Справа № 346/5534/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2526/2016
Головуючий у 1 інстанції П'ятковський В. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Малєєва А.Ю.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 15 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 предявила до ОСОБА_4 вищезазначений позов, в обґрунтування якого вказала, що відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання їх малолітніх дітей доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Посилаючись на рівність обовязку як батька, так і матері на матеріальне забезпечення дітей, позивач просила стягувати з ОСОБА_4 в її користь на утримання малолітніх дітей 1/2 частину щомісячного заробітку відповідача.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Постановлено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/3 частки від заробітку щомісячно на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також постановлено стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 551,20 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. Апелянт вказує на те, що при визначенні розміру аліментів на дітей, суд першої інстанції не врахував того, що на його утриманні є ще й син від першого шлюбу, на якого він за рішенням суду сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини його доходу. Не враховано судом також і те, що він сплачує кошти за відвідування дітьми дошкільного закладу щомісячно у розмірі 500 грн. Крім того, ОСОБА_4 зазначає, що він не має наміру ухилятися від сплати аліментів, однак визначена судом частка його заробітку є для нього непосильною, оскільки єдиним джерелом його доходу являється заробітна плата. Також апелянт звертає увагу суду на те, що залишаючи рішення суду першої інстанції в силі, він повинен буде сплачувати більше половини свого заробітку, що є порушенням ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Посилаючись на те, що по мірі можливості він буде намагатися додатково допомагати дітям, просить рішення суду змінити, встановивши аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_4 не зявився з невідомих причин, хоча судове повідомлення було направлено завчасно у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання. Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.

Позивач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечила, зазначивши, що чоловік припинив вносити плату за відвідування дітьми дошкільного закладу після подачі нею позовної заяви про стягнення аліментів. В добровільному порядку коштів на утримання їх малолітніх дітей він не надає. Її дохід є недостатнім, оскільки вона працює підсобним робітником дитячого садку села, займається доглядом дітей. Посилання апелянта на необхідність зменшення розміру аліментів на утримання їх дітей заперечила, вважаючи, що тоді в порівнянні з дитиною відповідача від першого шлюбу їх спільні діти будуть у нерівному положенні щодо матеріального забезпечення. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його в силі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов до висновку про можливість надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від заробітку щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. З цим висновком колегія суддів погоджується на підставі такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом першої інстанції встановлено і матеріалами справи підтверджується, що сторони з 06.12.2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та являються батьками малолітніх дітей доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.5,6). Згідно вимог чинного законодавства України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в даній справі щодо стягнення аліментів на неповнолітніх дітей були прийняті до уваги обставини, зазначені в ст.182 СК України. З врахуванням того, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, матеріальне становище сторін, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів відповідача щомісячно.

При цьому слід зауважити, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_4 згідно довідки про його доходи (а.с.21) складає 4678,16 грн, 1/3 частина якої становитиме 1559,39 грн. Прожитковий ж мінімум на одну дитину до шести років з 01 грудня 2016 року згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет Україна на 2016 рік» становить 1355 грн. Прожитковий мінімум для двох дітей відповідача дорівнює 2710 грн. Отже, визначена судом частка зарплати батька на утримання двох малолітніх дітей орієнтовно становить тільки половину встановленого законом прожиткового мінімуму. Зменшення розміру частки на утримання малолітніх дітей на вимогу ОСОБА_4 погіршило б їх матеріальне забезпечення, і зокрема, в порівнянні із забезпеченням дитини відповідача від першого шлюбу.

Колегія суддів зауважує також, що ОСОБА_4 в подальшому вправі за наявності обставин, визначених ч.1 ст.192 СК України, ставити у встановленому порядку питання про зміну визначеного рішенням суду розміру аліментів на його дітей.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в даній справі ухвалив рішення з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування рішення немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307; 308; 313; 314; 315; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 15 листопада 2016 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили після проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський

ОСОБА_8