№ 490/9085/15-ц
н/п 2/490/1392/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Кошевій О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просила вселити її до квартири АДРЕСА_1, виділивши їй в користування кімнату площею 12,6 кв. м, а всі інші приміщення квартири залишити в загальному користуванні; зобовязати відповідача у справі не перешкоджати позивачці у користуванні вищезазначеною квартирою.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що вона є власницею 1/8 частини зазначеної квартири, однак на теперішній час відповідач чинить їй перешкоди у користуванні нею. Відповідач самовільно замінив замки на дверях квартири, що унеможливлює позивачці доступ до квартири, користування та розпорядження нею на власний розсуд.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2015 року позов було частково задоволено, однак ухвалою суду від 17.02.2016 року заочне рішення було скасоване, а справу призначено до судового розгляду.

Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, та просила про закриття провадження у справі, оскільки судом вже було винесено рішення з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідач у судове засідання також не з'явився. При цьому, його представник надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, а провадження у справі закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів, оскільки у справі достатньо даних про їх права та взаємини.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали та обставини цивільних справ № 490/9085/15-ц та № 490/10756/13-ц, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просила вселити її до квартири АДРЕСА_1, виділивши їй в користування кімнату площею 12,6 кв. м, а всі інші приміщення квартири залишити в загальному користуванні; зобовязати відповідача у справі не перешкоджати позивачці у користуванні вищезазначеною квартирою.

Свої вимоги вона обґрунтовувала тим, що вона є власником 1/8 частини вищезазначеної квартири, однак не може розпоряджатися та користуватися своїм нерухомим майном, оскільки відповідач всіляко перешкоджає їй у вселенні та можливості вільного доступу до квартири. Добровільно впустити позивачку до квартири або встановити порядок користування кімнатами у вказаній квартирі відповідач відмовляється. Як на правові підстави свого позову позивачка посилається на положення ст. ст. 360, 364, 386, 387, 391 ЦПК України.

В той же час, у вересні 2013 року ОСОБА_3 від свого імені та в інтересах ОСОБА_1 зверталася до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому також просила вселити ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1, виділивши їй в користування кімнату площею 12,6 кв. м, а всі інші приміщення квартири залишити в загальному користуванні; зобовязати відповідача у справі не перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні вищезазначеною квартирою.

Свої вимоги вона також обґрунтовувала тим, що ОСОБА_1 є власником 1/8 частини вищезазначеної квартири, однак не може розпоряджатися та користуватися своїм нерухомим майном, оскільки відповідач всіляко перешкоджає їй у вселенні та можливості вільного доступу до квартири. Добровільно впустити позивачку до квартири або встановити порядок користування кімнатами у вказаній квартирі відповідач відмовляється. Як на правові підстави свого позову позивачка також посилалася на положення ст. ст. 360, 364, 386, 387, 391 ЦПК України.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2014 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 07 листопада 2014 року) позов поданий ОСОБА_3від свого імені та в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було задоволено: зобов'язано відповідача усунути перешкоди, зокрема, ОСОБА_1, у користуванні квартирою № 12 у будинку № 98 по вул. Великій Морській в м. Миколаєві; ОСОБА_1 вселено до вищезазначеної квартири.

Вказане заочне рішення набрало законної сили 17 лютого 2014 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, набрало законної сили рішення суду, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Так, дослідивши матеріали та обставини цивільних справ № 490/9085/15-ц та № 490/10756/13-ц, суд приходить до висновку, що судове рішення у цивільній справі № 490/10756/13-ц, яке набрало законної сили, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами (позивачка - ОСОБА_1, відповідач - ОСОБА_2), про той самий предмет (усунення перешкод у користуванні квартирою № 12 у будинку № 98 по вул. Великій Морській в м. Миколаєві та вселення) та з тих самих підстав, у зв'язку з чим провадження у цивільній справі № 490/9085/15-ц підлягає закриттю.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 208-210 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення - закрити.

Ухвала може бути оскаржена через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН