Провадження №2/522/8826/16
РІШЕННЯ

Іменем УКРАЇНИ

"28" листопада 2016 року

Приморський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого - судді Домусчі Л.В.

за секретаря судового засідання ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання виконавчих написів, вчинених приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 24.03.2015 року, що зареєстрований у реєстрі нотаріуса за № 1228, та від 25.03.2015 року, що зареєстрований у реєстрі нотаріуса за № 1234 такими, що не підлягають виконанню.

В обґрунтування позову посилався на наступне. Відповідно до укладеного договору № ODXRRC15590015 від 30.07.2008 року Хвiтiя ОСОБА_3 Кукурiївна 30.07.2008 року отримала кредит у розмірі 12239.62 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.07.2010 року. Згідно договору № ODXRRC15590003 від 02.10.2008 року Хвiтiя ОСОБА_3 Кукурiївна 02.10.2008 року отримала кредит у розмірі 13726.68 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02.10.2010 року. ОСОБА_3 належним чином виконувала свої зобов'язання за вищезазначеними договорами, сплачуючи щомісячно всі необхідні платежі. Проте, 24.03.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було вчинено виконавчий напис № 1228, на підставі якого запропоновано стягнути грошові кошти з Позивача у розмірі 295 248,41 гривень, та витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису 1700,00 грн. Крім того, 25.03.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було вчинено виконавчий напис № 1234, на підставі якого запропоновано стягнути грошові кошти з Позивача у розмірі 355 263,57 гривень, та витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису 1700,00 грн.

Таким чином, позивач вважає зазначеі виконавчі написи такими, що грубо порушують його права та інтереси, оскільки вказана сума, на думку позивача, не є безспірною, адже у документах, на підставі яких вчинялися виконавчі написи, були відсутні докази безспірності заборгованості боржника перед кредитором, позивачем не було отримано письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов'язання, стягнення з позивача плати за вчинення виконавчих написів супееречить ч. 11 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 не з'явилася, проте надав суду заяву, якою позов підтримала у повному обсязі, просив суд задовольнити його у повному обсязі та розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про дату та час судового засідання була сповіщена належним чином, причини неявки суду не сповістила.

Суд дослідив матеріали справи, за наслідками цього вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.

Відповідно до укладеного договору № ODXRRC15590015 від 30.07.2008 року Хвiтiя ОСОБА_3 Кукурiївна 30.07.2008 року отримала кредит у розмірі 12239.62 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.07.2010 року.

Згідно договору № ODXRRC15590003 від 02.10.2008 року Хвiтiя ОСОБА_3 Кукурiївна 02.10.2008 року отримала кредит у розмірі 13726.68 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02.10.2010 року.

Правилами статей 526, 589, 590 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 вимог банку за кредитними договорами, відповідач з метою реалізаціх своїх прав звернувся до приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6.

24.03.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було вчинено виконавчий напис № 1228, на підставі якого запропоновано стягнути грошові кошти з Позивача у розмірі 295 248,41 гривень, та витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису 1700,00 грн.

25.03.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було вчинено виконавчий напис № 1234, на підставі якого запропоновано стягнути грошові кошти з Позивача у розмірі 355 263,57 гривень, та витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису 1700,00 грн.

Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно п. 13 ПП ВСУ «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ, пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Ради Міністрів України від 12 жовтня 1976 року N 483 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор (з наступними змінами) і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. ( Абзац перший пункту 13 із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України N 2 ( v0002700-95 ) від 13.01.95, N 12 ( v0012700-96 ) від 01.11.96 )

Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999року №1172 визначено, що для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого договору;

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють просточення виконавчого зобов'язання.

Таким чином, з тексту наведених норм законодавства вбачається, що під час вчинення виконавчого напису нотаріусом має правове значення доведеність факту безспірності суми стягуваної заборгованості.

Проте, відповідачем не було надано доказів на підтвердження безспірності суми заборгованості. Крім того, п.п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, встановлено що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарський операцій і складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Водночас, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису Банком не було надано нотаріусу первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), відповідачем не надано доказів направлення відповідних повідомлень про їх отримання, тому у нотаріуса бути відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед банком, зазначений у написі, є безспірним.

Крім того, як вбачається зі спірного виконавчого напису № 1228, Відповідачу було запропоновано стягнути з Позивача суму пені у розмірі 267 459,21 грн та штрафу 14059,45 грн., тобто за шість років шість місяців двадцять сім днів.

