РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2016 року Суддя Першотравневого районного суду Донецької області Скудін В.Е. при секретарі Орчелота І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-і особи: орган опіки та піклування Бердянської сільської ради, служба у справах дітей Мангушської РДА «про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька на постійне проживання»,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 5 лютого 2000 р. по 18 січня 2006 р. Шлюб розірвано на підставі рішення Першотравневого районного суду від «15» липня 2004 року.

Від шлюбу ми мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2. За рішенням суду місце проживання дітей після розлучення визначено разом з позивачкою і проживають за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка бажає виїхати на постійне мешкання до Росії разом з дітьми, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон .

Позивач вважає, що така позиція колишнього чоловіка і батька неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, шкодить їх інтересам та не сприяє їх всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток їх особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами, тому і звернулася до суду з позовом.

У судовому засіданні позивач змінила позовні вимоги і залишає тільки позов відносно малолітньої доньки ОСОБА_6, тому що сину вже є 16 років і він має право сам вирішувати з ким жити.

Відповідач та його адвокат Лещенко О.Д. вважають,що неможливо задовольняти поов, тому що це порушує права батька на участь у вихованні дитини, що є практикою ВССУ.

Представник органу опіки та піклування виконкому Бердянської сільської ради Мангуського району Донецької області, за дорученнім Пудак Л.В. позов підтримує.

Представник служби у справах дітей Першотравневої райдержадміністрації за дорученням Красозова Г.О. також підтримала позов.

У судовому засіданні без присутності батьків, за участю психолога ОСОБА_10,представника служби у спрвах дітей Красозової Г.О.,представника опіки та піклування Бердянської сільської ради Пудак Л.В., адвоката Лещенко О.Д.була заслухана дитина- ОСОБА_6, яка висловила своє побажання поїхати з матір,ю(позивачкою) до Росії, бо там мешкають її брати і сестри.

Суд вислухавши сторони, думку дитини, дослідивши матеріали надані суду сторонами, виходить з наступного:

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дочки за кордон, посилаючись на те, що він втратить можливість спілкування з дитиною, приймати участь у її вихованні тощо, бо позивач має намір ввиїхати за межі України на постійне прживання до Росії.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Суд при вирішенні питання зараховує практику розгляду судами цивільних справ із застосуванням Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року (Гаазька Конвенція)

Відповідно до цілей Гаазької Конвенції, її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання.

Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватися лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто зміна країни проживання дитини вимагає узгодження з іншим із батьків (а у деяких державах за відсутності іншого з батьків - дозвіл суду), адже такий переїзд, як правило, спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим із батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

За таких обставин, суд також вважає,що виїзд дитини за кордон на постійне місце проживання , має відбуватися лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Постанови КМУ від 27.01.1995 р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», ЗУ «Про охорону дитинства», Конвенцію про права дитини, ст.141,150,153 СК України, ст. 208,210,213,215,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

У надані ОСОБА_3 дозволу на виїзд неповнолітньої ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 за кордон, на постійне проживання без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_4 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. до апеляційного суду Донецької області через Першотравневий районний суд.

Суддя В.Є. Скудін