Справа № 462/7888/15 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/4334/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Левик Я.А., Шандра М.М.

секретар Бадівська О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 травня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1; вселено ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішення оскаржила ОСОБА_2 В апеляційній скарзі покликається на його незаконність, на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що в силу положень ст.ст. 71, 72 ЖК України ОСОБА_3 втратила право користування жилим приміщенням з підстав відсутності понад шість місяців у цьому жилому приміщенні без поважних причин. Вважає, що висновок суду про те, що ОСОБА_3 не проживає в спірній квартирі з поважних причин, а саме з підстав чинення їй в цьому перешкоди не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки дійсно рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21.02.2000 року було задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою. Вказане рішення було виконано, і з цього часу ніхто їм не перешкоджав в її користуванні. Окрім того, зазначає, що ОСОБА_3 за весь час перебування зареєстрованою в спірній квартирі жодних матеріальних коштів не надавала на утримання квартири, тобто обов'язки наймача вона не виконувала. Погоджується з тим, що ОСОБА_3 час від часу приходила в квартиру, але жодних дій не вчиняла щодо постійного проживання. З урахуванням наведеного просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення. яким зустрічний позов задоволити, а в задоволенні первинного позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно встановивши обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням та відобразивши оцінку доказів у мотивувальній частині рішення, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову та відсутність таких для задоволення зустрічного позову.

Судом встановлено, що трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 належить Львівській міській раді і в такій зареєстровані з 03.03.1998р. основний квартиронаймач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її онука ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 21.02.2000р. зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4 та її неповнолітній доньці ОСОБА_3 перешкод у користуванні жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 та вселено ОСОБА_4 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_3 у зазначену квартиру. Як вбачається із змісту даного рішення, судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 18.08.1998р. зобов"язано ОСОБА_2, ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4 та її неповнолітній доньці ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселено ОСОБА_4 разом дитиною в спірну квартиру. Рішення суду було виконано в примусовому порядку 03.06.1999р. Після виконання зазначеного рішення суду, ОСОБА_2 і ОСОБА_5 помінявши замок у вхідних дверях квартири і не даючи згоди на проживання ОСОБА_4 у квартирі, чинили ОСОБА_4 та її доньці перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням, хоча і визнавали за нею та дитиною право на спірну квартиру, перешкоджали проживанню їх у квартирі. З постанови про закінчення виконавчого провадження від 02.06.2000р. вбачається, що 01.06.2000р. виконано рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21.02.2000р. про вселення ОСОБА_4 разом дитиною в спірну квартиру.

Судом також встановлено, що протягом тривалого часу між ОСОБА_2 та її онукою виникали непорозуміння та сварки на побутовому рівні, внаслідок чого ОСОБА_2, постійно міняла вхідні замки, що позбавло її онуку повноцінно користуватись спірною квартирою. Судом також встановлено, що ОСОБА_3, після досягнення повноліття, з 2010р. приблизно 1-2 рази на місяць приходила у спірну квартиру до своєї бабусі ОСОБА_2, з дозволу якої в кінці липня 2015р. вселилася і стала проживала у квартирі, так як іншого постійного житла, крім спірної квартири, вона не мала, тобто ОСОБА_2 хоча і визнавала право онуки на користування спірним житловим приміщенням, проте з 20 серпня 2015р. перестала впускати її до спірної квартирі, чим фактично стала чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, внаслідок чого ОСОБА_3не проживає у спірній квартирі з поважних причин. Наведені обставини підтверджуються поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків, які неоднозначно ствердили про чинення ОСОБА_2 перешкод у користуванні ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 47 Коституції України, ст. 9 ЖК України кожен має право на житло, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 64 ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Як зазначалось вище позивачка у встановленому законом порядку була поселена у квартиру АДРЕСА_1, тривалий час користувалась даним жилим приміщенням, це було її єдиним місцем проживання.

Частиною другою статті 65 ЖК України передбачено, що особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

За таких обставин колегія суддів вважає законним рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору за первісним позовом. Іншого житла вона не має, залишається зареєстрованою та зберігає право користування житлом за спірною адресою. Тимчасова проживання у матері. Яка свого житла не має, проживає у гуртожитку, зумовлене саме перешкодами, які чинить ОСОБА_2

Враховуючи вказані вище обставини та обґрунтування, суд апеляційної інстанції також погоджується з рішенням районного суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову. Доводи апеляційної скарги в цій частині є непереконливими і такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Районним судом правильно покладені в основу рішення покази свідків які, кожен окремо, пояснили, що ОСОБА_2 постійно чинила перешкоди ОСОБА_3, внаслідок чого вона не проживає у спірній квартирі.

Колегія суддів відкидає доводи скарги щодо неповного з»ясування обставин справи, не врахування доказів, та погоджується з мотивами рішення суду першої інстанції, оскільки відповідачем не представлено та судом не здобуто доказів, що ставили б під сумнів висновки суду.

Висновки суду підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства та відповідають нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, на підставі ст.308 ЦПК, відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, визнаючи, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х ВА Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова ві 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ

Головуючий суддя

Судді