УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», треті особи: колективне підприємство «Казка», товариство з обмеженою відповідальністю «Лаванда», реєстраційна служба Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_5 на підвальні приміщення в будинку АДРЕСА_1, як незаконну.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що він є співвласником частин підвального приміщення в будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 квітня 2010 року.

Позивач вказував, що він разом з ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 має у власності приміщення площею 2,5 кв. м, яке виділено реально, а також у спільному користуванні приміщення 22,4 кв. м, проте рішенням суду не визначено їх ідеальної частки та ідеальної частки всіх співвласників, окрім ОСОБА_5, яка має у власності 90,4 кв. м.

Позивач зазначав, що у провадженні Коломийського міськрайонного суду знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до нього та інших співвласників про припинення права на частку в майні, та з приєднаних до справи документів йому стало відомо про державну реєстрацію прав на передані у власність відповідачки 90,4 кв. м підвального приміщення, що визначено в ідеальній частці як 62/100 частини всього підвалу.

Посилаючись на те, що рішенням суду від 26 квітня 2010 року було встановлено, що загальна площа підвального приміщення становить 187, 6 кв. м, а тому 90,4 кв. м становлять 48/100 частин підвального приміщення, а не 62/100 від загальної площі підвалу, у зв'язку із чим позивач вважав, що ідеальна частка відповідача неправомірно збільшена на 14/100 частин підвалу, що тягне за собою неправильне визначення часток всіх співвласників, а тому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 травня

2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 березня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували вимоги Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства ЖКГ України 18 червня 2007 року № 55, та оцінивши покази реєстратора ОСОБА_8, виходили з недоведеності позивачем незаконності реєстрації права власності ОСОБА_5 на належну їй частину підвального приміщення та порушення його права як співвласника цього підвального приміщення, та у зв'язку з тим, що позивач не звертався до органу реєстрації про здійснення реєстрації його права як співвласника на належну частину підвального приміщення, дійшли обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович