Номер провадження 2/754/5822/16
РІШЕННЯ

Іменем України

09 грудня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді Журавської О.В.

за участю секретаря Лісовської А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з вище зазначеною позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 29 169, 17 грн., посилаючись на те, що між сторонами укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок невиконання відповідачем умов вказаного договору виникла вказана заборгованість.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили застосувати строки позовної давності.

Вислухавши думку представників відповідача, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 11.02.2011 р. між ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 укладено договір № б/н про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти, відповідно до якого відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано платіжну карту. Відповідно до умов договору було встановлено кредитний ліміт в сумі 8 000,00 (вісім тисяч) гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном його повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку (а.с. 8-33).

Умовами Договору передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той же термін.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Свої зобов'язання за Договором позивач виконав та надав кредитні кошти шляхом відкриття карткового рахунку з встановленням кредитного ліміту у сумі 8 000,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Принцип повернення строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений кредитним договором строк з відповідною сплатою за його користування.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісії.

Відповідач порушила умови договору в частині несплати відсотків за його користування та не виконала взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов'язань.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 30.09.2016 року, заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів становить 29 169 (двадцять дев'ять тисяч сто шістдесят дев'ять) гривень 17 копійок, яка складається з:

- заборгованість за кредитом - 2 035,08 гривень;

- заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 21 891,11 гривень;

- заборгованість за пенею та комісією - 3 377,78 гривень;

а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень; штраф (процента складова) - 1 365,20 гривень (а.с. 6).

Враховуючи заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності на підставі ст. ст. 256-258 ЦК України, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється в три роки.

Частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Зокрема, пунктом 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що строк позовної давності до вимог Банку про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм та пункту 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, яким установлено позовну давність тривалістю в п'ятдесят років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника, домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає (відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 11 березня 2015 року (справа №6-16 цс 15), яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів).

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Отже, суд, виходячи з вищевикладеного вважає за необхідне при розгляді даної справи керуватися строком позовної давності, який передбачений законом, а не договором.

Частиною 1 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.02.2011 року, вбачається, що останнє зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором відбулося 17.12.2013 року в розмірі 212 грн. 67 коп. (а.с.6-7).

Разом з тим, 30.11.2016 року на адресу суду, у зв'язку з виконанням ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 08.11.2016 року про витребування документів, надійшла Виписка за період з 01.09.2011 р. по 22.11.2016 р. по заборгованості ОСОБА_1, відповідно до якої останнє зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором відбулося 09.07.2013 року в розмірі 500 грн. 00 коп., а остаточна заборгованість у відповідача виникла 31.07.2013 року (а.с.61-64).

Зважаючи на вищевикладене, суд не бере до уваги Розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 30.09.2016 року, оскільки останній суперечить Виписці за період з 01.09.2011 р. по 22.11.2016 р., яка є більш розширеною та відповідає вимогам бухгалтерського обліку і фінансової звітності.

Окрім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-160цс14: «Відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з моменту виникнення заборгованості - 31.07.2013 року з кінцевим терміном - 31.07.2016 року, а позивач звернувся з позовом до суду 12.10.2016 року, тобто після сплину строку позовної давності, визначеним ст. 257 ЦК України.

Отже, на час звернення позивача до суду у останнього сплинув строк позовної давності по вимогах про стягнення до основної вимоги.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплинула і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі - є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Представники відповідача у встановленому законом порядку заявили про застосування строку позовної давності.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що в задоволенні позову слід відмовити з мотивів пропуску строку позовної давнини.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 15, 30, 37, 60, 88, 179, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України, ст. п. 1 ч. 2 ст. 11, 207, 257-259, 264, 267, 509, 525, 526, 527, 530, 1049, 1054 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: