Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року Придніпровський районний суд м . Черкаси в складі :

- головуючого Клочко О.В.

- при секретарі Туз Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м . Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» м. Київ про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що восени 2014 року в мережі інтернет він відшукав оголошення про продаж автомобіля «Ford Fiesta» на привабливих умовах.

Так, користувачам була запропонована нижча вартість у порівнянні з іншими продавцями та можливість отримання автомобіля у розстрочку.

При спілкуванні з консультантом за номером, який був розміщений в оголошенні, той повідомив, що їхня фірма має назву ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та їхні представництва є майже у кожному обласному центрі, а тому, для придбання автомобіля йому необхідно звернутися до такого представництва в м. Черкаси та при цьому вказав його адресу.

24.11.2014 року при зверненні до консультанта представництва ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» у м. Черкаси, де у нього уточнили яку саме марку та модель автомобіля він має намір придбати.

В його присутності з представником ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було узгоджено істотні умови та вказано, що він має можливість придбати автомобіль Ford Fiesta.

При цьому, йому було вказано, що вартість автомобіля станом на 24.11.2014 року становить 10 598,83 доларів США, що еквівалентно 160 000,0 гривень.

Також, йому пояснили , що спочатку необхідно сплатити перший внесок у розмірі 16 000 грн. та не менше 50 % від вартості автомобіля, що становить 80 000,0 грн.

Його запевнили, що автомобіль буде йому доставлений на протязі кількох днів, а тому , він погодився на такі умови.

На його імя було видано два рахунки на оплату грошових коштів в сумі 16 000,0 грн. та 80 000,0 грн., які він негайно сплатив.

Також, він отримав для підписання договір, у якому було вказано, що він має намір придбати в лізинг автомобіль «Ford Fiesta» вартістю 10 598,83 доларів США / еквівалент 160 000,0 гривень / .

При детальному вивченні наданого договору , він зясував, що договір є дуже обємним, містить багато пунктів, які є суперечливими і не містить жодних гарантій отримання ним автомобіля, не вказано ,який саме конкретно автомобіль йому має бути наданий / містить лише коротке визначення - тощо.

Крім того, який автомобіль відповідач зобовязаний надати ОСОБА_1 остаточно не визначено, оскільки в договорі зазначено лише про те, що це автомобіль «Ford Fiesta» 1.0 V, 100 к. с., але не вказано інші характеризуючи дані колір, рік випуску, дані про комплектацію та інші дані.

В розмові з представниками ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» йому стверджували , що протягом 120 робочих днів обовязки за укладеним договором будуть виконані.

Просив суд визнати договір фінансового лізингу за № 00103 від 24.11.2014 року недійсним та стягнути на його користь грошові кошти в сумі 96 000, 0 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача у судове засідання не зявився , надавши заяву про можливість розгляду справи у їхню відсутність та письмові заперечення на позов.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

За обставинами справи , встановлено , що 24.11.014 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу № 00103 з додатками про те, що позивач має намір придбати в лізинг автомобіль «Ford Fiesta» вартістю 10 598,83 доларів США / еквівалент 160 000,0 гривень / .

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Також встановлено, що фактично договір містить два комплекти додатків, які мають однакову нумерацію / додаток № 1 - № 3 /, проте, за своїм змістом вони між собою різняться.

При цьому, один комплект додатків має розрахунки в національній валюті гривні, інший має розрахунки в іноземній валюті долари США.

Це дає підстави вважати, що посилання позивача та його представника знайшли своє підтвердження про те , що перед наданням позивачу квитанцій на оплату згідно договору та укладенням самого договору відповідачем був наданий ОСОБА_1 повний детальний розрахунок платежів в національній валюті, а в подальшому по факту здійснення платежів позивачем був наданий для підписання сам договір з комплектом додатків до нього, які містять розрахунки в доларах США.

Продавець / виконавець, виробник / не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. / ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»./

Відповідно до ч.2 вказаної статті Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про:

- виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця / виконавця, виробника / або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем / виконавцем, виробником / договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця / виконавця, виробника /

- встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді, як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця

- надання можливості продавцю / виконавцю, виробнику / не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця / виконавця, виробника / у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору

- надання продавцю / виконавцю, виробнику / права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом

- встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації / понад п'ятдесят відсотків вартості продукції / у разі невиконання ним зобов'язань за договором

- надання продавцю / виконавцю, виробнику / права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається

- установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору

- надання продавцю / виконавцю, виробнику / права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі;

- надання продавцю / виконавцю, виробнику / права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору

- визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору

- надання продавцю / виконавцю, виробнику / права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця / виконавця, виробника /

- обмеження відповідальності продавця стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей

- встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець / виконавець, виробник /не виконає своїх;

- надання продавцю / виконавцю, виробнику / права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець / виконавець, виробник / не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Згідно до ст.. 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Згідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм / оренду /, купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

У відповідності до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона / лізингодавець/ передає або зобовязується передати другій стороні / лізингоодержувачеві / у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості з лізингоодержувачем / прямий лізинг / або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця / постачальника / відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов / непрямий лізинг / на певний строк і за встановлену плату / лізингові платежі /.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг / далі лізинг / - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

На підставі ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу, лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця / постачальника / відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату / лізингові платежі /.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право:

- обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю

- відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям

- вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. / ст.16 вказаного Закону /.

За обставинами справи та умовами договору лізингу № 00103 від 24.11.2014 року, встановлено , що згідно до п. 1.3. договору лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність / отримати право власності на предмет лізингу / та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором.

Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства.

Предметом фінансового лізингу є транспортний засіб / п.1.1 / , зазначений у даній статті та у специфікації / додаток № 2 / а саме, автомобіль Ford Fiesta, 1.0 V, 100 к. с.

Така ж ідентифікація транспортного засобу наявна також у додатку № 2 / має визначену вартість у доларах США /, а також у додатку № 3, який має визначену вартість в національній валюті України.

Відповідно до вищевказаного , вбачається, що фінансовий лізинг є непрямим лізингом з точки зору цивільного права і майно, що передається лізингодавцем у користування лізингоодержувача за таким договором, лізингодавець має право придбати у відповідного постачальника / продавця / відповідно до умов та специфікацій, встановлених лізингоодержувачем.

Разом з тим , виходячи з оскаржуваного договору та додатків до нього неможливо ідентифікувати транспортний засіб, який зобовязався надати лізингодавець, неможливо визначити колір, комплектацію, рік випуску транспортного засобу , тощо.

Згідно до ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

Відповідно до п. 8.2. договору та додатків до нього вбачається, що вартість предмета лізингу визначена та погоджена сторонами складає 10598,83 доларів США, що еквівалентно 160 000, 0 гривень.

Також, п.8.1 договору встановлено, що лізингові платежі та інші платежі за цим договором відображають справедливу вартість предмета лізингу та забезпечують отримання лізингодавцем суми, очікуваної станом на дату виконання договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленими комерційним банком ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_2» при продажу долара США, або курсу обміну долара США до української гривні за безготівковими операціями за міжбанківським валютним курсом при продажу долара США або Національним банком України, яку буде обрано лізингодавцем станом на дату, коли кожен платіж підлягає оплаті.

Таким чином, на момент укладення оскаржуваного договору визначити кінцеву вартість предмета лізингу неможливо.

Також, з цього слідує, що лізингодавець має право самостійно корегувати та встановлювати розмір періодичних платежів на власний розсуд.

Згідно п. 9.1 договору фінансового лізингу № 00103 від 24.11.2014 року авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 % від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та специфікації.

Адміністративний платіж першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату.

Розмір адміністративного платежу відображається у додатку № 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.

За обставинами справи, встановлено , що 24.11.2014 року ОСОБА_1 сплатив на користь ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» адміністративний платіж в сумі 16 000,0 грн. та авансовий платіж в сумі 80 000,0 гривень.

При вивченні рахунків, встановлено, що і в рахунку на сплату адміністративного платежу, і в рахунку на сплату авансового платежу відповідачем зазначено призначення платежу «платіж згідно договору № 00103 від 24.11.2014 року».

З цього можна зробити висновок, що не зазначення в рахунках на оплату дійсного призначення платежу «адміністративний платіж» є нечесними та недобросовісними діями з боку відповідача, які вчинені ним умисно, з метою щоб привабити клієнта та схилити його до укладання договору.

В договорі у розділі про «визначення термінів» та по тексту договору цей платіж значиться як першочерговий одноразовий адміністративний платіж у розмірі 10 % від вартості предмета лізингу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору.

З аналізу умов договору фінансового лізингу № 00103 від 24.11.2014 року, також вбачається, що на підставі п. 3.2.7 договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати даний договір у випадку неможливості або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу, який визначив лізингоодержувач, по причинам, які не залежать від лізингодавця.

У такому випадку лізингодавець повертає всі сплачені лізингоодержувачем кошти за мінусом 50 % від сплаченого лізингоодержувачем адміністративного платежу.

Таким чином, за невиконання договірних зобовязань відповідачем, яке, в свою чергу, може бути навіть безпідставним та жодним чином не залежить від дій самого позивача ОСОБА_1 лізингодавець не несе жодних негативних наслідків, а навпаки, отримує вигоду у розмірі 50 % від сплаченого адміністративного платежу.

Лізингоодержувач має право відмовитись або розірвати договір у передбачених даним договором або чинним законодавством випадках. / п.3.4.3 договору /

Також, згідно до п. 12.1. договору лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця.

У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання.

В такому випадку поверненню підлягає 60 % від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору.

Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Таким чином, за невиконання договірного зобовязання та у випадку наявності наміру у позивача розірвати договір з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» навіть у випадку наявності порушень умов договору з боку лізингодавця, сам відповідач не несе відповідальності перед лізингоодержувачем.

Також, встановлено , що фактично негативні наслідки покладено на позивача ОСОБА_1, які полягають у додаткових втратах у вигляді 40 % від сплаченого авансового платежу та неповернення всієї суми адміністративного платежу.

Відповідно до п. 16.2 договору у випадку звернення однієї із сторін до суду виконання всіх зобовязань по даному договору зупиняється на час розгляду справи у судовому порядку та до винесення остаточного рішення по справі.

За вищевикладених умов, навіть у випадку своєчасного, належного та повного виконання всіх умов договору позивачем та при наявності істотних порушень умов договору з боку відповідача при наявності бажання захистити свої порушені права в судовому порядку позивач ОСОБА_1 фактично на час розгляду справи судом позбавлений права вимагати у відповідача виконання умов договору.

Також, договір взагалі не містить будь-яких штрафних санкцій відносно ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» у випадку порушення відповідачем умов договору.

Статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що лізингові платежі можуть включати:

1/ суму яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу

2/ платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно

3/ компенсацію відсотків за кредитом

4/ інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору.

Згідно до договору лізингу, адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору.

Згідно додатку № 1 до договору розмір адміністративного платежу становить 16000,0 гривень.

У відповідності до ст..16 Закону України «Про фінансовий лізинг» адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Про те, що адміністративний платіж не є лізинговим платежем свідчить і той факт, що у спірному договорі у розділі «визначення термінів», лізинговий платіж і адміністративний платіж мають свої окремі визначення.

Із них, вбачається, що адміністративний платіж не підпадає під визначення лізингового платежу, наведене у ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг».

На це вказує і те , що пунктом п.12.1 оспорюваного договору лізингу передбачено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем адміністративний платіж лізингоодержувачем не повертається.

Разом з тим , відповідачем не обґрунтовано співвмірність розміру адміністративного платежу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору.

Місце укладення договору зазначено м. Київ, хоча в судовому засіданні встановлено, що договір укладений в м. Черкаси.

Стаття 627 ЦК України передбачає свободу договору, яка полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживача.

Держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів / робіт, послуг /, зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри.

Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів / робіт, послуг / із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму.

Для споживача існує ризик помилково придбати не потрібні йому послуги.

Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, зокрема , положеннями ЗУ «Про захист прав споживачів».

Згідно до Закону України «Про захист прав споживачів» продавець / виконавець, виробник / не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. / ст.18 Закону /

Дослідженням договору фінансового лізингу та на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в оспорюваний договір включені несправедливі умови, які зазначені у ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме:

-встановлення жорстких обовязків споживача, тоді , як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця

-надання можливості продавцю / виконавцю, виробнику / не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця у звязку з розірванням або невиконанням ним договору

-надання продавцю / виконавцю, виробнику / права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається

-установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору

-надання продавцю / виконавцю, виробнику / можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Відповідно до положень ст. 19 ЗУ « Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Порушення цієї норми закону знайшло вираження в тому, що відповідач при укладанні з позивачем договору фінансового лізингу завуалював призначення першого адміністративного платежу в розмірі 16 000, 0 грн. під вигляд «платіж за договором», який за умовами договору не повертається в жодному випадку, надав для укладення договір, за умовами якого право на отримання транспортного засобу у лізинг у позивача начебто виникає з моменту сплати адміністративного платежу та авансового платежу в розмірі не менше 50 %, проте на реалізацію зазначеного права визначено строк тривалістю не більше 120 робочих днів.

При цьому, жодних гарантій для позивача умовами договору не визначено.

Відповідно навіть у випадку порушення умов договору ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та наміром позивача розірвати договір у звязку з істотними порушеннями його умов негативні наслідки несе лише позивач ОСОБА_1

З огляду на такі обставини, суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо недобросовісності відповідача підтверджуються фактичними обставинами справи.

Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Узагальнюючи вищенаведене, суд приходить до висновку про невідповідність положень договору фінансового лізингу № 00103 від 24.11.2014 року принципам добросовісності, розумності, справедливості та рівності сторін у договорі.

Положення оспорюваного договору порушують вимоги Закону України «Про фінансовий лізинг» та Закону України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин договір фінансового лізингу слід визнати недійсним та стягнути з відповідача на користь позивача всі сплачені за договором кошти в розмірі 96 000, 0 грн., що відповідає положенням ч. 2 ст. 216 ЦК України.

У звязку із задоволенням позовних вимог та у відповідності до ст..88 ЦПК України до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» м . Київ на користь ОСОБА_1 підлягають понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1447,20 гривень.

На підставі ст..ст.11,60, 213-215, 88 ЦПК України , керуючись ст. ст. 216,520,626,806 ЦК України , ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» , суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати договір фінансового лізингу №00103, укладений 24 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» м. Київ недійсним.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» м . Київ на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 96 000,0 гривень.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» м . Київ на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1447,20 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи , які брали участь у розгляді справи , але не були присутні при проголошенні судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Головуючий: ОСОБА_4