Справа № 454/1460/16 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/783/6754/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і ОСОБА_2

при секретарі Куцик І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 28 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Червоноградської місцевої прокуратури та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Сокальського районного суду із позовом до Червоноградської місцевої прокуратури (правонаступник прокуратури Сокальського району) та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, свої вимоги мотивує тим, що 18.07.2013 року на адресу Генерального прокурора України ним направлено заяву про кримінальне правопорушення. В заяві просив зареєструвати таку у Єдиному реєстрі досудових розслідувань, відкрити кримінальне провадження за ст.ст. 364, 366, 367, 375 КК України відносно судді Сокальського районного суду Львівської області Фарини Л.Ю., яка зловживаючи посадовим становищем, всупереч інтересам служби при розгляді його позовної заяви від 19.11.2010 року не виконала вимог Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів", внаслідок чого постановила завідомо неправосудну ухвалу від 25.11.2010 року. А також просив визнати його потерпілим. Листом від 24.07.2013 року Генеральна прокуратура вказану заяву направила для розгляду у прокуратуру Львівської області. Листом від 12.07.2013 року прокуратура Львівської області, заяву позивача направлено в.о. прокурора Сокальського району для організації розгляду відповідно до вимог КПК України. Листом від 07.08.2013 року в.о. прокурора Сокальського району повідомив позивача про розгляд його звернення. З покликанням на Постанову Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 року "Про незалежність судової влади" роз"яснено, що виключне право перевірки законності судових рішень, діяльності суддів щодо розгляду та вирішення справ поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається. Вказано на відсутність згідно ст.14 КПК України у зверненні будь-яких обставин, що можуть свідчити про вчинення суддею кримінального правопорушення, підстав для внесення відомостей до ЄРДР за вказаним зверненням не вбачається. Роз»яснено, що згідно ст.303 КПК України право на оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР оскаржується до слідчого судді. Зазначає, що його заява не могла бути розглянутою в порядку Закону України "Про звернення громадян" у звязку з тим, що в даному випадку стоїть питання про вчинення злочину, яке розглядається в порядку КПК України і посадові особи прокуратури Львівської області зобовязані розглянути дану заяву про вчинений злочин тільки на підставі КПК України. Таким чином вважає, що дії посадових осіб прокуратури району при розгляді його заяви не відповідають вимогам ст.ст. 55, 56, 214 КПК України, а також Конституції України. Вказує, що своїми діями посадові особи прокуратури Львівської області позбавили його прав гарантованих ст. 40 Конституції України, ст.ст.55, 56 КПК України і позивачу спричинено моральні страждання, які полягають у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживань. Просить суд стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України в його користь кошти в сумі 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій посадових осіб прокуратури Львівської області при розгляді заяви про вчинений злочин від 18.07.2013 року.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 28 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_3. Апелянт вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим, таким, що ухвалене з неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи внаслідок невиконання норм Конституції. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення на підставі якого стягнути з Держави в особі Державного казначейства служби України в його користь кошти в сумі 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій посадових осіб прокуратури Сокальського району при розгляді заяви про вчинений злочин від 18.07.2013 року.

Сторони в судове засідання не з"явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1. ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що підставою для звернення до суду із даним позовом позивачем зазначено на його думку незаконні дії посадових осіб прокуратури Сокальського району (Червоноградська місцева прокуратура) при розгляді його заяви від 18.07.2013 року.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_3 від 18 липня 2013 року, направленої на адресу Генеральної прокуратури України та скерованої за належністю для перевірки до В.о. прокурора Сокальського району, позивачу 07 серпня 2013 року була направлена письмова відповідь, у якій з посиланням на норми Конституції України та ЦПК України роз'яснено ОСОБА_3, що судові рішення є обов"язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Також звернуто увагу, що виключне право перевірки законності та обгрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. і оскаження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається. Повідомлено, що на підставі п.4 ч.5. ст. 214 КПК України, відсутні обставини в зверненні, що можуть свідчити про вчинення суддею кримінального правопорушення, і не вбачається підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідувань за вказаним зверненням. Роз"яснено право оскарження до слідчого судді рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_3 не надано суду доказів чи процесуального рішення про визнання незаконними дій посадових осіб прокуратури при розгляді його заяви від 18 липня 2013 року.

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою звернення до суду із даним позовом позивачем зазначено на його думку незаконні дії посадових осіб прокуратури Сокальського району (Червоноградська місцева прокуратура) про розгляді його заяви від 18.07.2013 року, в той час із змісту позову встановлено, що дані дії стосуються не внесення до ЄРДР заяви позивача про вчинення злочину, що безпосередньо регулюється КПК України, стаття 303 якого передбачає право оскарження до слідчого судді дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Посилання позивача на те, що дії посадових осіб прокуратури Сокальського району (Червоноградська місцева прокуратура) при розгляді його заяви від 18.07.2013 року являються протиправними не доведено, оскільки відсутні будь-які судові рішенняслідчого судді щодо невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі згаданої заяви ОСОБА_3

Статтею 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що шкода завдана громадянинові підлягає відшкодування в наслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 5 ст. 3 Закону передбачено, що у наведених ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Статтею 4 Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно положення даної статті, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування; їх посадових і службових осіб.

Статтею 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

З врахуванням вищезгаданого, не може бути достатнім доказом визнання незаконною бездіяльність прокуратури Сокальського району Львівської області під час розгляду та перевірки заяви ОСОБА_3, для відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 1000000 грн. без її доведення. Також слід зазначити, що обставини позовної заяви щодо визнання незаконною бездіяльність прокуратури Сокальского району Львівської області під час розгляду та перевірки заяви ОСОБА_3 не є фактом, який не підлягає доказуванню, завданих моральних втрат останньому, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Обов'язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності заподіювача шкоди повинна бути доведена.

Оскільки позивач не надав ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції доказів відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України на підтвердження того, що відповідачами заподіяно шкоду та не доведено наявність такої шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів та вину останніх в її заподіянні, тобто факт порушення прав позивача діями відповідачів, суд першої інстанції підставно відмовив в задоволенні позову.

Отже, твердження апелянта про незаконнісь та необгрунтованість рішення суду, що таке ухвалене з неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи внаслідок невиконання норм Конституції, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону.

Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 28 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я.Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

ОСОБА_2