Ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КузнєцоваВ.О., Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства «Сєвєродонецький завод опорів» про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою відкритого акціонерного товариства «Сєвєродонецький завод опорів» на заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 серпня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області від 14 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Сєвєродонецький завод опорів» (далі - ВАТ «Сєвєродонецький завод опорів») про стягнення заборгованості з заробітної плати в розмірі 25 801 грн 41 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 19 756 грн 54 коп. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн, посилаючись на непроведення з нею розрахунку при звільненні.

Заочним рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області від 14 січня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ «Сєвєродонецький завод опорів»на користь ОСОБА_4 заборгованість з заробітної плати за період з травня 2010 року по жовтень 2012 року в розмірі 25 801 грн 41 коп., компенсацію втрати частини доходу в зв'язку з порушенням термінів їх виплати за період з травня 2010 року по жовтень 2012 року в сумі 20 185 грн 35 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 жовтня 2012 року по 02 червня 2015 року в розмірі 19 726 грн 92 коп., моральну шкоду в сумі 500 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ВАТ «Сєвєродонецький завод опорів» просить скасувати оскаржувані рішення та закрити провадження по справі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Судами встановлено, що ухвалою господарського суду Луганської області від 11 листопада 2002 року порушено провадження в справі про банкрутство ВАТ «Сєвєродонецький завод опорів».

Наказом № 1-к від 01 вересня 2008 року ОСОБА_4 з 01 вересня 2008 року прийнята головним бухгалтером до ВАТ «Сєвєродонецький завод опорів».

Наказом № 03-л від 30 жовтня 2010 року ОСОБА_4 звільнена з роботи за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 30 жовтня 2010 року в зв'язку з банкрутством підприємства та його повною ліквідацією.

Наказом № 1-к від 03 січня 2011 року позивача прийнято на роботу за сумісництвом на період ліквідаційної процедури на посаду головного бухгалтера ВАТ «Сєвєродонецький завод опорів».

Наказом № 2 від 17лютого 2012 року внесено зміни до наказу № 1-к від 03 січня 2011 року - зазначенийнаказ викладено в наступній редакції: прийняти ОСОБА_4 на роботу за сумісництвом,на період процедури санації, на посаду головного бухгалтера ВАТ «Сєвєродонецький завод опорів».

Наказом № 9-к від 01 жовтня 2012 року позивача звільнено з 01жовтня 2012 року за власним бажанням з посади головного бухгалтера ВАТ «Сєвєродонецький завод опорів».

Відповідно до розрахунково - платіжних відомостей ВАТ «Сєвєродонецький завод опорів» за жовтень 2012 року головному бухгалтеру ОСОБА_4 нараховано заробітну плату в розмірі 25 801 грн 41 коп.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 12 березня 2014 року боржника ВАТ «Сєвєродонецький завод опорів» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП Українипередбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП Українивідповідальність.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника чи уповноваженого ним органу (особи). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків оплати їх виплати» ст. ст. 1, 3).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов вірного й обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, оскільки при звільненні позивача з нею не було проведено повного розрахунку, тобто підлягає стягненню з відповідача на її користь невиплачена заробітна плата, середній заробіток за весь час затримки розрахунку та компенсація втрати частини доходу в зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати.

Також судами належним чином вмотивовано висновок щодо розміру морального відшкодування.

При цьому, суди зробили вірний висновок, що зазначена справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки ще 11 листопада 2002 року господарським судом Луганської області було порушено провадження у справі про банкрутство боржника ВАТ «Сєвєродонецький завод опорів», тобто до 19 січня 2013 року, коли набравчинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22 грудня 2011 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ВАТ «Сєвєродонецький завод опорів» висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Сєвєродонецький завод опорів» відхилити.

Заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 серпня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

О.І.Євтушенко

Т.Л. Ізмайлова