Номер провадження: 22-ц/785/5402/16
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі - Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТОВ «Сумісне підприємство фірма «ЮГАН-ОСН» на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2016р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумісне підприємства фірма «ЮГАН-ОСН», Відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат» про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

01 липня 2014р. позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом, в якому просив суд визнати недійсним договір про співпрацю щодо інвестування будівництва житлових будинків №21/7 від 01 грудня 2015р., укладений між ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» та ТОВ «Сумісне підприємство фірма «ЮГАН-ОСН».

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказав, що 30 березня 2012р. він придбав у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстром № 569. Вказана квартира належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 15 березня 2011р.

Позивач послався на те, що у 2013р. він дізнався про наявність у проваджені Приморського районного суду м. Одеси цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до нього про визнання недійсними договору купівлі-продажу від 30 березня 2012р. і свідоцтва про право власності, та визнання за ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1, який в подальшому було залишено без розгляду.

З вказаній справи він також дізнався, що 01 грудня 2005р. між ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» та СПФ «ЮГАН-ОСН» був укладений договір про співпрацю щодо інвестування будівництва житлових будинків № 21/7, а саме спірної квартири.

Далі 18 жовтня 2006р. між СПФ «ЮГАН-ОСН» та ОСОБА_5 було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого СІІФ «ЮГАН-ОСН» передало, а ОСОБА_5 прийняла на себе права первинного інвестора за Договором № 21 від 01 грудня 2005р.

В подальшому 29 липня 2008р. між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) був укладений договір відступлення права вимоги.

Позивач ОСОБА_2 вважає, що директор ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» Македонський П.Г., укладаючи з СПФ «ЮГАН-ОСН» договір №21/7 від 01 грудня 2005р. про співпрацю щодо інвестування будівництва житлових будинків в порушення п.7.4.3.4. Статуту ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» від 17 листопада 2005р., перевищив свої повноваження. Також всупереч п. «і» ст. 41, ст. 47 Закону України «Про господарські товариства», ч. 1 ст. 241 ЦК України Договір про співпрацю щодо інвестування будівництва житлових будинків №21/7 від 01 грудня 2005р. не був затверджений загальними зборами акціонерів ВАТ «ОДК» та погоджений ними.

Позивач ОСОБА_2 зазначив, що укладений між ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» та СПФ «ЮГАН-ОСН» договір про співпрацю щодо інвестуванні будівництва житлових будинків № 27/1 від 01 грудня 2005р. порушує його право власності на квартиру АДРЕСА_1, та з урахуванням викладеного, позивач ОСОБА_2 на підставі ст. 215 ЦК України просив даний договір визнати недійсним.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2016р. позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним договір про співпрацю щодо інвестування будівництва житлових будинків №21/7 від 01 грудня 2005р., укладений між Відкритим акціонерним товариством «Одеський домобудівельний комбінат» та Спільним підприємством фірма «ЮГАН-ОСН» (а.с.211-215).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2016р. були внесені виправлення в рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2016р., та вказано вірно дату укладеного договору від 01 грудня 2005р. замість не вірно вказаної дати «01 грудня 2015р.» (том 2 а.с.24).

Ухвалою суду від 26 травня 2016р. заяву представника ТОВ СПФ «ЮГАН-ОСН» про перегляд заочного рішення суду від 08 лютого 2016р. залишено без задоволення (а.с.234).

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ СПФ «ЮГАН-ОСН» подало апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_2, посилаючись на те, що суд в порушені вимог матеріального і процесуального права безпідставно задовольнив позов, не прийняв до уваги усі обставини по справі (а.с.237-244).

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, позивача ОСОБА_2, його представника, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Задовольнивши позов ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку, що договір про співпрацю щодо інвестування будівництва житлових будинків №21/7 від 01 грудня 2005р. між Відкритим акціонерним товариством «Одеський домобудівельний комбінат» та Спільним підприємством фірма «ЮГАН-ОСН», був укладений у порушення вимог закону та позивач ОСОБА_2 на законних підставах є власником квартири АДРЕСА_1.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком суду та вважає, що рішення суду ухвалено без порушень вимог матеріального та процесуального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за договором купівлі-продажу від 30 березня 2012р. ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, та зареєстрував належним чином право власності на вказану квартиру.

Вказана квартира належала продавцю ОСОБА_3 також на законних підставах з огляду на наступне.

Так, 13 грудня 2005р. між ОСОБА_3 і ДП «Жилбуд» був укладений договір №7/21 про співробітництво з інвестування саме квартири АДРЕСА_1. Згідно акту прийому-передачі від 10 лютого 2011р., акту готовності об'єкта до експлуатації № 1895 від 02 лютого 2010р., сертифікату відповідності № 15001895 будинок АДРЕСА_1, забудовником якого є ОК «Ковалевського», був введений в експлуатацію, та квартира передана ОСОБА_3 (том 1 а.с.145, 146, 152).

На підставі вказаних документів ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради 15березня 2011р., яке було зареєстроване в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» за №3431 в книзі:774нр-92 (реєстраційний номер майна:33316990).

Судова колегія не приймає до уваги твердження представника ТОВ СП фірма «ЮГАН-ОСН» відносно того, що саме ВАТ Одеський домобудівельний комбінат виконував усі будівельні роботи будинку АДРЕСА_1, оскільки судом апеляційної інстанції було встановлено, що будівництво даного будинку також здійснювалось ДП «Жилбуд» ВАТ Одеський ДБК на день укладання договору інвестування 13 грудня 2005р. між ОСОБА_3 і ДП «Жилбуд», що підтверджується наступним.

Так, 01 листопада 2005р. між ТОВ «Білдінг груп», як Замовником та ДП «Жилбуд», як Підрядником-інвестором, був укладений Інвестиційно-підрядний договір щодо будівництва будинку АДРЕСА_1 (том 1 а.с.154-157). Тому з 01 листопада 2005р. Дочірнє підприємство «Жилбуд» почало виступати в якості підрядника-інвестора будівництва будинку АДРЕСА_1 з правом реалізації квартир у ньому, та ДП «Жилбуд» мало всі повноваження для укладення договору про співпрацю по інвестуванню будівництва вказаного будинку.

Однак, представник ТОВ СП фірма «ЮГАН-ОСН» не надало суду першої та суду апеляційної інстанції докази, що саме ВАТ «Одеський домобудівний комбінат» мав право на укладення договору інвестування, а також акту прийому-передачі спірної квартири.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно договору № 21/7, укладеному між ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» та СПФ «ЮГАН-ОСН» про співпрацю щодо інвестування будівництва житлових будинків, СПФ «ЮГАН-ОСН», як Інвестор зобов'язався здійснити інвестування ні всього будинку, а саме квартири АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав недійсним вказаний договір з урахуванням наступного.

Згідно із ст. 47 Закону України «Про господарські товариства» виконавчим органом акціонерного товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління або інший орган, визначений статутом. Виконавчий орган вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що віднесені до компетенції загальних зборів і наглядової ради товариства.

Згідно п. «і» ст. 41 Закону України «Про господарські товариства» до компетенції нагальних зборів належить затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства.

Відповідно до ч 6 ст. 41 Закону України «Про господарські товариства» повноваження, передбачені пунктами «б», «в», «г», «д». «е», «ї», «й», належать до виключної компетенції загальних зборів акціонерів і не можуть бути передані іншим органам товариства.

Частиною 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. 1 с і . 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Частина 1 ст. 241 ЦК України встановлює, що правочин вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки, особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

Пунктом 7.4.3.4. Статуту ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» від 17 листопада 2005р. визначено, що до компетенції дирекції належить прийняття рішень про укладений правочинів в тому числі кредитних договорів та договорів про відчуження або заставу майна та інші правочини та договори на суму, що не перевищує 110-кратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством.

Пунктом 7.3.3.13 Статуту ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» від 17 листопада 2005р. до виключної компетенції Наглядової ради належить прийняття рішення про укладення правочинів. в тому числі кредитних договорів та договорів про відчуження або заставу майна товариства на суму, що перевищує 110 розмірів мінімальної заробітної плати, затвердженої законодавством, та надання повноважень Генеральному або Виконавчому, директору на підписання такої угоди, крім випадків, коли таке право належить Загальний зборам акціонерів або Наглядової раді.

Відповідно до довідки Головного управління статистики в Одеській області № 02-31/516 від 05 липня 2013р. розмір мінімальної заробітної плати у період з 01 вересня 2005р. по 01 січня 2006р. становив 332грн.

З урахуванням викладеного суду першої інстанції вірно вважав, що директор ВАТ «Одеський будівельний комбінат» Македонський П.Г., укладаючи з СПФ «ЮГАН-ОСН» договір №21/7 від 01 грудня 2005р. про співпрацю щодо інвестування будівництва житлових будинків на порушення п.7.4.3.4. Статуту ВАТ «ОДК» від 17 листопада 2005р., перевищив свої повноваження, оскільки максимальна вартість угоди, яку він мав право укладати становила 36520грн.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину з недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч.ч.1-3, 5. 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 3 вищезазначеної статті ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судова колегія, вважає, що вказаним договором порушуються права ОСОБА_2, який є належним власником квартири АДРЕСА_1.

Не є підставою для відмови у задоволені позову ОСОБА_2 наявність договору відступлення права, укладеного між СПФ «ЮГАН-ОСН» та ОСОБА_5 18 жовтня 2006р., і договору відступлення права вимоги, укладеного 29 липня 2008р. між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4), оскільки ОСОБА_5 і ОСОБА_4 належним чином не набули право власності на спірну квартиру, а позивач ОСОБА_2 з урахуванням вищевикладеного таке право набув.

Безпідставним є твердження апелянта відносно того, що ОСОБА_2 нібито пропустив строк для звернення з позовом про захист свого прав, оскільки ОСОБА_2 дізнався про наявність договору від 01 грудня 2005р. в іншій справі лише у 2013р., та 01 липня 2014р. він звернувся з вказаним позовом. Тому ОСОБА_2 не пропустив строк для звернення з позовом, на що було звернуто увагу в рішенні суду першої інстанції.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнанню незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

У відповідності до ч. І ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ТОВ «Сумісне підприємство фірма «ЮГАН-ОСН» - відхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2016р. - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: С.О. Погорєлова

Т.В. Цюра