Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючої судді Гончарука В. П.

з секретарем Красновою І.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою,-

В с т а н о в и в:

Позивач звернулася до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою. Просить суд визначити порядок користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 у користування ізольовану житлову кімнату № 5 площею 11,7 кв.м., ОСОБА_2 ізольовану житлову кімнату № 6 площею 19,1 кв.м. Місця загального користування (коридор, кухня, ванна кімната, вбиральня, лоджія) залишити у спільному користуванні.

Свої вимоги мотивувала тим, що є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Коноваловою В.М. від 18 жовтня 2008 року. Власником іншої 2/3 частки спірної квартири є відповідач, ОСОБА_2. Позивач та відповідач є братом і сестрою по матері, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, однак у сторін склалися вкрай напружені стосунки, що не дає можливості вирішувати питання щодо користування спільною квартирою та її утримання за взаємною згодою. Оскільки в спірній квартирі проживала сестра сторін, спадкодавець, ОСОБА_3, та відповідач, які мали рівні частки у праві власності на житло, то ОСОБА_3 займала кімнату площею 19,1 кв.м, а відповідач 11,7 кв.м. Після смерті спадкодавця позивач зайняла її кімнату, однак неодноразово пропонувала відповідачу помінятися кімнатами, оскільки йому належить більша частка у праві власності на квартиру, однак відповідач ставився до цього байдуже і нічого не хотів міняти. Позивач в свою чергу покращувала житлові умови у кімнаті, якою користувалася - з допомогою сина я встановила вікна, що підтверджується копією договору та паспортом гарантійного обслуговування. Вважає, що встановлення порядку користування спірною квартирою дозволить врегулювати ці питання, оскільки сторони матимуть окремі ізольовані приміщення у своєму користуванні та особові рахунки на сплату житлово-комунальних послуг, та позивач відповідатиме лише за своїми боргами.

Позивач у судове засідання не з'явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надала письмову заяву з прохання слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, ОСОБА_1, є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Коноваловою В.М. від 18 жовтня 2008 року та свідоцтвом про зміну імені, відповідно до якого ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_1, яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області. Вказане право зареєстровано у встановленому на час проведення реєстрації права власності порядку 26.01.2009 року, що підтверджується реєстраційним написом на свідоцтві про право на спадщину за законом. (а.с. 6,7).

Власником іншої 2/3 частки спірної квартири є відповідач, ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 12 січня 2005 року, право власності зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 14 лютого 2005 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Коноваловою В.М. 18 жовтня 2008 року, право власності зареєстроване 28 січня 2009 року, про що свідчить реєстраційний напис.(а.с. 8,9)

Позивач та відповідач є братом і сестрою по матері, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 14,15),

Відповідно до технічного паспорту на квартиру 105 у житловому АДРЕСА_2 за вказаною адресою розташована на 2 поверсі дев'ятиповерхового будинку, має загальну площу 51.4 кв.м, житлову площу 30,8 кв.м, складається з 2-х ізольованих житлових кімнат: № 5 (згідно плану квартири) площею 31,7: з вихо/лом на лоджію площею 2,0 кв.м та № 6 площею 19,1 кв.м з виходом на лоджію площею 2.0 кв.м, кухню № 4 площею 8,0 кв.м., коридор площею 7.0 кв. м., ванну кімнату № 2 площею 2.6 кв.м., вбиральню № З площею 1,0 кв.м.(а.с. 10-11в)

Сторони по справі є власниками спірної квартири та зареєстровані в ній за місцем проживання, позивач - з 24.11.2015 року, а відповідач - з 04.01.1990 року, що підтверджується довідкою Форми № З від 22.06.2016 року, виданою Комунальним концерном Центр комунального сервісу. Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_2. Фактично позивач постійно проживає у спірній квартирі з жовтня 2013 року.(а.с. 13)

Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-1500цс15 від 17.02.2016 року ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Будь-яких конкретних правових доказів у спростування позовних вимог позивачки щодо визначення порядку користування спірною квартирою за запропонованим позивачкою варіантом, відповідач суду не надав і судом таких доказів не здобуто.

У зв'язку з чим суд вважає, визначити порядок користування жилим приміщенням в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 у користування ізольовану житлову кімнату № 5 площею 11,7 кв.м., а ОСОБА_2 ізольовану житлову кімнату № 6 площею 19,1 кв.м. Місця загального користування (коридор, кухня, ванна кімната, вбиральня, лоджія) залишити у спільному користуванні.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 358, 383, 391 ЦК України, Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-1500цс15 від 17.02.2016 року та керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 64, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визначити порядок користування жилим приміщенням в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 у користування ізольовану житлову кімнату № 5 площею 11,7 кв.м., а ОСОБА_2 ізольовану житлову кімнату № 6 площею 19,1 кв.м.

Місця загального користування (коридор, кухня, ванна кімната, вбиральня, лоджія) залишити у спільному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 витрати по оплаті судового збору в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят один) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя