Справа № 373/2139/14-ц Головуючий у І інстанції Овдієнко К.М.
Провадження № 22-ц/780/6086/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 06.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

06 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року по справі за поданням в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Переяслав - Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року державний виконавець ДВС Переяслав-Хмельницького МУЮ Київської області Дудка С.П., що виконував обовязки начальника відділу, подав до суду подання, в якому у відповідності до п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» просив постановити ухвалу про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до виконання ним виконавчого листа № 2-820 від 28.03.2011 р., виданого Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області про стягнення з нього на користь ПАТ «ОТП Банк» боргу в розмірі 1 000 751,66 грн.

Своє звернення обґрунтовував тим, що боржник у наданий йому строк борг добровільно не сплатив. За місцем його проживання майна, на яке можливо було звернути стягнення, не виявлено.

Ухвалою Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до часу фактичного виконання рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області у справі № 2-820/2010, яким він зобовязаний сплатити на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитними договорами в розмірі 1 000 751,66 грн.

Не погоджуючись із вказаним висновком суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу першої інстанції та закрити провадження по справі за вказаним поданням, посилаючись на неповне зясування та неправильність встановлення судом обставин, порушення застосування судом норм законодавства, оскільки законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснень сторін у справі, дослідивши матеріали справи в межах позовних вимог заявлених в суді першої інстанції та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що головним державним виконавцем відділу ДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ ОСОБА_3 20.11.2013 р. повторно відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-820 виданого 28.03.2011 р. Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» боргу в розмірі 1000751,66 грн.

З матеріалів виконавчого провадження № 40822652 вбачається, що боржнику 20.11.2013 р. надіслана копія постанови про відкриття виконавчого провадження, згідно з якою йому пропонувалося сплатити борг до 27.11.2013 р. Крім того цього ж дня, 20.11.2013 р. державним виконавцем винесена постанова про арешт всього рухомого і нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В результаті обстеження майнового стану боржника встановлено, що на його імя відкрито чотири розрахункові рахунки в банківських установах, на яких кошти відсутні. За ним зареєстровано дві одиниці транспортних засобів: ЗАЗ DAEWO д.н. НОМЕР_1 та MITSUBISI OUTLANDER д.н. НОМЕР_2. Іншого нерухомого майна за боржником не зареєстровано. У звязку із вказаними обставинами, державний виконавець здійснював виїзд за місцем проживання боржника 19.05.2014 р. та встановив відсутність належних боржникові транспортних засобів, їх місцезнаходження не встановлене, тому постановою державного виконавця від 19.05.2014 р. майно оголошене в розшук. Боржник працював директором з продажів Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово», але з 20.11.2013 р. звільнився з роботи за власним бажанням.

Вирішуючи питання та задовольняючи подання в.о. начальника відділу ДВС Переяслав-Хмельницького МУЮ Київської області державного виконавця Дудки С.П. у повному обсязі, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що ОСОБА_2 ухиляється від сплати боргу, не виконує добровільно рішення суду, тому існують наявні підстави для тимчасового обмеження у праві виїзду його за межі України.

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції помилковим, та таким що ухвалено без дотримання процесуального законодавства.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України це певного виду санкція, яка може застосовуватися у звязку з ухиленням особи від виконання зобовязання, зокрема виконання судового рішення.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Таким чином, аналіз перелічених норм законів дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов'язань за рішенням суду.

Згідно з положеннями статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

З урахуванням вимог ст. 377-1 ЦПК України, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» саме старший державний виконавець зобов'язаний довести навмисне або інше свідоме невиконання боржником ОСОБА_2 рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З матеріалів справи вбачається, що 20.11.2013 р. боржнику надіслана копія постанови про відкриття виконавчого провадження № 40822652 (а.с.160,т.5), проте рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке, згідно із нормами ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження», було б підтвердженням належного повідомлення боржника про надання йому строку для самостійного виконання рішення, в матеріалах справи відсутнє.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає,що звертаючись до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, виконуючий обовязки начальника відділу ДВС Переяслав-Хмельницького МУЮ Київської області державний виконавець Дудка С.П. не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені ЗУ «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боргу. Також не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості, або боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця.

Тож слід зробити висновок, що обмеження у праві виїзду за кордон було застосовано судом передчасно, без належного з'ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці.

У порушення вимог ст. 212 ЦПК України, суд на зазначені положення закону та обставини справи належної уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно порушення вимог ст. 377-1 ЦПК України щодо дотримання процедури розгляду подання, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки повноваження субєкта внесення подання прописані та регулюються ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.4 Закону України «Про державну виконавчу службу».

Вимоги апеляційної скарги щодо закриття провадження в частині подання також не підлягають задоволенню, так як стаття 205 ЦПК України містить відповідний перелік підстав закриття провадження у справі, жодна з яких не підпадає під заявлені вимоги апелянта.

Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки не в повній мірі зясував обставини подання , тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись, ст.ст. 11, 31 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст. 57, 60, 61, 208-210, 212, 213, 303, 304, 307, 312, 314-315, 317, 319, 377-1 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

ОСОБА_4