Справа №601/1103/16
Провадження № 2/601/546/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року Кременецький районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді Білосевич Г.С.

при секретарі Васільєвій О.М.,

за участю представника позивача Тартак О.С.,

представника відповідачів: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кременець цивільну справу за позовом Кременецької міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - служба у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримала та пояснила, що міська рада є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаному будинку зареєстровані відповідачі по справі. З 2000 року відповідачі не проживають за місцем реєстрації, постійно проживають в іншому місці. Реєстрація відповідачів у даній квартирі перешкоджає позивачу у реалізації його права на право розпорядження даним майном, тому представник позивача просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщення - квартирою АДРЕСА_1.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечив проти позову та пояснив, що оскільки квартира після пожежі,яка сталась не з вини відповідачів, стала непридатною для проживання, тому на даний час відповідачі у ній не проживають. Окрім того, ОСОБА_7 навчається у Вінницькому коледжі та є неповнолітньою, а ОСОБА_5 є інвалідом ІІ групи. А тому представник позивач просить відмовити у задоволенні даного позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Згідно рішення виконкому Кременецької міської ради від 28.12.1989 року № 488 , власником квартири АДРЕСА_1 є Кременецька міська рада Кременецького району Тернопільської області.

Згідно актів обстеження квартири АДРЕСА_1 від 17.06.2016 року30.09.2014 року і 30.07.2014 року, ОСОБА_3, 1965 року народження, ОСОБА_4, 1965 року народження, ОСОБА_5, 1990 року народження ОСОБА_6, 1991 року народження, ОСОБА_7, 2000 року народження зареєстровані у даній квартирі, але з 2000 року не проживають у ній. На час перевірки встановлено, що в квартирі ніхто не проживає, відсутні речі побуту, стан квартири аварійний, віконні рами не засклені, вхідні двері не замкненні, в кімнатах частково обвалюється стеля.

Згідно ухвали Кременецького районного суду від 27 лютого 2015 року, оголошено розшук ОСОБА_3, 1965 року народження.

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, навчається на 1 курсі Вінницького коледжу економіки та підприємництва Тернопільського національного університету на денній формі навчання. Термін навчання з 01.09.2015 року по 30.06.2018 рік.

Згідно виписки з медичної карти від 27.07.203 року, посвідчення серії НОМЕР_1 та довідки до акту огляду МСЕК від 20.05.2012 року, ОСОБА_5 є інвалідом ІІ групи з дитинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. 47 Конституції України - кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 71 Житлового кодексу України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні,

студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства"держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи вимоги вищезазначених норм права, суд вважає, що визнання неповнолітної ОСОБА_7 такими, що втратила право користування житловим приміщенням призведе до порушення її прав на користування житловим приміщенням.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1, власником якої є Кременецька міська рада перебуває у аварійному стані, що не заперечувалось в судовому засіданні представником позивача. Тому відповідачі не можуть проживати у даній квартирі і причина їх відсутності є поважною.

Судом не встановлено фактів, а позивачем не представлено доказів відсутності відповідачів у спірній квартирі понад один рік без поважних причин, а тому суд вважає, що у задоволенні даного позову слід відмовити.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 71, 72 Житлового Кодексу України, ст.ст. 29, 405 ЦК України, ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Кременецької міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - служба у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: