АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/6665/15-ц 22-ц/774/1675/К/16
Справа № 212/6665/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/1675/К/16 інстанції ОСОБА_1
Категорія № 50 (3) Доповідач Барильська А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Барильська А.П.,

суддів: Зубакової В.П., Митрофанової Л.В.

секретар: Чубіна А.В.

за участю: відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, який під час розгляду справи уточнила та в обґрунтування позову зазначила, що відповідач являється її батьком. На даний час вона являється інвалідом 1Б групи за загальним захворюванням, яка була їй встановлена з 01 грудня 2014 року по 01 грудня 2015 року. Потім 07 квітня 2016 року вона пройшла переогляд і їй встановлена ІІ група інвалідності з 01 грудня 2016 року строком до 01 грудня 2018 року.

У зв'язку з цим вона потребує проходження постійного реабілітаційного курсу, що стосується лікування лобової частини голови, правої верхньої кінцівки, лівого верхнього передпліччя, копчику та тазу; чистка легенів; повноцінне харчування. Пенсія, що була їй призначена у зв'язку із інвалідністю І групи Б становить 949,00 грн., чого їй не вистачає для проходження реабілітаційного курсу лікування, тому вона потребує матеріальної підтримки батька.

Просила суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на її ж утримання у розмірі 1000,00 грн., щомісячно, з дня предявлення позову та до моменту присвоєння їй групи інвалідності перша «Б» 01 листопада 2015 року. Також стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1000 грн. з 01 грудня 2016 року по 01 листопада 2018 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 13 серпня 2015 року до 01 листопада 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01 грудня 2016 року до 01 листопада 2018 року.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах місячної суми допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким зменшити розмір аліментів на утримання доньки до 400 грн.

Так, на думку відповідача, судом не враховано, що на даний час він зареєстрований як безробітний у Криворізькому МЦЗ, стабільної роботи не має, а також те, що за весь час хвороби доньки, від повністю сплачував лікування та продовжує допомагати по сьогодення.

Також, апелянт вважає, що поза увагою суду залишилась і економічна та ринкова ситуація в країні, а саме зросли ціни на товари першої необхідності, житлово-комунальні послуги. Тому, маючи невеликий дохід, він не в змозі сплачувати дочці 1000 грн. та вважає, що ця сума має бути зменшена до 400 грн.

Позивач та її представник в судове засідання не зявились. Позивач ОСОБА_3 була повідомлена про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до ч. 5 ст. 76 ЦПК України. Представник позивача ОСОБА_4 подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

На думку колегії суддів, поведінка сторін, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи, незалежно від причин їх неявки у судове засідання апеляційного суду, свідчить про зловживання стороною своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які зявляються до суду, призводить до порушення розумних строків розгляду справи та являється волевиявленням сторін, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з підстав п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України у звязку з неповним зясуванням судом обставин, які мають значення для справи.

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, відповідач ОСОБА_5 є батьком позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3, відповідно до посвідчення УПСЗН виконкому Жовтневої районної у місті ради від 19.12.2013 року, є інвалідом 1 групи за загальним захворюванням (а.с. 6).

Згідно довідки МСЕК від 18.11.2014 року перша Б група позивачу була встановлена повторно з 01 грудня 2014 року на строк до 01 грудня 2015 року, з черговим переоглядом 01 листопада 2015 року (а.с. 5, 36).

В подальшому, як вбачається з довідки МСЕК від 07 квітня 2016 року, ОСОБА_3 пройшла переогляд і їй була встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням з 01 грудня 2016 року по 01 листопада 2018 року (а.с. 63).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст. ст. 198 Сімейного Кодексу України, обов'язку батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, однак вважає, що суд помилково визначився з розміром стягнутих аліментів.

Позивач ОСОБА_3 зазначила, що на час звернення з позовом вона була інвалідом першої групи «Б» з 01.12.2014 року по 01.11.2015 року, а уточнивши позовні вимоги зазначила, що після повторного огляду 07.04.2016 року їй було встановлено 2 групу інвалідності з 01.12.2016 року по 01.11.2018 року. Відповідач не надає їй матеріальної допомоги, хоча в змозі надавати таку допомогу, оскільки має постійну роботу.

Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Таким чином, відповідно до правил даної статті, батьки продовжують бути зобовязаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття за наявності у сукупності таких обставин:

- дочка або син є непрацездатними. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров'я, тобто наявність у дитини статусу інваліда. Інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»). Подібне визначення інваліда міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина.

- непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги. Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги пенсій та допомог у зв'язку з інвалідністю.

- наявність у батьків можливості надати таку допомогу. Батьки не будуть зобов'язані утримувати повнолітню дитину, якщо вони самі є непрацездатними та потребують допомоги або якщо їхній заробіток не дозволяє їм здійснювати утримання.

Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено. що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Так. матеріалами справи підтверджено та сторонами не оспорюється, що позивач ОСОБА_3 є інвалідом за загальним захворюванням, перша Б група була встановлена висновком МСЕК повторно з 01 грудня 2014 року на строк до 01 грудня 2015 року, з черговим переоглядом 01 листопада 2015 року. В подальшому 07 квітня 2016 року позивач пройшла переогляд і висновком МСЕК їй була встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням з 01 грудня 2016 року по 01 листопада 2018 року.

Розмір пенсії, яку отримує ОСОБА_3 у звязку з інвалідністю, становить 949 грн. (а.с. 6).

Згідно наданих позивачем медичних документів, вона потребує проходження постійного реабілітаційного курсу, що стосується лікування лобової частини голови, правої верхньої кінцівки, лівого верхнього передпліччя, копчику та таз; чистки легенів, повноцінного харчування (а.с. 7-10, 64-65).

З матеріалів справи та наданих відповідачем ОСОБА_2 апеляційному суду довідок вбачається, що відповідач працює в ТОВ «Дім вина «Квінт» з 03.04.2015 року по 15.04.2016 року та з 06.09.2016 року по теперішній час на посаді водія автотранспортного засобу та отримує середню заробітну плату в розмірі 3261,37 грн. (а.с. 28, 108, 109).

На думку колегії суддів, враховуючи стан здоровя позивача та майновий стан сторін, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на користь позивача, однак, разом з тим, при визначенні розміру аліментів не врахував, що відповідач ОСОБА_2 має постійне місце роботи та отримує заробітну плату, у звязку з чим колегія суддів вважає, що рішення суду необхідно змінити в частині визначення розміру стягнутих з ОСОБА_2на користь ОСОБА_3 аліментів: з 1000 грн. на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2016 року змінити в частині визначення розміру стягнутих з ОСОБА_2на користь ОСОБА_3 аліментів: з 1000 грн. на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: В.П. Зубакова

ОСОБА_6