Справа № 344/9015/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2484/2016
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 18 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по вул. Автоливмашівська, 169 в с. Хриплин, Івано-Франківської міської ради. В будинку зареєстрований та проживає відповідач, який не є членом її сімї. Посилаючись на те, що останній вселився в будинок за життя та зі згоди попереднього власника (її бабусі), тому в звязку зі смертю такої втратив право на користування житловим приміщенням в будинку. З цих підстав просила задовольнити позов.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Автоливмашівська, 169 в с. Хриплин належить їй на праві власності. В будинку зареєстрований та проживає відповідач ОСОБА_3, який не є членом її сімї. Не був останній також членом сімї спадкодавця ОСОБА_4 Відповідач користується спірним приміщенням без будь-яких правових підстав, чим створює їй відповідні перешкоди та порушує право володіння і розпорядження власністю. А відтак, на підставі ст. ст. 386, 391 ЦК України вона вправі була звернутися до суду з даним позовом та вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особою такою, що втратила право користування житлом. Однак, цих обставин суд першої інстанції не врахував та прийшов до помилкового висновку про обрання нею невірного способу захисту цивільних прав.

Тому просила рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позову.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_3 доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Постановляючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 неправильно обрано спосіб захисту порушеного права, а тому відсутні підстави для задоволення таких її позовних вимог.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Ухвалене у справі рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону виходячи з наступного.

В силу ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 на праві власності належить будинковолодіння по вул. Автоливмашівська, 169 в с. с. Хриплин Івано-Франківської міської ради, відповідні відомості про що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зокрема, з інформаційної довідки з Державного реєстру видно, що державна реєстрація права власності позивача на це нерухоме майно здійснена 22.03.2016 року на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 2 вересня 2015 року (а.с.6).

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Зясовано, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в спірному будинку з березня 2013 року. Тобто, вселився в нього до дня смерті попереднього власника своєї тітки ОСОБА_4, яка померла 12 грудня 2013 року (а.с.8, 28).

З пояснень останнього в засіданні апеляційного суду встановлено, що він вселився в будинок з метою здійснення догляду за нею, однак будь-який договір з цього приводу не укладався.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_2 посилалась на вищезазначені обставини, що, на її думку свідчить про порушення права власності на це нерухоме майно. Тому просила усунути перешкоди в користуванні майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в спірному будинку та зняття його з реєстрації в ньому.

Згідно п.п. 33, 34, 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Водночас чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Як передбачено ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відтак, виникнення права членів сім'ї власника на користування квартирою (будинком) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири (будинку) права власності на це нерухоме майно. А отже, припинення права власності на квартиру(будинок) припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою(будинком).

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 5 листопада 2014 № 6-158цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В засіданні апеляційного суду зясовано, що відповідач оскаржував рішення Івано-Франківського міського суду від 2 вересня 2015 року, яким за ОСОБА_2 визнано право власності на спадкове майно, в тому числі і спірний будинок. Однак, рішенням колегії суддів апеляційного суду від 17 листопада 2015 року апеляційну скаргу відхилено, а рішення залишено без змін. При цьому встановлено, що відповідач, який є племінником спадкодавця ОСОБА_4, відноситься до спадкоємців четвертої черги, з позовом до ОСОБА_2 (спадкоємця за правом представлення) про усунення її від права на спадкування не звертався.

З огляду на вищенаведені обставини, враховуючи припинення права власності на будинковолодіння за попереднім власником не встановлено підстав і для збереження за відповідачем права користування спірним приміщенням.

А отже, на думку колегії суддів, ОСОБА_2 вправі була звернутися до суду з вимогою про усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в спірному будинку.

Разом з тим, враховуючи обмеження позивача у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, вона як власник такого має право вимагати усунення відповідних перешкод, крім того, і шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, що випливає з вимог ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_2 відповідають визначеним ст. 16 ЦК України способам захисту її порушеного права. А тому таке підлягало захисту шляхом задоволення позову.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції на порушення статей 212, 214 ЦПК України на зазначені вимоги закону уваги не звернув, не встановив, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; у достатньому обсязі не визначився щодо характеру спірних правовідносин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення, що призвело до неправильного вирішення справи, не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Розподіл судових витрат на сторін слід покласти відповідно до ст. 88 ЦПК України. Зокрема, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 1 157,10 грн понесених судових витрат, що підтверджується документально.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 18 листопада 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_2 на праві власності житловим будинком по вул. Автоливмашівська, 169 в с. Хриплин, Івано-Франківської міської ради. Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку по вул. Автоливмашівська, 169, с. Хриплин, Івано-Франківської міської ради та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 157,10 грн понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_5