Як вбачається зі спірного виконавчого напису № 1234, Відповідачу було запропоновано стягнути з Позивача суму пені у розмірі 320 094,33 грн та штрафу 16 836,36 грн., тобто за шість років чотири місяці двадцять п'ять днів.

Відповідно до ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Зігдно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пен я є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення строків виконання грошового зобов'язання за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.10.2015 року по справі № 6-2003 цс 15.

Таким чином, враховуючи особливості існуючого порядку вчинення виконавчих написів, який передбачає одностороннє звернення кредитора до нотаріуса та фактично виключає можливість боржника на такій стадії представити докази наявності спору між сторонами щодо заборгованості або її відсутності, я не мала змоги надати свої заперечення та докази погашення заборгованості, тому у нотаріуса не було доказів наявності у мене безспірної заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк», нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.

При визначенні змісту категорії безспірності вимоги суд має керуватися однаковим для всіх судів України її розумінням, сформульованим у своїх правових позиціях постановою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 4 березня 2015 року по справі № 6-27цс-15. Згідно із цими правовими позиціями, коли заявником порушується питання про стягнення штрафних санкцій, процентів, збитків, що не випливають з договору, то ця сума з боржником не погоджується, залежить від багатьох складових, а отже, вона є спірною.

Вчинення ж виконавчого напису щодо існуючої заборгованості, про яку не було проінформовано позивача та визнання такої заборгованості безспірною, також суперечить закону, з огляду на наступне.

Статтями 526, 530 ЦК України, встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому, в порушення умов договору та чинного законодавства України, відповідачем не було надано доказів направлення на адресу ОСОБА_3 жодного повідомлення. Крім того, в оскаржуваних виконавчоих написах не зазначено за невиконання якого зобовязання була нарахована пеня та штраф одночасно саме у такому розмірі.

Відповідно до ч. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист справ споживачів», якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом на придбання житла шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця.

Однак, повідомлень щодо необхідності повернення пені у сумі 267 459,21 грн, 320 094,33 грн, та штрафу у сумі 14059,45 грн, 16 836,36 грн ОСОБА_3 від Кредитодавця у порядку, передбаченому законом, не надходило.

Також, слід зазначити, що Боржник вважається належним чином повідомлений про дострокове повернення кредиту в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника відповідного листа, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що відображена в постанові від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57цс12.

Таким чином, Відповідачем не було надано доказів на підтвердження факту вручення ОСОБА_3 відповідного листа, чим порушено норми ЗУ «Про захист прав споживачів» , ЗУ «Про нотаріат», Перелікудокументів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172, а тому вчинення виконавчих написів нотаріусом є передчаснима, а права Відповідача не порушеними.

Абзац 2 пункту 2 ПП ВСУ «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів»,серед іншого передбачає, що відносини, які витікають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян, у тому числі про надання кредитів регулюються положеннями ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками, є договором про надання споживчого кредиту; а отже, на правовідносини, які виникли між Позивачем та Банком, поширюються вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів».

Це також підтверджено рішенням Конституційного суду від 10.11.2011 року у справі № 1-26/2011, в якому прямо зазначається, що дія ЗУ «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до ч. 11 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення.

Однак у виконавчих написах зазначена сума, яка стягнута за їх вчинення, а саме у розмірі 1700 грн, при цьому ця сума покладається на Позичальника, як боржника, що прямо суперечить ч. 11 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Таким чином, судом констатується факт порушення нотаріусом процедури вирішення питання про можливість вчинення виконавчих написів в цьому випадку.

За таких обставин, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності сум, що підлягають стягненню, та безспірності характеру правовідносин сторін, що не відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат».

Згідно із ч. 1 ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. При цьому, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно ч. 12 ст. 110 ЦПК України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, можуть пред'являтися також за місцем його виконання.Вищезазначені виконавчі написи виконуються Приморським ВДВС Одеського міського управління юстиції, що підтверджується відповідними постановами.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права та обовязки людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, ч.4 ст. 174, 209, 212, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України ЦПК України, ст.ст. 7, 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню задовольнити.

1. Визнати таким, що не підлягає виконанню Виконавчий напис від 24.03.2015 року, що зареєстрований у реєстрі нотаріуса за № 1228, який вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 на підставі договору № ODXRRC15590015 від 30.07.2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

2. Визнати таким, що не підлягає виконанню Виконавчий напис від 25.03.2015 року, що зареєстрований у реєстрі нотаріуса за № 1234, який вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 № ODXRRC15590003 від 02.10.2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: Л.В. Домусчі

28.11.2016