Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4356/16 Головуючий у 1-й інстанції: Ковальова Ю.В.
Є.У.№ 320/3100/16-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання договору оренди поновленим,

за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 25 лютого 2005 року уклав з Мелітопольською районною державною адміністрацією договір оренди земельної ділянки площею 50 га ріллі для організації і ведення фермерського господарства, розташованої за межами населеного пункту, із земель запасу Новгородківської сільської ради строком на 10 років до 25 лютого 2015 року. Протягом всього строку дії договору належним чином виконував його умови, своєчасно вносив орендну плату, використовував земельну ділянку за її цільовим призначенням. 29 грудня 2014 року звернувся до Головного управління Держземагенства у Запорізькій області з листом-повідомленням про поновлення договору оренди, до якого додав проект додаткової угоди до договору оренди. Вказане звернення відповідач залишив без відповіді. По закінченню строку дії договору оренди продовжує використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, сплачує орендну плату, з вимогами про повернення земельної ділянки відповідач до нього не звертався. Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просив суд на підставі ст.33 Закону України «Про оренду землі» визнати за ним право користування вказаною земельною ділянкою на той самий строк і на тих самих умовах, що визначені у договорі від 25 лютого 2005 року, а відповідний договір оренди поновленим.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2016 року позов задоволено.

Визнано поновленим договір оренди земельної ділянки площею 50 га ріллі із земель запасу Новгородківської сільської ради, яка знаходиться за межами населеного пункту, для організації та ведення фермерського господарства, укладений 25 лютого 2005 року між Мелітопольською районною державною адміністрацією та ОСОБА_3, зареєстрований 04 березня 2005 року у МРВ ЗРФ «Центр державного земельного кадастру», про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі зроблено запис за №10, на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Визнано за ОСОБА_3 право користування земельною ділянкою площею 50 га ріллі із земель запасу Новгородківської сільської ради, яка знаходиться за межами населеного пункту, для організації та ведення фермерського господарства на підставі поновленого договору оренди земельної ділянки, укладеного 25 лютого 2005 року, на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Не погоджуючись з рішенням суду, ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 307, 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що 25 лютого 2005 року між Мелітопольською районною державною адміністрацією та ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 50 га ріллі, цільове призначення організація та ведення фермерського господарства. За умовами договору він укладається на 10 років і діє до 25 лютого 2005 року.

В пункті 2.2 цього договору зазначено, що орендар в разі виконання умов договору має переважне право на продовження терміну договору оренди. Для продовження терміну дії договору орендар зобовязаний не пізніше, ніж за два місяці до закінчення строку оренди, звернутися до орендодавця з відповідним клопотанням.

Пунктом 8.2 договору оренди встановлено, що дія договору припиняється в разі: закінчення його терміну; розірвання договору, придбання орендарем земельної ділянки у власність, примусовий викуп (вилучення) земельної ділянки у разі суспільної необхідності, в разі припинення діяльності підприємця-орендаря, право оренди земельної ділянки переходить до власника будови. (а.с. 6).

У листопаді 2014 року у відповідності з п.2.2 Договору ОСОБА_3 звернувся до орендодавця Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області із заявою про продовження строку дії договору оренди, до якого додав копію проекту договору, проте листом від 17 листопада 2014 року вих. № 548/1 йому було розяснено, що у звязку із внесенням змін до законодавства відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України для вирішення питання про поновлення дії договору оренди земельної ділянки йому необхідно звертатися до Головного управління Держземагенства у Запорізькій області (а.с.116).

29 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Держземагенства у Запорізькій області з листом про поновлення дії договору оренди , до якого додав проект відповідної угоди (а.с.8).

Вказаний лист був отриманий Головним управлінням 14 січня 2015 року і за результатами розгляду звернення орендарю було відмовлено в укладанні додаткового договору оренди на новий строк з підстав пропуску двомісячного строку звернення з відповідною пропозицією, як це передбачено п.2.2 Договору оренди (а.с.42-43).

Належних і допустимих доказів на підтвердження факту відправлення вказаного листа орендарю відповідач суду не надав.

До теперішнього часу земельна ділянка знаходиться у фактичному користуванні орендаря, який використовує земельну ділянку за цільовим призначенням, утримує її в придатному для використання стані, продовжує виконувати умови договору, сплачує орендну плату, що підтверджується відповідними письмовими доказами (а.с.44-46).

Протягом строку дії договору судових спорів з приводу порушення орендарем умов договору, неналежного виконання своїх зобовязань не було.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3, будучи орендарем земельної ділянки, своєчасно направив орендодавцю повідомлення про намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки, відповіді на своє звернення не отримав, продовжує користуватися земельною ділянкою, а відтак на підставі ст.33 Закону України «Про оренду землі» орендні відносини сторін підлягають поновленню на той же строк і на тих самих умовах, що визначені в договорі від 25 лютого 2005 року.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Статтю 124 ч. 4 ЗК України, якою передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтю 626 ЦК України, за якою договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 792 ЦК України, ст. 93 ЗК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Обєктом оренди є земельна ділянка.

