Справа № 750/8207/16-ц Провадження № 22-ц/795/2017/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Карапута Л. В. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки А.А.
суддів:Лакізи Г.П., Шевченка В.М.
при секретарі:Покладі Д.В.
за участю:представника позивача - адвоката Святної О.В., відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 22 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору найму (піднайму) житлового приміщення від 08.04.2008 року,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.09.2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору найму (піднайму) житлового приміщення від 08.04.2008 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому висновки суду не відповідають обставинам справи. ОСОБА_7 вказує, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції прийшов до висновку стосовно спрямування договору на реальне настання наслідків вказаного договору, оскільки ОСОБА_6 зареєструвалась в квартирі ОСОБА_7 Доводи апеляційної скарги зазначають, що вказаний висновок суду першої інстанції суперечить фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, що регулюють договір найму. ОСОБА_7 вказує, що його квартира ніколи не була ні місцем проживання, ні місцем перебування відповідача, оскільки вона продовжувала проживати і працювати в смт. Гончарівське, що підтверджується матеріалами справи. Доводи апеляційної скарги зазначають про існування домовленості між сторонами відносно того, що відповідач не буде проживати в квартирі позивача, а тільки буде в ній зареєстрована на період приватизації квартири в смт.Гончарівське на свого сина, і вказані обставини підтверджені в судовому засіданні ОСОБА_6 ОСОБА_7 в доводах апеляційної скарги стверджує, що укладений між ним і відповідачем договір найму житлового приміщення з моменту його підписання не був спрямований на реальне настання наслідків - на проживання відповідача в його квартирі.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_7, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду даної справи, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.62), не з'явився. Згідно ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_7 є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.15).

08.04.2008 року ОСОБА_7 звернувся із заявою до директора ТОВ "Габріель", в якій просив зареєструвати на його житлову площу наймача ОСОБА_6 за адресою:АДРЕСА_1 (а.с.18).

08.04.2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено договір найму (піднайму) житлового приміщення, відповідно до умов якого ОСОБА_7 здає в найм (піднайм) для проживання кімнату житловою площею 12,7 кв.м за адресою АДРЕСА_1. Як зазначено у вказаному договорі, наймач (піднаймач) прописується за вказаною адресою і зобов'язується проживати на даній житловій площі терміном - постійно. Оплата за надану для проживання житлову площу буде проводитись в рамках, встановлених законом. У разі зміни місця проживання наймач зобов'язується у терміновому порядку виписатись з вказаної адреси. У разі непроживання наймача (піднаймача) у вказаній квартирі, домовласник (квартиронаймач) несе відповідальність за порушення паспортного режиму. Вказаний договір був підписано ОСОБА_7, ОСОБА_6 та директором ТОВ "Габріель" (а.с.18).

Як вбачається з паспорту ОСОБА_6 (а.с.8-13) та довідки об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пілот-41" від 04.08.2016 року (а.с.17), відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Крім сторін, у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - дружина та син власника.

20.07.2016 року начальником КП "Гончарівське" затверджено акт перевірки проживання, відповідно до якого ОСОБА_6 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з квітня 2008 року (а.с. 35).

З довідки Гончарівської гімназії вбачається, що ОСОБА_6 з 24.08.1981 року по теперішній час працює на посаді вчителя початкових класів Гончарівської гімназії (а.с.36).

Відповідно до приписів ч.1 статті 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно з ч.1 статті 812 ЦК України, предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Положення частини 1 статті 821 ЦК України зазначають, що договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років.

Відповідно до ч.1 статті 823 ЦК України, за договором піднайму житла наймач за згодою наймодавця передає на певний строк частину або все найняте ним помешкання у користування піднаймачеві. Піднаймач не набуває самостійного права користування житлом.

Згідно приписів ч.3 статті 825 ЦК України, договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці.

Положеннями частин 1-3,5,6 статті 203 ЦК України регламентовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до вимог ч.1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як вбачається з вимог заявленого позову (а.с.3-5), позивач з посиланням на вказані норми права, просив визнати недійсним договір найму (піднайму) житлового приміщення-квартири АДРЕСА_1 від 08.04.2008 року, укладений між ним та ОСОБА_6 При цьому позивач зазначав, що вказаний договір найму від 08.04.2008 року, укладений між ним та ОСОБА_6, не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ЦК України для договорів найму житла; укладено зазначений договір найму від 08.04.2008 року було з порушенням вимог закону щодо строків договору, встановлених статтею 821 ЦК України та інших вимог щодо даного виду правочинів.

Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції зазначив в оскаржуваному рішенні, що в ході судового розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження ті обставини, що з боку відповідача укладання зазначеного договору не було спрямоване на його виконання, оскільки ОСОБА_6 була зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору найму (піднайму) житлового приміщення від 08.04.2008 року.

Відповідно до приписів ч.1, ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 статті 11 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як зазначив в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, приймаючи до уваги фактичні обставини справи та спосіб, визначений позивачем для захисту своїх прав, суд приходить до висновку, що вимоги заявленого позову у спосіб, визначений позивачем, задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що оспорюваний позивачем правочин не відповідає вимогам ч.3, ч.5 статті 203 ЦК України, відповідно до яких волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При цьому ОСОБА_7 стверджує, що при вчиненні оспорюваного правочину волевиявлення його і відповідача було не на забезпечення ОСОБА_6 можливості проживати у його квартирі, а на отримання ОСОБА_6 прописки на період проведення нею приватизації в смт.Гончарівське. Також ОСОБА_7 у доводах апеляційної скарги зазначає, що оспорюваний ним договір найму (піднайму) житлового приміщення від 08.04.2008 року не відповідає Закону України ''Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні''. На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не спростовують висновків вказаного рішення. Зокрема, позивачем, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, не представлено суду належних і допустимих доказів в розумінні статей 58, 59 ЦПК України відносно того, що при укладенні оспорюваного правочину волевиявлення учасників правочину не було вільним і не відповідало їх внутрішній волі, а також відносно того, що оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до приписів ч.4 статті 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив в оскаржуваному рішенні, що умовами укладеного між сторонами спору договору найму (піднайму) житлового приміщення від 08.04.2008 року, крім проживання, була передбачена також і реєстрація наймача (піднаймача) у спірному жилому приміщенні, і як вбачається з матеріалів справи (а.с.17) та паспорту відповідача, 10.04.2008 року ОСОБА_6 була зареєстрована на підставі укладеного між сторонами договору найму (піднайму) житлового приміщення від 08.04.2008 року за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 08.04.2008 року ОСОБА_7 звернувся із заявою до директора ТОВ "Габріель", в якій просив зареєструвати на його житлову площу наймача ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і доводів, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 пояснила, що вона визнає позовні вимоги ОСОБА_7 про визнання недійсним договору найму (піднайму) житлового приміщення, а також визнає апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.09.2016 року. На думку апеляційного суду, відповідач в апеляційному суді має диспозитивне право на визнання позову, згідно статті 31 ЦПК України, проте його наслідком не може бути безумовне ухвалення рішення про задоволення позову, таке визнання оцінюється разом із іншими доказами на загальних підставах. Виходячи із правового аналізу приписів ч.4 статті 174 ЦПК України та фактичних обставин справи, апеляційний суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не може бути прийнято апеляційним судом, як безумовну підставу для ухвалення рішення про задоволення вимог заявленого позову, оскільки визнання відповідачем ОСОБА_6 позову не узгоджується з приписами норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: