Номер провадження: 22-ц/785/1767/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Драгомерецького М.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Ярахмедові Є.О.,

за участю: позивачки ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представників ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання мирової угоди по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

14 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 з 24 жовтня 2004 року, дітей не мають. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, сімя фактично розпалась. Під час шлюбу, 22 вересня 2008 року, ними була придбана квартира АДРЕСА_1 за 5436 грн., та оформлена на відповідача. Крім того, вони придбали холодильник «LG», орієнтовною вартістю 3000 гривень; кондиціонер «Dеккеr», орієнтовною вартістю 2500 гривень; кольоровий телевізор «Samsung» с DVD програвачем «Samsung», орієнтовною вартістю 2500 гривень; пральна машина «Indesit», орієнтовною вартістю 2500 гривень; пилосос «LG», орієнтовною вартістю 1500 гривень; компютер «АSUS», орієнтовною вартістю 5000 гривень; спальний гарнітур, орієнтовною вартістю 4000 гривень; кухонний куточок, орієнтовною вартістю 1500 гривень. Вказане майно є обєктом спільної сумісної власності й при її поділу їй належить ? частина цього майна. Відповідач не бажає добровільно поділити майно, тому вона вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Посилаючись на ці обставини та на ст.ст. 60, 61, 69, 70 СК України, позивачка ОСОБА_3 просила суд визнати, що вказане майна належить ним на праві спільної власності подружжя, визнати за нею та відповідачем право власності по ? частки в квартирі №39 в будинку №18, що знаходиться в м. Одесі по вул. Космонавтів, виділити їй, ОСОБА_3, холодильник «LG», пральну машину «Indesit», спальний гарнітур, пилосос «LG», а відповідачу - компютер «ASUS», кольоровий телевізор «Samsung» з DVD програвачем «Samsung», кондиціонер «Dekker», кухонний куточок (а.с. 4-7).

Відповідач ОСОБА_4 та його представники ОСОБА_5, ОСОБА_6, позов визнали в частині поділу побутового майна, набутого у шлюбі, та заперечували про поділу квартири і в своїх усних та письмових поясненнях зазначали, що спірна квартира придбана у шлюбі, але не за спільні кошти подружжя. Значущу суму коштів надали батьки відповідача ОСОБА_7 і ОСОБА_8, 1000 дол. США надала мати позивачки. 16 вересня 2008 року з відома позивачки відповідач взяв у борг у брата ОСОБА_9, який повернувся з рейсу, 15000 дол. США, в присутності ОСОБА_10 та ОСОБА_11, про що надав відповідну розписку. Борг повернутий лише в сумі 1000 дол. США. З цих підстав він вважав, що спірна квартира не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя (а.с. 21-22).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Суд поділив майно та квартиру АДРЕСА_2, набуті за час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнав за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рівними ідеальні частки у праві спільної сумісної власності подружжя, у розмірі по ? в квартирі № 39 в будинку №18, що знаходиться в м. Одесі, по вул. Космонавтів, виділив ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на холодильник «LG», пральну машинку «Indesit», спальний гарнітур, пилосос «LG», виділив ОСОБА_4 та визнати за ним право власності на компютер «ASUS», кольоровий телевізор «Samsung» с DVD програвачем «Samsung», кондиціонер «Dekker», кухонний куточок, виділив ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та визнав за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2, виділив ОСОБА_4 ? частину квартири АДРЕСА_2 та визнав за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 (а.с. 86-87).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи тим, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а саме, суд порушив норми процесуального права, оскільки не залучив до участі у справі у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, його брата, ОСОБА_9, та не прийняв до сумісного розгляду його позов до нього, ОСОБА_4 та позивачки ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, та судом безпідставно не враховано, що спірна квартира не придбана спільні кошти подружжя, не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана за кошти його батьків, які складають 37000 дол. США, та кошти його брата в сумі 15000 дол. США, взяті у борг (а.с. 93-96).

В запереченні на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_3 просить скаргу відхилити у звязку з безпідставністю її доводів.

Під час розгляду справи, 24 березня 2016 року сторони у справі звернулись до апеляційного суду з заявами про визнання мирової угоди, укладеної між ними 16 березня 2016 року, за якою сторони домовились про те, що ОСОБА_4 зобовязується виплатити ОСОБА_3 суму еквівалентну 3800 дол. США: суму еквівалентну 2000 дол. США до визнання мирової угоди, суму еквівалентну 1800 дол. США на протязі 18 місяців після визнання апеляційним судом мирової угоди шляхом сплати щомісячно по 100 дол. США не пізніше 20 числа кожного місяця;

передати у власність ОСОБА_3 рухоме майно: холодильник «LG», пилосос «LG», спальний гарнітур, пральну машину «Indezit»;

ОСОБА_4 зобовязується без будь-якої участі ОСОБА_3, повернути борг ОСОБА_9 в сумі 14000 дол. США та судові витрати;

ОСОБА_3 відмовляється від позовних вимог до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_3 та зобовязується знятись з реєстрації в квартирі АДРЕСА_3 протягом місяця після визнання апеляційним судом мирової угоди.

Згідно із ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

До ухвалення судового рішення у звязку з укладенням сторонами мирової угоди суд розяснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Суд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Розглянувши заяви сторін у справі про визнання мирової угоди, заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представників ОСОБА_5, ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи та умови мирової угоди, колегія суддів вважає, що мирова угода укладена з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок, стосується прав та обовязків сторін та предмета позову, умови мирової угоди не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. До ухвалення судового рішення у звязку з укладенням сторонами мирової угоди суд розяснив сторонам у справі наслідки такого рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом.

У частині 1 ст. 310 ЦПК України зазначено, що рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстави, передбаченої ч. 4 п. 1 ст. 205 ЦПК України, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст. ст. 175, 205 ч. 1 п. 4, 310 ч. 1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Визнати мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 16 березня 2016 року, за якою сторони домовились про те, що ОСОБА_4 зобовязується виплатити ОСОБА_3 суму еквівалентну 3800 дол. США: суму еквівалентну 2000 дол. США до визнання мирової угоди, суму еквівалентну 1800 дол. США на протязі 18 місяців після визнання апеляційним судом мирової угоди шляхом сплати щомісячно по 100 дол. США не пізніше 20 числа кожного місяця;

передати у власність ОСОБА_3 рухоме майно: холодильник «LG», пилосос «LG», спальний гарнітур, пральну машину «Indezit»;

ОСОБА_4 зобовязується, без будь-якої участі ОСОБА_3, повернути борг ОСОБА_9 в сумі 14000 дол. США та судові витрати;

ОСОБА_3 відмовляється від позовних вимог до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_3 та зобовязується знятись з реєстрації в квартирі АДРЕСА_3 протягом місяця після визнання апеляційним судом мирової угоди.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2015 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

ОСОБА_12

ОСОБА_2