У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Затоківської селищної ради, Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що остання є власником земельної ділянки АДРЕСА_1 після свого чоловіка і її на підставі рішення протоколу загальних зборів СК «Нептун» від 24 липня 1999 року прийнято до членів СК «Нептун» про що видано членський квиток № НОМЕР_1 із зазначенням площі земельної ділянки 0,07 га.

Позивач зазначав, що у 2012 році під час розроблення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_6 на указану земельну ділянку, їй стало відомо, що ОСОБА_7 оформлено право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1-ав СК «Нептун» у смт Затока Одеської області, площею 0,041 га.

Згідно з висновком судового експерта сектору ТДД і почерку НДЕКЦ при ГУ МВС України в Одеській області від 23 листопада 2012 року № 1385, підпис від імені ОСОБА_6 в акті від 24 березня 2005 року про встановлення меж земельної ділянки, наданої у власність відповідачу виконаний ОСОБА_8, який займав посаду голови СК «Нептун».

Посилаючись на те, що внаслідок оформлення за відповідачем права власності на його земельну ділянку були порушені права ОСОБА_6, позивач в інтересах останньої просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Затоківської селищної ради народних депутатів № 94 від 29 грудня 1999 року в частині передачі у власність ОСОБА_7 земельної ділянки НОМЕР_2 площею 0,043 га в садівничому кооперативі «Нептун»; визнати незаконним та скасувати рішення Затоківської селищної ради № 1424 від 11 лютого 2005 року; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 площею 0,041 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, для ведення садівництва, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 15 липня 2005 року за № 71, виданий ОСОБА_7; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,041 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, для ведення садівництва, яка належить ОСОБА_7 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 15 липня 2005 року за № 71.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 серпня 2015 року, позовну заяву заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_6 було задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Затоківської селищної ради народних депутатів № 94 від 29 грудня 1999 року в частині передачі у власність ОСОБА_7 земельної ділянки НОМЕР_2 площею 0,043 га в садівничому кооперативі «Нептун».

Визнано незаконним та скасовано рішення Затоківської селищної ради № 1424 від 11 лютого 2005 року.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 площею 0,041 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, для ведення садівництва, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 15 липня 2005 року за № 71, виданий ОСОБА_7

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,041 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, для ведення садівництва, яка належить ОСОБА_7 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 15 липня 2005 року за № 71.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № 276 від 19 травня 1967 року ОСОБА_9 передано земельну ділянку АДРЕСА_1

Протоколом загальних зборів СК «Нептун» від 26 лютого 1984 року у зв'язку зі смертю власника ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_9, указану земельну ділянку передано його сину - ОСОБА_10 (чоловік позивачки) та прийнято останнього до членів СК «Нептун», про що видано членський квиток № НОМЕР_1 з зазначенням площі земельної ділянки 0,07 га, площі будівлі у складі будинок - 17 кв.м, веранда - 8 кв.м, обслуговуючі будівлі - 4 кв.м.

Після смерті чоловіка позивачки - ОСОБА_10, ОСОБА_6 на підставі рішення протоколу загальних зборів СК «Нептун» від 24 липня 1999 прийнято до членів СК «Нептун», про що видано членський квиток № НОМЕР_1 з зазначенням площі земельної ділянки 0,07 га.

Рішенням Затоківської селищної ради від 19 квітня 2011 року № 243 надано ОСОБА_6 дозвіл на розробку технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,0798 га для ведення садівництва, розташовану в АДРЕСА_1

Під час розроблення технічної документації у 2012 році ОСОБА_6 стало відомо, що ОСОБА_7 оформлено право власності на земельну ділянку площею 0,041 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, а саме: рішенням Затоківської селищної ради № 94 від 29.12.1999 згідно п. 6 додатку до рішення передано ОСОБА_7 у власність земельну ділянку НОМЕР_1 загальною площею 0,043 га, під садами 0,042 га, під будівлями 0,001 га із земель садівничого кооперативу «Нептун» (а.с. 6-7).

Також, судами встановлено, що рішенням Затоківської селищної ради № 1424 від 11 лютого 2005 року внесено зміни в п. 6 додатку до рішення Затоківської селищної ради № 94 від 29 грудня 1999 року та викладено у наступній редакції: «п.6 - ділянка НОМЕР_1 - ОСОБА_7 - загальна площа 0,041 га,з них ріллі - 0,024 га, під будівлями та господарськими спорудами - 0,017 га».

