У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Ковальчук Н.М., Григоренко М.П.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

з участю ОСОБА_1, Захарчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" Сокуренко Н.В. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 жовтня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" о ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 жовтня 2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" Сокуренко Н.В. покликається на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказувала, що не погоджується з висновком суду першої інстанції, що банком пропущено загальний строк позовної давності, оскільки п.1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2012 року передбачено, що строк позовної давності відносно вимог банку по поверненню кредиту, відсотків, комісії, неустойки складає 50 років з дня підписання заяви, тобто до 10.05.2062 року в даному випадку.

Звертала увагу на те, що позивач з даним позовом звернувся 26.04.2016 року тобто, у межах строку позовної давності із врахуванням її переривання.

Доводила, що судом першої інстанції не було враховано того, що у 2012 році відбулося переривання строку позовної давності та за згодою сторін збільшено строк позовної давності за вимогою з повернення кредиту на 50 років, оскільки 10.05.2012 року відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2012 року.

З цих підстав просила рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 жовтня 2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник банку ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 - адвокат Захарчук М.І. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Констатуючи, що вимоги банку про повернення кредиту є обґрунтованими та такими, що не суперечать договору, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову виходячи з наслідків пропуску банком строку позовної давності. Суд вважав, що анкета-заява від 10 травня 2012 року не може бути взята до уваги як договір про збільшення позовної давності в розумінні ст.259 ЦК України чи повідомлення про зміну умов кредитування відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг, оскільки не містить вказівки на внесення змін саме до укладеного між сторонами 18 грудня 2007 року кредитного договору. Місцевий суд дійшов висновку, що в даному випадку застосуванню підлягає загальний строк позовної давності тривалістю три роки, а враховуючи дату останнього платежу - 26 квітня 2012 року, строк позовної давності для пред'явлення вимоги до суду закінчився 26 квітня 2015 року. Позивач звернувся до суду з позовом 26 липня 2016 року, тобто після спливу позовної давності.

Такі висновки місцевого суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 18 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір шляхом приєднання ( ч.1 ст.634 ЦК України ), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Укладений сторонами кредит складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку.

Всупереч умовам кредитного договору ОСОБА_4 порушено строки погашення заборгованості по кредиту. Згідно із розрахунком заборгованість за кредитним договором станом на 31 травня 2016 року становить 41566,66 грн. та складається з заборгованості за кредитом в сумі 6719,93 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 27383,32 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 5245,95 грн., 250 грн. штрафу ( фіксована частина ) та 1967,46 грн. штрафу (процентна складова).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, згідно правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Згідно інформації про картковий рахунок, строк дії картки, отриманої ОСОБА_4, встановлений до 11/11, тобто включно по останній день листопада 2011 року.

Відповідно до виписки по особовому рахунку ОСОБА_4, 26 квітня 2012 року було внесено 500 грн. на погашення заборгованості через термінал самообслуговування, що згідно ст.264 ЦК України перервало строк позовної давності і з цієї дати його відлік розпочався знову та відповідно до ст.257 ЦК України закінчився, як вірно зазначив місцевий суд, 26 квітня 2015 року.

Анкета-заява від 10 травня 2012 року обґрунтовано не взята місцевим судом до уваги як договір про збільшення позовної давності в розумінні ст.259 ЦК України чи повідомлення про зміну Умов кредитування оскільки не містить вказівки на внесення змін саме до укладеного між сторонами 18 грудня 2007 року кредитного договору та ці Умови не підписані позичальником. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає (правова позиція у справі 6-16цс15 від 11 березня 2015 року).

Пункт 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг на який посилається апелянт не містить вказівки про 50-річний строк позовної давності (а.с.54).

Отже, до застосування підлягає загальний строк позовної давності тривалістю три роки.

Банк звернувся з позовом до суду 26 липня 2016 року, тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності.

ОСОБА_4 подав до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності (а.с.25,26).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові ( ч.4 ст.267 ЦК України ).

Оскільки рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених у ньому, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 324,325 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий:

Судді: