі 233грн. 69коп., проходження томографії та оплати цієї послуги у сумі 150грн., відшкодування вказаних витрат передбачено законом, як і відшкодування моральної шкоди.

Судом не постановлена ухвала про відмову у прийнятті часткового визнання відповідачем позову, а також не наведено такого обґрунтування і у рішення суду, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови у задоволенні вказаних позовних вимог.

Крім того, судом не враховано, що відповідно до ст. 37.1.4. закону заява про страхове відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю потерпілого, може бути подана протягом трьох років з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 26-1 закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Так як страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров'ю, становить 383,69грн., розмір моральної шкоди, яка підлягає виплаті страховим, складає 19грн. 19коп.

Згідно статті 12.2 закону франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю

та/або здоров'ю потерпілих, не застосовується.

Доводи апеляційної скарги, що розмір моральної шкоди, який підлягає виплаті страховиком становить 5% від ліміту відповідальності страховика за шкоду, завдану здоров'ю, не ґрунтуються на нормах ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Оскільки судом першої інстанції неправильно були застосовані норми матеріального права при вирішення спору про стягнення страхового відшкодування шкоди, завданої

- 4 -

здоров'ю позивача, колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення зазначених позовних вимог.

Згідно ст. 29 закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються

витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 35.1. закону визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що позивач не звертався до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, а твердження позивача під час апеляційного розгляду, що така заява була подана разом із повідомленням про настання страхового випадку, не підтверджена належними доказами.

Апеляційним судом були оглянуті матеріали страхової справи, які не містять заяви позивача про виплату страхового відшкодування, крім адвокатського запиту від 10 березня 2015р.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що у порушення вимог ст. 36.2. закону страховик не виплатив страхове відшкодування, не ґрунтуються на обставинах справи.

Згідно статті 37.1.4. закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що страховик має правові підстави для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, оскільки із вимогою про виплату страхового відшкодування представник позивача звернувся до страховика тільки 10 березня 2015р., хоча ДТП сталася 18 жовтня 2013р.

Твердження представника позивача про те, що законом передбачено право звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, завдану майну позивача, протягом трьох років у разі заподіяння шкоди здоров'ю, а вказані виплати пов'язані між собою, колегія суддів вважає надуманими, так як вони суперечать зазначеній вище нормі матеріального права, яка чітко відмежовує строки, протягом яких особа може звернутися до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, завдану майну потерпілого, та за шкоду, завдану здоров'ю потерпілого, що не є тотожними поняттями.

Посилання представника позивача на те, що страховик зобов'язаний був після отримання повідомлення про ДТП вчинити дії для оцінки завданої шкоди, що ним зроблено не було, не є підставою для стягнення зі страховика страхового відшкодування поза межами строків, визначених у статті 37 закону, так як нормами закону передбачені інші права потерпілої особи, у разі невиконання страховиком положень ст. 34 закону.

Зокрема, якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення

експертизи (дослідження) (стаття 34.3.), також власники пошкодженого транспортного засобу

- 5 -

звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна (стаття 33.3).

При цьому, доказів понесення позивачем витрат на оплату послуг експерта суду першої інстанції не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ПрАТ «Київський страховий дім» страхового відшкодування шкоди, завданої майну позивача, і підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги в цій частині не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Позивачем суду першої інстанції не було надано доказів втрати ним заробітку у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю, яка настала у результаті ДТП з вини ОСОБА_3, оскільки відповідно до довідки, виданої ТОВ «Фантезі 2013» від 18 лютого 2014р., у жовтні 2013р. та листопаді 2013р. позивачу була нарахована заробітна плата у сумі 5000грн. Така ж заробітна плата була нарахована позивачу, як у вересні 2013р., так і у грудні 2013р.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про ненадання позивачем доказів у підтвердження втрати ним заробітку та відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 втраченого позивачем за 1,5 місяця заробітку.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2014р. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто 6000грн. моральної шкоди.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно відмовив у повторному стягненні з ОСОБА_3 моральної шкоди, так як це не передбачено нормами матеріального права.

Доводи представника позивача про те, що ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2014р. вирок Солом'янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2014р. в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1, у тому числі і про стягнення моральної шкоди, скасований, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вирок суду скасований в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, а моральна шкода не є майновою шкодою. Крім того, ухвала колегії суддів від 25 червня 2014р. не містить обґрунтування незаконності вироку Солом'янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2014р. в частині стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди, що також свідчить про залишення вироку суду в цій частині без змін.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, заявлених до ОСОБА_3, правильно застосовані норми матеріального права, оцінені надані докази, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення

- 6 -

суду в цій частині та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог, пред'явлених до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги, заявлені до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 395грн. 69коп.

В іншій частині позовних вимог, заявлених до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: