Номер провадження: 22-ц/785/7051/16
Головуючий у першій інстанції Ільченко
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гірняк Л.А.,Заїкіна А.П.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на приміщення горища, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2007 року, -

встановила:

В серпні 2007 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на приміщення горища і в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Над квартирою, що належить позивачці розміщено приміщення горища, площею 150 кв.м.

Позивач посилалася на те,що співвласники будинку не заперечують проти передачі горища їй у власність.

Позивач просила суд визнати за нею право власності на приміщення горища площею 150 кв.м., розташоване в будинку 62 по вул. Катерининській в місті Одесі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала ,просила задовольнити.

Рішення ухвалено у відсутність відповідачів.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2007 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на приміщення горища, площею 150 кв. м., що розташоване в будинку 62 по вулиці Катерининській в місті Одесі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на те, що горище є спільною власністю мешканців будинку, які надали згоду на передачу горища ОСОБА_1 у приватну власність.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.9).

ОСОБА_6 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розташовані поряд на другому поверсі двоповерхового будинку .

Над квартирами ,що належать ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розташоване горище, загальною площею 150 кв.м.

Статтею ст. 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження обєктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Зі змісту рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року вбачається, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення обєднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Положення ст. 319 ЦК України визначають, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Приписами ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд першої інстанції вірно встановив, що спірне горище є допоміжним приміщенням та є власністю всіх мешканців будинку.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на горище ,позивач ОСОБА_1 посилалася на те,що інші співвласники будинку надали письмову згоду на оформлення за позивачем права власності на горище.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що надані позивачем ОСОБА_1 заяви мешканців будинку , які не містять дати посвідчення та мають відбиток печатки КП ЖСК «Порто-Франко» без зазначення номеру ділянки та за відсутності прізвища та підпису посадової особи, яка засвідчила зазначені заяви , не є належним доказом на підтвердження згоди мешканців будинку передати у власність ОСОБА_1 горища будинку.

Колегія суддів , критично ставиться до вищезазначених заяв мешканців будинку (а.с.12.13) та не приймає їх до уваги ,як доказ ,що підтверджує наявність згоди мешканців будинку на передачу ОСОБА_1 у приватну власність горища.

Інших доказів ,що підтверджують згоду мешканців будинку передати у власність ОСОБА_1 горище будинку матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції,задовольняючи позов не врахував, що припинення права власності ОСОБА_7 на горище позбавило можливості користуватися приміщенням горища , яке є допоміжним приміщенням для її квартири, чим були порушені права ОСОБА_6 ,які підлягають поновленню, шляхом скасування рішення суду першої інстанції.

За таких підстав, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 606 грн. 32 коп.,сплачений ОСОБА_6 при принесенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст.309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2007 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на приміщення горища відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 судові витрати у розмірі 606 грн. 32 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10