Справа № 2-15/2000
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Цуранова А. Ю.

при секретарі Солом'яна Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква скаргу ОСОБА_1 на дії Білоцерківського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії виконавчої служби в якій просив визнати незаконність дій заступника начальника Білоцерківського районного відділу Державної виконавчої служби ОСОБА_2 щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 12.08.2016 року, а також зобовязати останню скасувати неправомірну постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 12.08.2016 року.

Вказана скарга мотивована посиланнями на обовязковість судових рішень, що набрали законної сили.

В судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник виконавчої служби Овдієнко Я.В. в задоволенні скарги просила відмовити, пояснивши, що у державного виконавця не має повноважень поновлювати строк предявлення виконавчого документа до виконання, а також вже наявна постанова про повернення виконавчого документа від 01.10.2001 року.

Заслухавши пояснення заявника та представника виконавчої служби, дослідивши матеріали справи, а також матеріали виконавчого провадження № 398/2, судом встановлено наступне.

12.08.2016 року постановою заступника начальника відділу Білоцерківського районного відділу Державної виконавчої служби винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП № 51969037 з примусового виконання виконавчого листа № 2-15, виданого 31.05.2001 року Білоцерківським районним судом.

Вказана постанова обґрунтована пропуском строку предявлення виконавчого листа відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», а наявність постанови від 01.10.2001 року позбавляє можливості повторно предявити на примусове виконання зазначений виконавчий лист, що передбачено п. 7 ст. 26 вказаного Закону.

Згідно ст. 124 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання.

Так, статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (ст. 2 цього Закону).

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Стаття 22 вказаного Закону встановлює строки пред'явлення виконавчих документів до виконання, а ст. 23 підстави переривання строку давності пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову. Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом. Для інших виконавчих документів пропущений строк поновленню не підлягає. (ст. 24 Закону).

Відповідно до п.п. 1,7 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання, а також якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів.

Згідно копії постанови державного виконавця Білоцерківського районного відділу Державної виконавчої служби від 01.10.2001 року виконавчий документ, виданий 24.05.2001 року Білоцерківським райсудом про розподіл земельної ділянки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повернуто стягувачеві ОСОБА_1 згідно поданої ним заяви від 20.09.2001 року.

В постанові від 01.10.2001 року вказано, що стягувачем подана заява про повернення виконавчого документа без виконання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що державний виконавець під час винесення оскаржуваної постанови діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, встановлений Законом України «Про виконавче провадження», тому в задоволенні скарги необхідно відмовити.

Посилання скаржника на обовязковість судових рішень, не спростовують встановленого законом порядку, що регулює прийняття (відмову у прийнятті) виконавчого документу для виконання.

Керуючись ст.ст. 210, 387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_4