Пунктом 2.2 вказаного договору оренди землі передбачено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк, що передбачено ч. 1 ст. 777 ЦК України та ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Позивач ОСОБА_3 протягом строку дії договору належно виконував обовязки за договором оренди землі, що не оспорювалося відповідачем ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції і підтверджується відповідними письмовими доказами, продовжується користування виділеною земельною ділянкою до теперішнього часу та відсутній факт направлення позивачу та отримання ним протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди.

Судом першої інстанції належним чином враховано правову позицію, висловлену у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (справа № 6-3цс15), 18 березня 2015 року (справа № 6-4цс15) та 25 лютого 2015 року (справа № 6-10цс15), що відповідає ст. 360-7 ЦПК України.

А саме, ст. 777 ЦК України закріплене переважне право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачено певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично обєднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, у частинах першій пятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Таким чином, згідно із частинами першою пятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обовязки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами восьмою, девятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обовязки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску ОСОБА_3 строку звернення до орендодавця з листом-повідомленням про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк являються безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що вказаний договір оренди земельної ділянки укладений орендарем з Мелітопольською районною державною адміністрацією Запорізької області. Саме до цієї особи у листопаді 2014р. первісно звернувся орендар з листом-повідомленням про поновлення договору оренди позивач, що підтверджується відповіддю Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області від 17.11.2014р. №548/1, яким до відому позивача було доведено, що наразі райдержадміністрація не має повноважень щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, а питання поновлення дії договорів відноситься до повноважень Головного управління Держземагентства у Запорізькій області.

Позовні вимоги обґрунтовано предявлені до Головного Управління Держгеокадастру у Запорізькій області, оскільки відповідно до ч.4 ст. 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України» №14 від 03.02.2015 року «Про затвердження положення про територіальні органи Держгеокадастру» затверджено положення про Головне управління Держгеокадастру в області та за п.12 вказаного Положення, Головне Управління Держгеокадастру в області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги письмову відмову Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 02.02.2015р. в поновленні договору оренди земельної ділянки, не заслуговують на увагу. Аналогічні цим доводам заперечення проти позову відповідач наводив у суді першої інстанції, проте не підтвердив свої заперечення доказами. Відповідачем не надано до матеріалів справи належних доказів ані направлення орендарю відмови, ані отримання орендарем вказаного відповідачем листа. Фактично в апеляційній скарзі відповідач визнає відсутність доказів направлення листа про відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки, що підтверджує правильність висновків рішення суду в цій частині.

Виходячи з вимог ст.ст.10,60 ЦПК України щодо здійснення судочинства на засадах змагальності, а також обовязку відповідача доводити свої заперечення належними, допустимими та переконливими доказами, колегія суддів дійшла висновку про неможливість взяти до уваги вищевказані доводи апеляційної скарги.

Крім того, як вбачається із тексту листа, на який посилається відповідач, підставою для відмови у поновленні договору оренди на новий строк орендодавцем зазначено пропуск двомісячного строку звернення орендаря з відповідною пропозицією, як це передбачено п.2.2 договору. Проте, як зазначено вище, вказані умови договору оренди позивачем були виконані. Про зміни, які відбулися в земельному законодавстві після укладання спірного договору щодо розпорядника земель, ОСОБА_3 не був обізнаний, оскільки не являється фахівцем в галузі права.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення принципу свободи договору та порушення прав власника рішенням суду спростовані під час апеляційного розгляду справи з таких підстав.

При вирішенні даної справи суд першої інстанції обґрунтовано застосував такі норми матеріального права, які регулюють саме правовідносини з оренди земельної ділянки.

Ст. 777 ЦК України закріплює переважне право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором, на укладення договору на новий строк.

Згідно ст. 764 ЦК України передбачено поновлення договору найму, що зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» передбачає саме підстави та умови поновлення договору оренди земельної ділянки.

Викладене свідчить про відсутність порушення принципу свободи договору та прав власника, а тому вказані доводи не спростовують висновки оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги, в яких Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області посилається на рішення господарського суду між іншими сторонами та щодо іншого предмету спору, є неприйнятними, оскільки не відповідають ст.61, ст.360-7 ЦПК України, в яких вказані випадки, коли рішення судів в інших справах має братися до уваги судом, що розглядає справу по суті вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного виконання обовязків орендаря не знайшли свого підтвердження.

Суд першої інстанції досліджував дане питання та встановив ті обставини, що згідно довідок Новгородківської сільської ради та довідок органів ДФС земельна ділянка знаходиться в придатному стані для використання за її цільовим призначенням, господар своєчасно вносить орендну плату, використовує земельні ділянки відповідно до їх цільового призначення, податки нараховані та перераховані повністю по строку, відсутня заборгованості з податків, зборів, платежів, що контролюється органами ДФС.

Доказів щодо неналежного використання ОСОБА_3 вказаної земельної ділянки не надано ані до суду першої, ані апеляційної інстанції. Бездоказові зауваження з цього питання висловлені відповідачем лише під час виникнення спору у суді, що спростовує такі доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги, що суд привласнив собі функції субєкта владних повноважень є неприйнятними, оскільки справа розглянута судом у відповідності до ст.15 ЦПК України, яка визначає компетенцію суду щодо розгляду цивільних справ.

Рішення суду ухвалене у відповідності до ст.1 ЦПК України, яка проголошує, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це вимагає позивач.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: