Справа № 442/1553/16 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/4623/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання прав кредитора (вкладника), -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Український інноваційний банк», третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання прав кредитора (вкладника) відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3.

Вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з»ясуванням усіх обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачем не заперечується укладення договору про відступлення права вимоги 16.12.2015 року, а також отримання банком повідомлення ОСОБА_4 про відступлення права вимоги на користь ОСОБА_2 21.12.2015 року. Вважає, що оскільки тимчасова адміністрація була введена в банку лише з 25.12.2015 року, боржник мав 4 дні для вчинення дій, яких від нього вимагає закон, при цьому жодного суттєвого пояснення, яке б вказувало на неможливість вчинити відповідні дії щодо реалізації прав первинного кредитора та забезпечення вимог нового кредитора відповідачем не надано. Відтак, всі посилання відповідача на обмеження, які накладені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є безпідставними та необгрунтованими. Спірні правовідносини в повній мірі врегульовані нормами ЦК України. Крім того, зазначає, що висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв»язку з ненаданням позивачем та первинним кредитором відомостей для проведення їхньої ідентифікації не грунтується ні на доказах, ні на вимогах закону.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов»язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно ч.1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, внесеного на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Згідно ч. 3 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Отже, виконавча дирекція Фонду затверджує Загальний реєстр вкладників виключно на підставі Переліку (вкладників), складеного та наданого Уповноваженою особою Фонду.

Згідно пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Судом встановлено, що 10.07.2015 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Український інноваційний банк» укладено договір банківського вкладу шляхом підписання заяви-договору про розміщення банківського вкладу №10-2364596, строком дії до 11.01.2016 року на суму 12000 доларів США (а.с. 4).

18.12.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги №3, на підставі якого первісний кредитор (ОСОБА_4Є.) передає новому кредитору (ОСОБА_2Ю.), як вкладнику по зобов»язаннях, що виходять із заяви-договору про розміщення банківського вкладу №10-2364596 від 10.07.2015 року, право вимоги до боржника належного виконання зобов»язань за основним договором у розмірі 8000 доларів США (а.с. 3).

21.12.2015 року ОСОБА_4 повідомила ПАТ «Укрінбанк» про відступлення права вимоги за банківським вкладом на користь ОСОБА_2 (а.с. 6).

24.12.2015 року відповідно до Постанови Правління Національного банку України № 934 «Про віднесення ПАТ «Укрінбанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.12.2015 року № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на 3 місяці з 25.12.2015 року по 24.03.2016 року (включно) та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Український інноваційний банк» ОСОБА_5

14.01.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про виплату йому гарантованої суми відшкодування за договором банківського вкладу №10-2364596 від 10.07.2015 року (а.с. 5). Проте, отримав відмову, обгрунтовану тим, що у зв»язку із запровадженням процедури тимчасової адміністрації в установі ПАТ «Укрінбанк» діє мораторій на задоволення вимог вкладників та інших кредиторів, що унеможливлює проведення будь-яких активних операцій з перерахування/виплати коштів вкладників у спосіб, не передбачений законом, тобто не інакше ніж через виплату сум гарантованого відшкодування (а.с. 7).

Матеріалами справи встановлено, що 10.02.2016 року ОСОБА_4 виплачено гарантовану суму відшкодування за договором банківського вкладу №10-2364596 від 10.07.2015 року, яка згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» становить 200 000, 00 грн. Таким чином, відповідно до встановленої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» спеціальної процедури вже на стадії введення тимчасової адміністрації ОСОБА_4 відбулось часткове погашення існуючої заборгованості за заявою-договором про розміщення банківського вкладу №10-2364596 від 10.07.2015 року відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»(а.с. 35). Крім того, оскільки на користь ОСОБА_2 було відступлене право вимоги на суму, що перевищує гарантовану Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тобто ту частину, яка виходить за межі 200 000, 00 грн., гарантованої виплати за договором банківського вкладу за рахунок Фонду гарантування, суд прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_2 не є вкладником банку, а до нього перейшло лише право вимоги на решту суми вкладу, а тому його вимоги можуть бути задоволені лише в порядку, визначеному вищезазначеним законом.

Фонд гарантування вкладів гарантує відшкодування коштів за вкладом виключно вкладнику (фізичній особі, яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту). Іншим особам, за іншими видами договорів відшкодування коштів Фондом не передбачено.

Тому, враховуючи відсутність інформації про ОСОБА_2 в базі даних ПАТ «Укрінбанк» як вкладника, що уклав з відповідачем відповідний договір та вніс на рахунок в ПАТ «Укрінбанк» відповідну суму коштів, ОСОБА_2 не є вкладником ПАТ «Укрінбанк» в розумінніЗакону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Укрінбанк» про визнання прав кредитора (вкладника), оскільки відповідач не уповноважений вчиняти будь-які дії на встановлення невизнаного права позивача, як кредитора банку, а позивач ОСОБА_2 в свою чергу має право лише вимагати виконання зобов»язання, а не визнання права вкладника ПАТ «Укрінбанк».

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

ОСОБА_6