15 липня 2005 року на підставі зазначеного рішення ОСОБА_7 отримано державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,041 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 для ведення садівництва, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі від 15 липня 2005 року за № 71.

Як на підставу порушення прав ОСОБА_6 заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора посилався на те, що згідно з висновком судового експерта сектору ТДД і почерку НДЕКЦ при ГУ МВС України в Одеській області від 23 листопада 2012 року № 1385, підпис від імені ОСОБА_6 в акті від 24 березня 2005 року про встановлення меж земельної ділянки, наданої у власність відповідачу, виконаний ОСОБА_8, який займав посаду голови СК «Нептун».

Крім того, позивачем вказано на те, що ОСОБА_6 є власником садового будинку АДРЕСА_1 у зв'язку із чим згідно ст. 120 ЗК України до неї перейшло право власності на відповідну земельну ділянку і за правилами ст. 152 ЗК України вона має право вимагати від ОСОБА_7, який на думку позивача порушує права ОСОБА_6, усунення порушень її прав власності.

Судами не встановлено та з матеріалів справи не вбачається інших підстав, якими обґрунтовано відповідні позовні вимоги у даній справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що внаслідок оформлення за ОСОБА_7 права власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 були порушені права ОСОБА_6

Проте, повністю з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржені судові рішення не відповідають з огляду на наступне.

Судами встановлено, що між сторонами виник спір як між власниками суміжних земельних ділянок АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_6 та АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_7

За своєю юридичною природою позов - це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем).

Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення відповідного права.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14«Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, на указані вимоги норм матеріального і процесуального права уваги не звернув, у мотивувальній частині судового рішення не зазначив в результаті яких дій відповідача були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси ОСОБА_6 При цьому, суди першої та апеляційної інстанцій помилково обмежились виключно зазначенням у відповідних частинах судових рішень доводів, викладених позивачем у позовній заяві та не вказав якими встановленими судами обставинами підтверджені указані доводи позивача.

Крім того, судами встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 16 жовтня 2002 року у справі № 2-1250/2002 задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_11, ОСОБА_12, Білгород-Дністровської державної податкової інспекції про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності, яким за ОСОБА_6 визнано право власності на садовий будинок АДРЕСА_1 що знаходиться на земельній ділянці площею 0,043 га.

Указаним рішення було встановлено, що після смерті колишнього власника земельної ділянки № НОМЕР_1 - ОСОБА_13, ОСОБА_6 продовжувала користуватись земельною ділянкою, площею 0,043 га та побудовами, ОСОБА_6 не проводила жодних робіт на земельній ділянці ОСОБА_11 14 серпня 1999 року ОСОБА_6 звернулась в об'єднану раду садових товариств масиву Кароліно-Бугас щодо виділення їй спірної земельної ділянки вцілому, в результаті чого їй було видано книжку члена кооперативу, згідно з якою вона зазначена користувачем земельної ділянки площею 700 кв.м, що не відповідало дійсності. У зв'язку із приватизацією земельних ділянок правління кооперативу «Нептун» підтвердило рішення від 19 лютого 1996 року та відповідні рішення загальних зборів від 27 липня 1996 року, згідно з якими ОСОБА_11 було надано земельну ділянку з визначеними межами. Спірна земельна ділянка була поділена на дві рівні земельні ділянки, площами по 0,043 га кожна, за якими закріплені номера НОМЕР_1 та НОМЕР_4. Згідно рішення Затоківської селищної ради від 29 грудня 1999 року № 94 сторонам було передано у власність земельні ділянки за номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_4 площами по 0,043 га кожна.

Крім того, указаним судовим рішенням було відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття у спадщину земельної ділянки № НОМЕР_4.

Згідно із вимогами ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зазначені обставини справи, які були встановлені судовим рішенням у вказаній цивільній справі, що набрало законної сили, судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено та не враховано при розгляді даної справи, у зв'язку із чим оскаржені судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також надання оцінки всім доводам сторін у справі, що також є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій, у порушення вимог статей212-214, 303, 315 ЦПК України, не враховані вказані вимоги норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик