У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позов, обґрунтовуючи його тим, що квартиру АДРЕСА_1 було отримано згідно ордеру № 288735 від 26 січня 1977 року на родину з п'яти осіб. Після смерті її чоловіка особовий рахунок на зазначену трикімнатну квартиру відкрито на її ім'я.

На даний час в квартирі зареєстровані вона, її донька ОСОБА_5, онук ОСОБА_6, правнук ОСОБА_8, син ОСОБА_9, онука ОСОБА_10, онук ОСОБА_3

З лютого 2014 року її онук ОСОБА_3 у вказаній квартирі не проживає, добровільно залишив спірне житлове приміщення, участі в утриманні квартири не бере, за комунальні послуги не сплачує, а тому втратив право на користування спірним житловим приміщенням.

Навесні 2013 року у вказана квартиру приїхала погостити її донька ОСОБА_4 разом зі своєю малолітньою дочкою ОСОБА_11 Після працевлаштування у м. Києві ОСОБА_4 не бажає залишати квартиру, ображає її, погрожує фізичною розправою. Оскільки ОСОБА_4 самоправно, без її згоди та згоди інших зареєстрованих в квартирі осіб вселилась у спірну квартиру, у відповідності до ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСРпросила виселити її разом донькою.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Виселено ОСОБА_4, разом з малолітньою дочкою ОСОБА_11 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року в частині визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщеннямскасовано, у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, суд першої інстанції виходив з того, що факт не проживання останнього у спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин є доведеним, а тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

Задовольняючи позовні вимоги про виселення ОСОБА_4 з малолітньою дочкою ОСОБА_11, суд першої інстанції виходив з того, що право користування спірною квартирою у ОСОБА_4 не набуто, оскільки остання проживала без письмової згоди наймача та третіх осіб зареєстрованих у даному житловому приміщенні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування квартирою та відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач не має можливості проживати в спірній квартирі, оскільки існує конфліктна ситуація між мешканцями цієї квартири. Крім того, погані відносини з позивачем не є поважною причиною відсутності особи у спірному житловому приміщенні.

Згідно з положеннями ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції Україниустановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Суд апеляційної інстанції, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_12 в частині визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування квартирою.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович