Cправа № 127/8458/16-ц
Провадження № 2/127/3496/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 грудня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого-судді Гуменюка К.П.,

секретаря Подоляк М.В.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7 міська рада, Комунальне підприємство «ОСОБА_7 міське бюро технічної інвентаризації», Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області про встановлення факту самочинного будівництва та зобовязання усунути перешкоди, шляхом знесення самочинного будівництва,

в с т а н о в и в :

В квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зобовязання усунути перешкоди щляхом знесення самочинного будівництва.

Позовні вимоги ОСОБА_4 мотивувала тим, що сторони є співвласниками домоволодіння по бульвару Маміна Сибіряка, 6 у м. Вінниця. Земельна ділянка під вказаним домоволодінням перебуває також у їх спільному користуванні. Разом з тим, 0,83 кв.м. було виділено в тимчасове користування під посів городніх культур. Приватизувати дану ділянку за погодженням сторін на даний час не вдалось через бажання відповідачів облаштувати собі проїзд через територію позивача.

Також ОСОБА_4 повідомляє, що в грудні 1981 року було прийнято в експлуатацію двохквартирний житловий будинок з зовнішнім розміром 5,91м х 10,85м та прибудови 2,41м х 10,85м, 2,95м х 10,85м і 3,82м х 9,56м, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по бульвару Маміна Сибіряка, 6. Даний житловий будинок, на думку позивача є самочинним.

Так, станом на 1981 рік до складу домоволодіння входила лише одна житлова будівля, яка була розділена на дві квартири. Також в межах домоволодіння знаходився сарай під літерою «Б», підсобною площею 7,2 м2. Приблизно у 2011 році відповідачами було розпочато самочинне зведення двохповерхового житлового будинку на місці, де знаходився сарай під літ. «Б». Крім того, ОСОБА_5 самочинно прибудував до частини будинку, яким він користується, санвузол. Однак, згідно технічного паспорта, виготовленого в 2015 році, під літ. «Ж» вказано будинок, побудований на місці сараю «Б», вже як житловий, а також зазначено, що рік його побудови 1989р. Крім того, у технічному паспорті з'явилася прибудова «а», яка датована 1986 роком (санвузол).

Внаслідок самочинної забудови позивач позбавлена можливості виділити частку вільної від забудови земельної ділянки для подальшої приватизації, а також відсутня прийнятна вільна територія для використання під городні культури. Жодних дозволів чи проектів на будівництво, відповідачі не оформляли, а будинок «Ж» не вводився в експлуатацію. Виходячи з вищенаведеного, ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом та просить зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_6, зареєстрованих за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, усунути їй, зареєстрованій за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 683 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, бульвар Маміна Сибіряка, буд. №6, шляхом знесення ОСОБА_5, ОСОБА_6 власним коштом самочинно збудованого будинку, позначеного у технічному паспорті, виготовленому Комунальним підприємством «ОСОБА_7 міське бюро технічної інвентаризації» станом на 10.02.2016, під літерою «Ж».

До початку розгляду справи по суті представником позивача ОСОБА_1 було подано заяву про зміну предмета позову, а саме позовні вимоги викладено в новій редакції, зокрема, просить встановити факт самочинного будівництва ОСОБА_5, ОСОБА_6 будинку, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, бульвар Маміна Сибіряка, будинок 6, та позначений під літерою «Ж» у технічних паспортах, виготовлених Комунальним підприємством «ОСОБА_7 міське бюро технічної інвентаризації» станом на 10.02.2016 та 11.02.2016, а також зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_6, зареєстрованих за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, усунути ОСОБА_4, зареєстрованій за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 683 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, бульвар Маміна Сибіряка, будинок 6, шляхом знесення ОСОБА_5, ОСОБА_6 власним коштом самочинно збудованого будинку, позначеного у технічних паспортах, виготовлених Комунальним підприємством «ОСОБА_7 міське бюро технічної інвентаризації» станом на 10.02.2016 та станом на 11.02.2016, під літерою «Ж».

Ухвалою суду від 08 червня 2016 року клопотання представника відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_3 було задоволено та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_7 міську раду.

Також ухвалою суду від 01 липня 2016 року було залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство «ОСОБА_7 міське бюро технічної інвентаризації» та Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги та заяву про зміну предмета позову підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що будівництво будинку під літ. «Ж» не є самочинним, що підтверджується відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи. Просила відмовити ОСОБА_4 в задоволенні її позову в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7 міської ради в судове засідання не зявився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунального підприємства «ОСОБА_7 міське бюро технічної інвентаризації» не зявився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області в судове засідання не зявився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3, свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З свідоцтва про право особистої власності на будівлю № 1954, виданого ОСОБА_7 обласним обєднаним бюро техінвентаризації 08.01.1982 року, суд вбачає, що власником ? частки домоволодіння, що знаходиться в м. Вінниці по бульвару Маміна Сибіряка, 6, та складається з двохквартирного житлового будинку, є ОСОБА_4 (а.с. 5). Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Замостянської районної ради народних депутатів № 541 від 09.12.1981 року.

Також, судом встановлено, що іншим власником ? частки домоволодіння, що знаходиться в м. Вінниці по бульвару Маміна Сибіряка, 6, є ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на будівлю № 1955, виданого ОСОБА_7 обласним обєднаним бюро техінвентаризації 08.01.1982 року (а.с. 6).

Отже, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками будинку, що знаходиться в м. Вінниці по бульвару Маміна Сибіряка, 6.

Згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_7 міської ради народних депутатів № 846 від 24.12.1981 року, за ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які мешкають по бульвару М.Сибіряка, 6, закріплено земельну ділянку площею 683 кв.м., з яких 83,0 кв.м. закріплено в тимчасове користування під посів городніх культур, з земельної ділянки міського земельного фонду (а.с. 7).

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 6 по бульвару Маміна-Сибіряка у м. Вінниці, виготовленого 18.02.2015 року КП "ВМБТІ", судом встановлено, що його співвласниками є відповідач ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_4 по ? частці (а.с. 15-17). В експлікації приміщень вищевказаного будинку знаходиться приміщення під літерою «Ж», площею 122,1 кв.м. та під літ. «А» - санузол, площею 5,0 кв.м.

Також аналогічні відомості містяться і в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 6 по бульвару Маміна-Сибіряка у м. Вінниці, виготовленого 10.02.2016 року КП "ВМБТІ", на ім'я ОСОБА_4 (а.с. 18-20). Так, з характеристики будинку вбачається, що на даній ділянці знаходиться два житлові будинки 1973 та 1989 року побудов, а також сарай 1988 року побудови (а.с. 20).

Слід зазначити, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є співвласниками по ? частці житлового будинку №6 по бульвару Маміна-Сибіряка в м. Вінниці. Право власності ОСОБА_9 на вищевказаний будинок виникло, на підставі договору дарування, серії та номер 129, виданого 19.02.2016 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_10 (а.с. 22).

Відповідно до листа КП «ВМБТІ» № 5048 від 24.11.2015 року, будівництво житлового будинку літ. «Ж» у відповідності до вимог Інструкції не є самочинним, а сараї літ. «Б», «В» - знесені (а.с. 114).

Судом встановлено, що 01.03.2016 року під час проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_5, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_4, двохповерховий житловий будинок та прибудова до частини житлового будинку, згідно технічного паспорту КП «ОСОБА_7 міське бюро технічної інвентаризації» від 11.02.2016 року, побудовані протягом 1971- 1989 років. Відповідно до пінкту 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна дане будівництво не належить до самочинного. Даний факт підтверджується актом Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області 328-ПП від 04.03.2016 року (а.с. 80). Таким чином, до відповідачів було вжито заходи щодо перевірки законності будівництва будинку під літ. «Ж» та порушень не виявлено.

Відповідно до листа КП «ОСОБА_7 міське бюро технічної інвентаризації» № 816 від 06.06.2016 року (а.с. 108-109), результати фіксування років побудови будівель та споруд знаходяться в матеріалах інвентаризаційної справи № 19483 (на будинковолодіння №6 по бульвару М.Сибіряка, м. Вінниця), яка формується і ведеться на кожен обєкт нерухомого майна на весь час його існування.

Так, з матеріалів інвентаризаційної справи № 19483 на обєкт нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Вінниця, бульвар Мамина Сибіряка, 6, дослідженої в судовому засіданні, суд вбачає, що будинок під літ. «Ж» був збудований 1989 році, що підтверджується робочим описом будівель (а.с. 36 інв. справи № 19483). Слід зазначити, що обстеження, технічні параметри та роки побудови будівель записані зі слів ОСОБА_11

Також, з акту поточних змін, який міститься в матеріалах вищевказаної інвентаризаційної справи, судом встановлено, що під час обстеження частини домоволодіння по бульвару Мамина Сибіряка, 6, в м. Вінниці виявлено реконструкцію будівлі в житловий будинок, прибудови до житлового будинку, що не є самочинними, згідно вимог діючої інструкції (а.с. 37 інв. справи № 19483).

Відповідно до листа КП «ОСОБА_7 міське бюро технічної інвентаризації» № 284 від 26.01.2016 року, суд вбачає, що рік побудови майна під літ. «Ж» та літ. «Д» вказано замовником виконання інвентаризаційних робіт згідно договору № 14545 від 13.02.2015 року (а.с. 9). Також зі змісту даного листа вбачається, що відповідно до розділу 10 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, матеріали конструктивних елементів та рік побудови будинків, господарських будівель і споруд вказує замовник, що відображається в абрисі (ескізі) та засвідчується його підписом.

Як вбачається з листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області № 27-10-72-2 від 29.02.2016 року, під час перевірки законності будівельних робіт з будівництва двохповерхового житлового будинку та прибудови до частини житлового будинку по вул. Маміна Сибіряка, 6 у м. Вінниці, було встановлено, що двохповерховий житловий будинок та прибудови до частини житлового будинку, за вищевказаною адресою, згідно технічного паспорта КП «ОСОБА_7 міське бюро технічної інвентаризації» від 11.02.2016 року побудовані протягом 1971-1989 років. Дане будівництво не належить до самочинного (а.с. 11).

Отже, як вбачається з доказів, які надані органами державної влади та органами місцевого самоврядування, факту самочинного будівництва не існує.

Також, суд звертає увагу на те, що у разі самочинного будівництва на оригіналах інвентаризаційної справи, технічного паспорта і копіях планових матеріалів, що їх видають власникам, на вільному від записів місці, з лицьового боку проставляють штампи встановленого зразка, однак як вбачається з технічних паспортів, які надані як докази по справі, штамп самочинного будівництва відсутній.

Разом з тим, відповідно до акту від 21 березня 2016 року, складеного мешканцями кварталу Хутір Шевченка, м. Вінниці ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та засвідченого головою квартального комітету «Хутір Шевченка» ОСОБА_15 (а.с. 21), суд вбачає, що житловий будинок під літерою «Ж», загальною площею 79,9 кв.м., що знаходиться за адресою: бульвар Маміна-Сибіряка, № 6, - побудований на місці сараю співвласником ОСОБА_5 з 2011 року по 2014 рік. Прибудова під літерою «а», загальною площею 7,1 кв.м., що знаходиться за вищевказаною адресою, була зведена співвласником ОСОБА_5 в 2010 році. Літери будівель та споруд вказані відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «ВМБТІ» станом на 10.02.2016 року.

Однак, суд не приймає до уваги вищевказаний акт, оскільки він спростовується заявами ОСОБА_14 та ОСОБА_12 про те, що вони відмовляються від свого попереднього підпису в вищевказаному акті, оскільки їм не було відомо справжньої причини підпису (а.с. 112, 113).

Суд критично ставить до плану М-2000, наданого позивачем тому, що на ньому не зазначені всі забудови спірного будинок оволодіння станом на 2014 рік. Також основними параметрами, які в собі несе даний документ є нанесені обмеження або їх відсутність, визначені генеральним планом, тобто в даному документі використовуються застарілі дані станом на 1980 роки побудови, оновлення великомасштабних планів досягається внесенням поточних змін у зміст топографічних планів (коректура), виконанням нових топографічних зйомок на платній основі на підставі замовлення власником плану М-500 після чого робиться накладка зі змінами, згідно наказу Головного управління геодезії, картографії та кадастру при КМУ № 3 від 24.01.1994р., а також Основними положеннями з вибору масштабу і висоти перерізу рельєфу топографічних зйомок населених пунктів, затвердженими ГУГК та ВТУ ГШ ЗС СРСР 29.05.1978р., а також Умовними знаками для топографічних планів масштаб 1:5000, 1:2000, 1:1000, 1:500, затвердженими ГУГК 25.11.86р.

Суд не приймає до уваги роздруківки супутникової карти на спірне нерухоме майно, оскільки на них зазначена застаріла інформація, а оновлення несе в собі лише на підставі даних замовника, який звертається до Головного управління геодезії, картографії та кадастру для внесення змін на платній основі. Також, суд звертає увагу на те, що на роздруківці видно лише колір даху, а самого приміщення ні, тому суд не має змоги встановити, що то за приміщення: сарай чи двохповерховий житловий будинок. З аналогічних підстав, суд також і не приймає до уваги, як докази, карту міста Вінниця до кожного будинку, атлас Вінниці, фрагменти аерофотозйомок.

Також, суд критично ставить до фотографій, наданих представником позивача, так як вони, на думку суду, є неналежними доказами по справі, зокрема вони виконані заінтересованою особою, майже на всіх фотокартках відсутня дана зйомки. Також фотознімки підтверджують факт порушення, але з цих фотографій не можливо достовірно встановити, що порушення зафіксоване саме тією датою, яка зазначена на фото носії. Втручання в електронні носії здійснюється людиною особисто, що позбавляє можливості перевірити належність вказаних доказів до обставин, які є предметом судового розгляду, тобто технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки,відеозапису, повинні мати відповідні сертифікати і пройти метрологічну перевірку відповідно до законодавства України.

Частиною першою статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Згідно ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумцій щодо фактів.

Суд не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_13, ОСОБА_20, оскільки жоден з них не зазначив, що: будинок був збудований самочинно; в які саме роки будувався обєкт; в яку пору року та ким саме. Кожен з них плутався в своїх твердженнях. Деякі свідки зазначали, що бачили будівельні матеріали, проти чиї вони не повідомляли.

З пояснень відповідача, наданих в судовому засіданні вбачається, що будівельні матеріали по теперішній день знаходяться за спірною адресою та належать позивачу, оскільки вона здійснює самочинне будівництво.

Отже, з наявних в матеріалах справи письмових доказів, судом приходить до висновку, що позивачем не доведено факт будівництва житлового будинку під літ. «Ж» по бульвару М.Сибіряка, 6 в м. Вінниці, в 2011 році.

Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ст. 319 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Отже, будівництво вважається самочинним, якщо у діях особи є одна з ознак, передбачених у п. 1 ст. 376 ЦК України. Дія даної статті не поширюється на випадки розміщення на земельній ділянці об'єктів, які не пов'язуються із землею фундаментом і не визнаються у законодавстві нерухомістю.

Згідно п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року (далі Інструкція), не належить до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року.

Відповідно до п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 11.07.2011 за № 830/19568, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року) не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Виходячи з вищенаведеного, суд вбачає, що індивідуальні житлові будинки збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування обєкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий обєкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації.

Щодо вимоги про встановити факт самочинного будівництва відповідачами будинку, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, бульвар Маміна Сибіряка, будинок 6, то суд звертає увагу на те, що суд не відносить до органу, який встановлює факт самочинного будівництва так, як до делегованих повноважень виконавчих органів, органів місцевого самоврядування належить повноваження по прийняттю в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, встановлення факту самочинного будівництва, незавершеного будівництва, зведення нового будівництва, виключно органам Державної архітектурно-будівельної інспекції.

Таким чином, суд не може виконувати функції державного органу, рішення якого оскаржуються.

Статтею 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» визначено, що для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Згідно Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ від 23.05.2011 року № 553 та положення «Про державну архітектурно-будівельну інспекцію України», затверджену постановою КМУ від 09.07.2014 року за № 294, держархбудінспекція здійснює контроль за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час провадження містобудівної діяльності.

Відповідно до п. 7 вищевказаного Порядку, підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства.

Слід зазначити, що даним правом позивач скористалась, однак під час перевірки було встановлено, що відповідача не здійснювалося самочинне будівництво.

В пунктах 5, 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Жодних доказів того, що права ОСОБА_4 порушені відповідачами, нею не надані.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі ОСОБА_21 проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7 міська рада, Комунальне підприємство «ОСОБА_7 міське бюро технічної інвентаризації», Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, про встановлення факту самочинного будівництва та зобовязання усунути перешкоди шляхом знесення самочинного будівництва не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 319, 321, 376 ЦК України, ст. 152 ЗК України, ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність», п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, п.п. 5, 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_22