Провадження № 2/641/2056/2016 Справа № 641/5288/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Богдан М.В.,

за участю секретаря Дрокіної С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання договору іпотеки припиненим,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» звернулось з позовом до ОСОБА_1, в якому просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором № 731/08 від 24.04.2008р. в розмірі 2764127,94 грн. звернути стягнення на належний ОСОБА_1 предмет іпотеки двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, шляхом його продажу від імені банку будь-якій особі покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб*єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст.. 38 ЗУ «Про іпотеку».

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 24.04.2008р. між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 731/08.

З метою виконання позичальником своїх зобов*язань щодо повернення кредитних коштів між ВАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Харківської філії та ОСОБА_1 24.04.2008р. укладено іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 в іпотеку банку передано двокімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Позивач вказав, що станом на 25.04.2016р. сума заборгованості за договором кредиту складає 2764127,94 грн..

23.03.2016р. банк направив ОСОБА_1 вимогу про повернення коштів з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, яку вона отримала 18.04.2016р..

В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та звернувся із зустрічним позовом, в якому просив: визнати припиненим договір іпотеки від 24.04.2008р. з 17.11.2008р.; зобов*язати ПАТ «ВіЕйБі Банк» зняти обтяження за іпотечним договором від 24.04.2008р. в реєстрах обтяжень та заборон нерухомого майна.

В обґрунтування зустрічного позову представник ОСОБА_1 зазначив, що з рішення Київського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 стало відомо про те, що 17.11.2008р. було укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої, за користування кредитними коштами встановлюється оплата в розмірі 17% річних, але самим договором кредиту було передбачено 14% річних.

Представник ОСОБА_1 також посилається на ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про заставу», ст.559 ЦК України, та вважає, що зобов*язання поруки припинено в момент зміни істотних умов основного договору.

Крім того, представник відповідача за основним позовом ОСОБА_1 просив також застосувати наслідки спливу строку позовної давності звернення банку із позовом, про що зазначив у зустрічному позові.

Представник банку зустрічні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись та той факт, що згідно п.1.2 іпотечного договору позичальник зобов*язаний сплатити іпотеко держателю проценти за користування кредитом у розмірі 14% річних у строки та на умовах, визначених у кредитному договорі та додаткових договорах до кредитного договору, що можуть бути укладені в майбутньому.

Таким чином, представник банку вважає, що сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст..ст.207,640 ЦК України та уклали іпотечний договір, у якому передбачили умови підвищення процентної ставки.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 24.04.2008р. між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 731/08, за яким банк надає позичальнику кредит у сумі 50000 дол. США строком до 24.04.2018р. зі сплатою 14% річних. Відповідач ОСОБА_3 зобов*язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Станом на 26.03.2010 р. ОСОБА_3 мала заборгованість за кредитним договором, яка складала 483459,77 грн..

З метою виконання позичальником своїх зобов*язань щодо повернення кредитних коштів між ВАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Харківської філії та ОСОБА_1 24.04.2008р. укладено іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 в іпотеку банку передано двокімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 18.07.2012р. з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 483459,77 грн.. Вказане рішення набрало законної сили.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки накладення стягнення на заставлене майно тощо).

У статті 267 ЦК України зазначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 вказаного Закону.

Відповідно до частини пятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. До вимог про стягнення основної заборгованості за ст. 257 ЦК України застосовується загальна позовна давність - три роки, а до вимог про стягнення пені - спеціальна, тривалістю один рік, ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою, який обчислюється окремо для кожного з щомісячних платежів, передбачених умовами договору кредиту і графіком платежів, який був змінений внаслідок звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості та дострокове повернення кредиту - 29.03.2010 року.

Таким чином, пред*явивши 29.03.3010 року до суду вимогу про повне повернення кредиту, банк відповідно до ст. 1050 ЦК України змінив передбачений договором кредиту строк виконання основного зобов*язання.

Аналогічний висновок щодо зміни строку виконання основного зобов*язання за договором міститься у постанові ВСУкраїни від 21.01.2015 року у справі № 6-190цс14. Поважних причин пропуску спливу позовної давності позивач до суду не надав.

Стаття 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Винятки з цього правила можуть бути встановлені законом. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України.

Після набрання чинності рішення суду про стягнення заборгованості внаслідок переривання строку спливу позовної давності розпочала свій перебіг позовна давність для здійснення банком права на звернення стягнення на іпотечне майно, яким забезпечені вже вирішені судом зобов*язання по достроковому поверненню кредиту і сплаті поточного боргу. Інших вимог по цій справі судом не розглядалося.

Таким чином, з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся до суду 13 червня 2016 року, за спливом трирічного строку.

Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Однак в контексті дотримання принципу правової визначеності, як складової частини верховенства права, передбаченого ст. 8 Конституції України, при цьому підлягають до застосування й положення про позовну давність.

Саме такі висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права викладені у постанові ВС України від 29 жовтня 2014 року по справі № 6-169цс14.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 також задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

В своєму зустрічному позові представник ОСОБА_1 зазначає, що вимогу до поручителя має бути пред*явлено в межах 6 місяців та вважає, що порука припинилась відповідно до вимог ст. 559 ЦК України.

Суд не приймає вказані твердження до уваги виходячи з наступного.

Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов*язання, забезпеченого порукою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами боржника. На відносини майнової поруки норми ст..559 ЦК України щодо припинення поруки не поширюються, оскільки іпотека за правовою природою є заставою та регулюється нормами ст..ст.572-593 ЦК України, ЗУ «Про іпотеку» та ЗУ «Про заставу».

Також, суд не приймає до уваги посилання представника ОСОБА_1 на ст.593 ЦК України, ст.ст.28,29 ЗУ «Про заставу», ст.17 ЗУ «Про іпотеку» в силу яких, він вважає, що порука припинилась в момент зміни істотних умов основного договору, виходячи з наступного.

Статтею 593 ЦК України, ст..28 ЗУ «Про заставу» та ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» передбачені підстави припинення застави та іпотеки. Припинення застави та іпотеки з підстав припинення зобов*язання в момент зміни істотних умов основного договору не передбачено діючим законодавством.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 256,257,559, 593 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України, ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про заставу»,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання договору іпотеки припиненим відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-денний строк, з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4