Справа №1703/1588/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року смт. Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі :

головуючого судді Пацка Д.В.

при секретарі Довгалець Н.М.

за участю

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Гоща цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог Бугринська сільська рада Гощанського району, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, встановлення межових знаків між земельними ділянками, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог Бугринська сільська рада Гощанського району, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позивачка посилається на те, що 11 червня 2001 року ОСОБА_5 подарувала їй земельну ділянку площею 0.50 га, яка розташована на території с.Колесники Гощанського району Рівненської області - договір дарування посвідчено державним нотаріусом Гощанської нотаріальної контори, реєстровий № 1030.

Вказана земельна ділянка належала ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 30 травня 2001 року Бугринською сільською радою Гощанського району Рівненської області 11-РВ 025241, який зареєстровано у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1885.

Даний державний акт було видано на підставі технічної документації, виготовленої Рівненською філією Інституту землеустрою Української академії аграрних наук - договір №1919 від 05.12.2000 року. При виготовленні технічної документації 24 січня 2001 року було складено протокол встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі, яка передається у приватну власність ОСОБА_5 Вказаний протокол підписала відповідачка ОСОБА_3 та інші суміжні користувачі. У вказаному протоколі були чітко визначені координати земельної ділянки та були встановлені її межі, в т.ч. зі сторони відповідачки, з якими вона погодилась.

В 2010 році з метою переоформити документи на право власності на землю на своє імя, вона замовила в ДП «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі. Представники вказаного ДП виїхали на місце, провели заміри відповідно до старої технічної документації, що належала ОСОБА_5 та встановили межові знаки, в тому числі і зі сторони суміжного користувача ОСОБА_6 Вона з сином вирішила встановити нову огорожу по встановлених межових знаках. Коли вони почали їх встановлювати, відповідачка, її неповнолітня дочка та інші члени сімї влаштували бійку та причинили їй тілесні ушкодження. Потім повиривали стовпчики та знищили встановлені межові знаки. На даний час чітко визначити межу земельної ділянки без встановлення нових межових знаків неможливо. Для їх встановлення необхідно запрошувати спеціалістів, що знову потягне за собою матеріальні витрати.

Позивачка посилається на ст. 106 ЗК України, згідно якої власник земельної ділянки має право вимагати від власника /користувача/ сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли.

Підтвердженням цього є лист голови Гощанської районної ради на імя Державної екологічної інспекції у Рівненській області № 195 від 26.11.2010 року та матеріали перевірки за зверненням депутата районної ради ОСОБА_7 щодо порушення норм земельного законодавства відносно жительки с.Колесники ОСОБА_3 Комісія встановила, що нібито при приватизації земельної ділянки на імя ОСОБА_5 була допущена помилка і в приватну власність передана земельна ділянка, яка відносилась до загального користування.

Про будь-які помилки їй не відомо. На підставі договору дарування їй перейшла у власність земельна ділянка площею 0.50 га. Даний договір дарування належним чином зареєстрований, про що зроблено відповідну відмітку на технічній документації, яка належала ОСОБА_5

Позивачка посилається на ст.ст. 316, 319 ЦК України, ст. 152 ЗК України, вказує на те, що відповідачка та члени її сімї перешкоджають їй користуватися належною на праві приватної власності земельною ділянкою, встановлювати огорожу, що підтверджується відповідними доказами. Твердження того, що відповідачці не має як заїхати до свого житлового будинку, не відповідає дійсності. Її дії пояснюються просто неприязними відносинами до неї та членів її родини.

Своїми діями відповідачка спричинила їй матеріальну та моральну шкоду. Для встановлення меж земельної ділянки нею були запрошені відповідні спеціалісти, які провели вказані роботи по встановленню межових знаків. За виконані роботи нею було сплачено відповідні кошти. Для встановлення огорожі були придбані стовпчики, придбані інші матеріали. Для їх встановлення нею та її сином було витрачено певний час та виконано роботи по встановленню стовпчиків для огорожі. Це також становить певну вартість. Неправомірними діями відповідачки вказані роботи зведені нанівець: стовпчики вирвані та викинуті, викопані ями для них засипані. Суму завданих діями відповідачки збитків позивачка оцінює в сумі 3000.00 гривень. Відшкодування завданих збитків в результаті діяльності, яка обмежує права власників земельних ділянок, передбачено також ст. 157 ЗК України.

Крім того, діями відповідачки їй заподіяно і моральну шкоду: вона зазнала психологічного стресу від незаконних дій відповідачки та нанесення їй тілесних ушкоджень, вимушена була звергатися у медичний заклад для лікування. Вона діяла в рамках чинного законодавства, прав відповідачки не порушувала, а дії відповідачки порушили її звичний режим життя. Вона вимушена пристосовуватися до нових реалій, до того, що не має змоги розпоряджатися та користуватися належним їй на праві особистої власності майном. Тому моральну шкоду вона оцінює в сумі 1500.00 гривень і вважає, що вона є адекватною ситуації, що склалася.

Позивачка просить:

- встановити /поновити/ межові знаки між земельними ділянками , що належать їй та відповідачці відповідно до технічної документації на право власності на земельну ділянку;

- зобов'язати відповідачку ОСОБА_3 не чинити їй перешкод у користуванні земельною ділянкою, що визначена координати, вказаними в технічній документації на імя ОСОБА_5 та на її імя, так як вони є ідентичними,та не чинити перешкод в облаштуванні огорожі та веденні інших робіт на її земельній ділянці;

- стягнути з відповідачки на її користь 3000 гривень завданої матеріальної шкоди, 1500 гривень моральної шкоди, судові витрати по справі в сумі 94.10 гривень , витрати на поновлення меж земельної ділянки та витрати на надання юридичної допомоги адвокатом в сумі 2000.00 гривень.

В запереченні проти позову відповідач вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення, оскільки проїзд існує історично з 1959 року, ним вона постійно користується, встановлення межових знаків не є функцією та повноваженням суду, стягнення матеріальної та моральної шкоди не підтверджено доказами, тому позов є безпідставним, в задоволенні позову просить відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала повністю з підстав, викладених у ньому, просить його задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_2 позов підтримав повністю з підстав, викладених у ньому, просить його задовольнити в повному обємі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 заперечувала щодо позову, підтримала позицію, викладену в запереченні проти позову.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 заперечувала щодо позову, вважає позов безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає в повному обсязі.

В судове засідання представник Бугринської сільської ради повторно не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Правовідносини регулюються ст. 14 Конституції України, ст.ст. 116, 118, 125, 126, 152, 158 ЗК України, ст. 373 ЦК України.

Право власності громадян та юридичних осіб на землю гарантується ст.14 Конституції України. Відповідно до положень ч.2 ст.14 Конституції України це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підстави набуття права на землю передбачені ст.116 Земельного кодексу України.

Відповідно до положень ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю ( земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно зі ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільні справи розглядаються судом в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу ( ч.1 ст. 60 ЦПК України ).

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,50 га, яка розташована на території с. Колесники Гощанського району Рівненської області, на підставі договору дарування земельної ділянки серії АЕА № 521068 від 11.06.2001 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, нотаріально посвідчений державним нотаріусом Гощанської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_8 (а.с.1-3).

Позивачка ОСОБА_1 17.11.2010 року замовила та виготовила технічну документацію в ДП «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства на території Бугринської сільської ради Гощанського району (а.с. 6-20).

06.07.2001 року ОСОБА_1 було видано державний акт серії ІІ-РВ № 025311 щодо передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0.50 га в межах згідно з планом на території Бугринської сільської ради в с. Колесники для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і для ведення особистого підсобного господарства, за підписом голови Бугринської сільської ради ОСОБА_9

05.02.2001 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_10, який помер 01.02.1990 року на житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами, розташованого на земельній ділянці площею 5000 кв.м., що знаходиться по вул. Набережна, 22 в с.Колесники Гощанського району (а.с.36).

Згідно висновку відділу архітектури, містобудування та житлово-комунального господарства Гощанського району від 20.04.2001 року, на земельних ділянках загальною площею 0.50 га, що передаються у приватну власність ОСОБА_5 в межах с. Колесники Бугринської сільської ради з них для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0.25 га та для ведення особистого підсобного господарства 0.25 га наявних обмежень на використання земельних ділянок немає (а.с.33).

Згідно висновку Гощанського районного відділу земельних ресурсів № 183 від 14.03.2001 року, на земельних ділянках загальною площею 0.50 га, що передаються у приватну власність ОСОБА_5 в межах с. Колесники Бугринської сільської ради з них для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0.25 га та для ведення особистого підсобного господарства 0.25 га наявних обмежень на використання земельних ділянок немає (а.с.40).

Відповідачка ОСОБА_3 звернулася до Бугринської сільської ради із заявою щодо вирішення питання встановлення меж присадибної ділянки із сусідкою ОСОБА_1В.(а.с.41-45). Відповідно до листів Гощанської районної ради № 168, 166 від 14.10.2010 року, для вирішення звернення було створено комісію, яка встановила, що під час виготовлення правовстановлюючих документів Бугринською сільською радою була допущена помилка, оскільки згідно державного акта про право приватної власності на земельну ділянку у приватну власність громадянки ОСОБА_1 було передано землю, що належить до земель загального користування: частина земельної ділянки без проїзду та проходу по якій неможливо реалізувати право власності на будинок та господарські споруди сторонами спору. Комісія рекомендувала Бугринській сільській раді звернутися з позовом до суду про внесення змін до акту про право власності на земельну ділянку, що забезпечило б встановлення на спірній частині земельної ділянки права спільного користування (а.с.46-48).

Згідно ухвали суду від 24.01.2013 року по справі було призначено земельно-технічну експертизу.

Відповідно до висновку експерта № 31227/1_ПС від 25.03.2014 року:

1.Межа земельної ділянки ОСОБА_5 (попередній власник) відповідно до Державного акта на право власності на землю від 30.05.2001 року ІІ-РОВ 025241 та відповідній технічній документації на право виготовлення даного акту і яке узгоджене відповідачкою, не відповідає межі земельної ділянки відповідно до технічної документації, яка виготовлена вже на імя ОСОБА_1 (новий власник додаток 1-6).

2.Межа земельної ділянки, яка зазначена в технічній документації із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі, де встановлювалася огорожа новим власником в умовних точках А та ОСОБА_11 з тим умовна точка Б на місці відповідає координатам, які зазначені в технічній документації на імя ОСОБА_1 (додаток № 11).

3.Проаналізувавши надане експерту викопіювання з генерального плану, встановлено, що на генеральному плані відсутні будь-які позначення, які б вказували на наявний спільний заїзд. Отже генеральним планом забудови не передбачений спільний заїзд до житлових будинків № 22 та № 24 (ОСОБА_1 та ОСОБА_3М.) через земельну ділянку, що належить на праві власності ОСОБА_1 (додаток 10).

4.Після проведення відповідного планування території (рельєфу) та здійснення захисних робіт стосовно водопроводу існує реальна можливість облаштування окремого заїзду до житлового будинку, що належить ОСОБА_3 через земельну ділянку, яка знаходиться в її користуванні/власності. Можливий варіант облаштування такого заїзду наведено в додатку № 11 та № 11а даного висновку.

Суд не приймає даний висновок як належний та допустимий доказ на підтвердження всіх позовних вимог позивача, а лише - в частині зобовязання відповідача не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою, оскільки сторона відповідача не ставила питання на вирішення експерта, сторона відповідача не була присутня при вирішенні питання про призначення експертизи, як вбачається з пояснень відповідачки та її представника, окремі відповіді на питання у висновку експерта стороною відповідача оспорюються.

Відповідно до ст. 152 ЗК України 2001 року захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

В силу ст. 124 Конституції України, ст. 15, частини 1 ст. 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із механізмів захисту цивільного права є звернення до суду.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права (ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України). Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивачеві належить й право визначення предмета і підстав позову.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України, відповідно до якої захист прав фізичних осіб здійснюється, зокрема, шляхом припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, що існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом.

Обраний ОСОБА_1 спосіб захисту її інтересів шляхом усунення перешкод у користуванні присадибною земельною ділянкою узгоджується з ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Згідно зі ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Даних про те, що частина земельної ділянки в ОСОБА_1 (чи до цього в її спадкодавця) була вилучена в установленому законом порядку, в т. ч. для влаштування проїзду загального користування, а також про віднесення земель цього проїзду до земель комунальної власності як землі загального користування с. Бугрин, на що вказує відповідачка та її представник, у справі немає.

Відсутні у матеріалах справи і дані про встановлення між сторонами чи їх попередниками земельного сервітуту у порядку, що визначений ст. 100 ЗК України.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 02.06.2016 в задоволенні позову ОСОБА_3 до Бугринської сільської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсними рішення сесії сільської ради , визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку було відмовлено.

Як було встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою с. Колесники Гощанського району по вул. Набережній, 22, що розташований на земельній ділянці площею 5000 кв.м. Вказаний будинок перейшов у власність відповідачки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 5 лютого 2001 року після смерті ОСОБА_10, який набув право власності на вказаний будинок відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 20 червня 1989 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 ЗК УРСР 1970 року право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчувалось записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських рад.

В абз. 3 п. 5 постанови Верховної Ради УРСР від 18 грудня 1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 05 травня 1993 року № 3180-ХІІ) зазначено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

За змістом статті 17 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції, яка була чинною на час прийняття рішення виконавчого комітету Бугринської сільської ради Гощанського району Рівненської області) передача земельних ділянок у приватну власність провадилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). ОСОБА_11 народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом.

Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-31цс12 від 30.05.2012року.

Згідно із записами в земельно-кадастровій книзі №15 по с.Колесники за ОСОБА_5 рахувалася земельна ділянка площею 0,50 га.

Рішенням Бугринської сільської ради Гощанського району № 148 від 29.12.2000 року вирішено передати безкоштовно у приватну власність гр. ОСОБА_5 земельну ділянку 0,25 га для обслуговування жилого будинку і господарських будівель та 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства.

30.05.2001 року Бугринською сільською радою видано ОСОБА_5 Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-РВ № 025241, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 1885.

Відповідно до цього акту (старого зразку) право власності за ОСОБА_5 визнано на три земельні ділянки.

11.06.2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір дарування вказаної земельної ділянки (площею 0,50 га), який посвідчено державним нотаріусом Гощанської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_8

На підставі цього договору дарування Бугринською сільською радою 06.07.2001 року видано ОСОБА_1 Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-РВ № 025311, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 1929, щодо передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0.50 га в межах згідно з планом на території Бугринської сільської ради в с. Колесники для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і для ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до цього акту (старого зразку) право власності за ОСОБА_1 визнано на три земельні ділянки. 25.03.2005 ОСОБА_5 померла. Власником сусіднього будинковолодіння по вул. Набережна, 24 була ОСОБА_12, яка померла 18.03.2004. Позивачка ОСОБА_3 є її спадкоємицею за заповітом та стала власником зазначеного майна на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.01.2010 року.

Згідно даних, що містяться у матеріалах технічної документації з землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства та для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_5 вбачається, що 24 січня 2001 року складено протокол встановлення і погодження меж земельної ділянки в натурі, яка передавалася у приватну власність ОСОБА_5, в якому вказано, що земельна ділянка №1 ОСОБА_5 (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ) по точках від Г до Д межує із присадибною ділянкою ОСОБА_3, її земельна ділянка №2 по точках від Г до Д також межує із присадибною ділянкою ОСОБА_3 Відомості про те, що між суміжними ділянками існує заїзд відсутні. ОСОБА_3 погодила межі цих ділянок, про що свідчить її підпис.

Зі змісту цього протоколу вбачається, що ніяких заперечень з боку суміжних землекористувачів чи землевласників не було.

ОСОБА_3 погоджена і експлікація земель, які передавалися у власність ОСОБА_5 Відповідно до викопіювання з генплану с.Колесники, вбачається, що на ньому відсутні будь-які позначення, які б вказували на наявний спільний заїзд між ділянками сторін.

Вказана техдокументація у 2001 році погоджена відділом земельних ресурсів Гощанського району та відділом архітектури містобудування та житлово-комунального господарства Гощанського району, які надали висновки про погодження передачі земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд натурі та для ведення особистого селянського господарства у приватну власність ОСОБА_5, указавши, що наявних обмежень на використання земельних ділянок немає.

Відповідно до рішення Бугринської сільської ради №76 від 12.05.2006 року надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення техдокументації на перебудову житлового будинку в с. Колесники по вул. Набережна, 22 на власній земельній ділянці, яка належить їй на праві приватної власності згідно державного акту від 06.07.2001 року.

30.11.2007 року на підставі вказаного рішення сільської ради головним архітектором Гощанського району затверджено акт виносу в натуру осей розбивки будівель, а 30.11.2007 -затверджено план забудови земельної ділянки індивідуального забудовника, відповідно до яких між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зазначений заїзд шириною 3,9 м. Ці документи є частиною виготовленого ОСОБА_1 будівельного паспорту.

У статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зазначено, що забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки.

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 кв. м, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

За таких обставин обраний ОСОБА_1 спосіб захисту її інтересів шляхом усунення перешкод у користуванні присадибною земельною ділянкою узгоджується з ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За таких обставин суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині зобовязати відповідача в подальшому не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка належить позивачці на праві приватної власності.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Тому вказівка позивача у позовних вимогах в частині визначення координат земельної ділянки, вказаними в технічній документації та не чинити перешкод в облаштуванні огорожі та веденні інших робіт є зайвою, оскільки ОСОБА_1 є власником конкретно визначеної земельної ділянки та має право на власний розсуд реалізовувати своє право власності на дану земельну ділянку, а суд не вправі конкретно визначати для власника спосіб реалізації ним права володіння, користування чи розпорядження належним йому майном в даному випадку земельною ділянкою, чи вказувати на обовязок користуватися належним йому майном конкретно визначеним способом. Зобовязання відповідача в подальшому не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою охоплює і правомочності власника щодо облаштування огорожі на земельній ділянці, обробляння земельної ділянки, наявності зелених насаджень тощо.

В частині позовних вимог щодо встановлення / поновлення межових знаків між земельними ділянками, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 3 ст. 158 Земельного кодексу України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Статтею 159 ЗК України визначено, що земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви.

Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У рішенні органу місцевого самоврядування, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття.

Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції відповідної ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні ради - сесії.

Відповідно до ст. 160 ЗК України рішення органів місцевого самоврядування вступає в силу з моменту його прийняття. Оскарження зазначених рішень у суді призупиняє їх виконання. Виконання рішення щодо земельних спорів здійснюється органом, який прийняв це рішення. Виконання рішення щодо земельних спорів може бути призупинено або його термін може бути продовжений вищестоящим органом або судом.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", згідно зі статтею 158 ЗК ( 2768-14 ) суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у

власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі.

Згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Тобто встановлення/поновлення меж земельної ділянки не є компетенцією суду.

Ст. 16 ЦК України визначає перелік способів захисту порушених прав та інтересів в суді. Проте, встановлення/поновлення меж земельної ділянки, про що вказує у позові позивачка, як спосіб захисту права чинним законодавством не передбачено.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що зазначені позовні вимоги, з урахуванням їх змін, не є належним способом захисту порушеного права позивачки, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Також позов в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки стороною позивача не надано жодного доказу на підтвердження того, що позивачці завдана матеріальна шкода, не підтверджено її розмір. Щодо моральної шкоди, позивачкою не надано доказів того, що їй заподіяно тілесні ушкодження, вона зверталася в медичний заклад, як зазначено в позові, не конкретизовано, в чому полягає психологічний стрес та не аргументовано розмір моральної шкоди, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 214,60 грн.

В частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн., дані позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки не перевищують граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, враховуючи час розгляду справи та кількість судових засідань по справі.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 212, 213 ЦПК України, в силу ст. 14 Конституції України, ст.ст. 116, 118, 119, 125, 126, 152, 158 ЗК України, ст. 373 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог Бугринська сільська рада Гощанського району, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, встановлення межових знаків між земельними ділянками, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка розташована в с. Колесники Гощанського району та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом припинення дій, що порушують право, та зобовязати не чинити перешкоди для ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою та її обслуговуванні.

В іншій частині позовних вимог в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 214 (двісті чотирнадцять) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Гощанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні при його проголошенні, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.В. Пацко

Повний текст рішення суду виготовлено 21.11.2016 року.