Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/218/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.12.2016смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді: Єгорової Н.І.,

при секретареві: Маковецькій Л.А.,

за участю представників: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 , Зеленоярської сільської ради Доманівського району про припинення права користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, Зеленоярської сільської ради Доманівського району про припинення права користування земельною ділянкою посилаючись на те, що 28.11.2014р. між Головним управлінням Держземагенства у Миколаївській області та позивачем був укладений договір оренди земельної ділянки площею 25 га, розташованої в межах території Зеленоярської сільської ради Доманівського району строком на 10 років. Право оренди земельної ділянки 04.12.2014р. було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Готуючи технічну документацію щодо відведення земельної ділянки в оренду, ОСОБА_5 стало відомо, що на дану земельну ділянку видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою 24.03.1993р. на ім'я ОСОБА_8. Рішенням 13 сесії 21 скликання Зеленоярської сільської ради Доманівського району від 19.02.1993р. створено селянське (фермерське) господарство і передано гр..ОСОБА_9 земельну ділянку площею 25 га у постійне користування. 31.12.2003р. Доманівською райдержадміністрацією зареєстровано Статут СФГ «Орбита», де засновником господарства зазначена ОСОБА_8 та членами господарства ОСОБА_6 і ОСОБА_10. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, у зв'язку з чим до Статуту СФГ «Орбита» були внесені зміни і керівником господарства зареєстрована ОСОБА_7. Позивач вважає, що відповідно до вимог діючого земельного законодавства у зв'язку зі смертю ОСОБА_8, на ім'я, якої було видано Державний акт на право постійного користування землею, було припинено право користування земельною ділянкою площею 25 га, розташованої в межах території Зеленоярської сільської ради. Так як на даний час існують два документи на одну земельну ділянку, а саме договір оренди земельної ділянки та Державний акт на право постійного користування землею, позивач просить припинити право постійного користування земельною ділянкою, надане Державним актом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримала повністю і просила їх задовольнити.

Представник відповідачів за дорученням ОСОБА_2 в задоволені позовних вимог просила відмовити, посилаючись на те, що позивачка пропустила строк позовної давності, який на її думку розпочався після смерті ОСОБА_8 в 2010р..Крім того, представник вважає, що законодавство не

забороняє фермерському господарству користуватися земельною ділянкою, наданою в постійне користування, навіть після смерті голови фермерського господарства. Після смерті ОСОБА_8, її чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_6 прийняли спадщину і подали заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Свідоцтва про право на спадщину вони ще не отримали, але спадкова справа відкрита. Представник вважає, що право на користування земельною ділянкою відповідачі прийняли в порядку успадкування за законом, а тому у суда не має підстав для задоволення позовних вимог.

Представник відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7.(за дорученням)- ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав і просив в їх задоволені відмовити, так як право на постійне користування земельною ділянкою фермерське господарство не втратило. Після смерті дружини право на спадщину прийняли він та його син, про що свідчать їх заяви до нотаріальної контори.

Як відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив в їх задоволені відмовити, так як вважає, що не втратив право на користування земельною ділянкою прийнятою в порядку успадкування, яка була надана дружині в постійне користування на підставі Державного акту.

Представник Зеленоярської сільської ради- сільський голова ОСОБА_4 позовні вимоги залишила на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Зеленоярської сільської ради народних депутатів Доманівського району Миколаївської області від 19 лютого 1993р. створено селянські (фермерські) господарства і передано земельні наділи в постійне користування громадянам, зокрема, ОСОБА_8 розміром 25 га.

На підставі вказаного рішення, ОСОБА_8 видано Державний акт на право постійного користування землею від 24 березня 1993р. серії НОМЕР_1, зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 161, на земельну ділянку площею 25 га, розташованої в межах території Зеленоярської сільської ради народних депутатів для ведення селянського (фермерського) господарства.

Згідно витягу із Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців- селянське (фермерське) господарство «Орбіта», місце знаходження якого с.Зелений Яр, Доманівського району, Миколаївської області, було зареєстровано 27.03.1995р.

Відповідно до Статуту селянського (фермерського) господарства «Орбіта», зареєстрованого Доманівською районною державною адміністрацією за № 106 від 31.12.2003р., засновником господарства зазначена ОСОБА_8, членами господарства ОСОБА_10 та ОСОБА_6.

У зв'язку із змінами в законодавстві, голова та члени фермерського господарства подали заяви до Доманівської райдержадміністрації про надання дозволу на розробку Проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельних ділянок шляхом розпаювання землі, яка перебувала у постійному користуванні СФГ «Орбіта». Розпорядженням Доманівської РДА від 19 січня 2004р. № 33 ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 був наданий дозвіл на розробку Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

З пояснень представника ОСОБА_3 встановлено, що технічна документація була виготовлена, але своєчасно вони її не отримали і тому відведення земельних ділянок у власність не відбулось.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла, про що свідчить копія свідоцтва про її смерть.

Згідно довідки АБ № 263589 від 01.11.2010р. з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України керівником селянського (фермерського) господарства «Орбіта» була зареєстрована ОСОБА_7.

Доманівською райдержадміністрацією у зв'язку із смертю громадянки ОСОБА_8 28.09.2012р. було прийнято розпорядження № 403, яким припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 25 га рілля, що належала ОСОБА_8 та передано її до земель запасу Зеленоярської сільської ради.

Розпорядженням № 438 від 29.10.2012р. надано дозвіл на розробку Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення площею 25 га ріллі в оренду терміном на 10 років для городництва громадянці України ОСОБА_5 із земель державної власності в межах території Зеленоярської сільської ради Доманівського району.

28 листопада 2014р. між ОСОБА_5 та Головним управлінням Держземагенства у Миколаївській області було укладено договір оренди земельної ділянки площею 25 га для огородництва, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої в межах території Зеленоярьської сільської ради.

Представник позивача ОСОБА_1 вважає, що на даний час на спірну земельну ділянку видано

два правоустановчих документа, а саме: Державний акт на право постійного користування землею, виданий на ОСОБА_8 та Договір оренди земельної ділянки, укладений 28 листопада 2014р. між Головним управління Держземагенства у Миколаївській області та ОСОБА_5 Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою позбавляє можливості ОСОБА_5 користуватися земельною ділянкою на підставі договору оренди землі, а тому просить припинити право постійного користування землею у зв'язку із смертю ОСОБА_8.

Відповідачі в свою чергу, вважають, що право постійного користування земельною ділянкою вони отримали в порядку успадкування за законом, після смерті ОСОБА_8, шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини та подачі заяви до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Однак, аналізуючи письмові докази, досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки в даній справі відсутній предмет спору.

Так, відповідно до ст..25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки( цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.

Фізична особа має усі особисті майнові права, встановлені Конституцією України та Цивільним Кодексом та здатна мати усі майнові права, що встановлені цим кодексом і іншими законами (ст..26 ЦК України).

Статтею 1216 ЦК України зазначено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст..1218 ЦК України вбачається, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування ( зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до правової позиції у справі за № 6-2329цс16 Верховного Суду України від 05.10.2016р.- право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі Державного акту на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Верховний суд прийшов до такого висновку на підставі аналізу норм земельного, цивільного Кодексу та Закону України «Про фермерське господарство».

Так, згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена.

Тому, пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 1225 ЦK України у порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно із частиною першою статті 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття

спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст..360-7 ЦПК України- висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Аналізуючи досліджені судом докази та враховуючи правову позицію Верховного суду України, суд прийшов висновку , що право користування земельною ділянкою, яке виникло у ОСОБА_8 на підставі Державного акту на право постійного користування землею, виданого 24.03.1993р., припинилося з її смертю, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1, а Державний акт про право постійного користування землею втратив чинність.

Виходячи із положень ст..1218 ЦК України- право на постійне користування земельною ділянкою площею 25 га, розташованої в межах території Зеленоярської сільської ради не увійшло до складу спадщини, так як було припинено внаслідок смерті спадкодавці.

За життя спірна земельна ділянка не була розпайована і у власність членам фермерського господарства передана не була. Договір на користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), також не укладався.

Беручи до уваги, що на момент відкриття спадщини, право спадкодавці на постійне користування земельною ділянкою не увійшло до складу спадщини, у зв'язку з його припиненням, а спадкоємці не могли його успадкувати із-за його відсутності, суд вважає що предмету спору на даний час не існує, а тому в задоволені позовних вимог належить відмовити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 просила застосувати до даного спору строк позовної давності, але враховуючи відсутність предмету спору, зазначене клопотання є безпідставним.

Згідно ст..88 ЦПК України судові витрати, понесені сторонами не підлягають відшкодуванню, оскільки в задоволенні позову відмовлено, але не з підстав, на які посилався відповідач.

Керуючись ст.ст. 5,6,8,10,11,60,209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, Зеленоярської сільської ради Доманівського району про припинення права постійного користування земельною ділянкою згідно Державного акту на право постійного користування землею, виданого 24.03.1993р. на ім'я ОСОБА_8 - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, яка може бути подана до суду протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Апеляційне оскарження проводиться відповідно до ст..294,295 ЦПК України.

Суддя : Н. І. Єгорова