Справа № 344/7287/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2475/2016
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Проскурніцького П.І.

секретаря Возняк В.Д.

з участю апелянта та представника прокуратури ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області; орган, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб - Івано-Франківська місцева прокуратура; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

22.05.2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з наведеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 28 жовтня 2014 року йому стало відомо, що на нього складено протокол про адміністративне правопорушення АБ2 №969216, за те, що нібито 28 жовтня 2014 року о 19 годині він, керуючи автомобілем Дачія-Логан, державний номерний знак НОМЕР_1, у с. Більшівці Галицького району, знаходився у стані алкогольного спяніння, а також що його автомобіль без його дозволу працівниками МВС доставлено до Галицького РВ УМВС. Після такого повідомлення стан його здоровя значно погіршився, працівниками швидкої медичної допомоги його було доставлено до лікувального закладу. При цьому, жодних ознак алкогольного спяніння чи вживання алкоголю у нього не було виявлено. Після отримання повідомлення про розгляд справи у суді його було госпіталізовано до лікарні, де він перебував близько двох місяців. Оскільки наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини не відповідали дійсності, то постановою Івано-Франківського міського суду від 07 квітня 2015 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП щодо нього було закрито за відсутністю в його діях події і складу правопорушення. Вищевказаними неправомірними діями йому була заподіяна моральна шкода, яку він оцінив у 40 000 грн. У звязку з наведеним просив стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області 40 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В процесі розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 1417,04 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області; орган, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб - Івано-Франківська місцева прокуратура; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції неправильно дійшов висновку про те, що складання проколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності. Такий висновок суду суперечить положенням ст. 251 КУпАП, оскільки складання протоколу про адміністративне правопорушення є однією з підстав для направлення матеріалів в суд для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Також судом не враховано вимоги п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та той факт, що постановою Івано-Франківського міського суду від 07 квітня 2015 року провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП щодо нього закрито за відсутністю в його діях події і складу правопорушення.

З цих підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник прокуратури у засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги заперечила, просила їх відхилити. Рішення суду першої інстанції вважала законним та обґрунтованим.

Представники відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області в судове засідання не з'явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, представника прокуратури, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2015 року провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю в його діях події і складу правопорушення (а.с. 2-3).

З 28 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звертався за медичною допомогою (а.с. 6-10).

Позивачем придбавалися медикаменти (а.с. 29-31).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 до УМВС України в Івано-Франківській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», суд першої інстанції виходив з того, що складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності. В ході розгляду справи позивачем не доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, у звязку з чим такі слід залишити без задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Постановою Верховної Ради України від 01.12.1994 року №267/94-ВР введено в дію ОСОБА_6 України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

ОСОБА_6 містить виключний перелік протиправних діянь, за наявності яких настає відповідальність, передбачена цим Законом.

Згідно ст. 1 вказаного закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Такі ж положення закріплені в ст. 1176 ЦК України, яка встановлює підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Як вбачається з постанови Івано-Франківського міського суду від 07 квітня 2015 року (а. с. 2-3) та ствердив сам позивач, працівниками ВДАІ з обслуговування Галицького району 28.10.2014 року щодо нього був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим позивача не було притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки постановою Івано-Франківського міського суду провадження в адміністративній справі щодо ОСОБА_3 закрито.

В силу ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення особа, яка складає протокол, викладає відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

За змістом ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є одним з доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі якого у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивач вказуючи, що незаконним складанням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, а також незаконним тимчасовим затриманням його транспортного засобу, йому завдано моральних страждань, не навів жодну з підстав, при наявності яких настає відповідальність, передбачена ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, правильно застосувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, обґрунтовано дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, в основному зводяться до переоцінки доказів, що не узгоджується з положеннями ст. 303 ЦПК України, відповідно до ч. 1 якої під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом ч. 2 цієї ж статті суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку.

Рішення суду першої інстанції відповідає встановленим судом обставинам справи і визначеним відповідно до них правовідносинам. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

ОСОБА_7