Справа № 502/2557/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Масленикова О.А.

за участю секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

до

Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області

про

встановлення факту належності правовстановлюючого документа

та визнання права власності на спадкове майно

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області в інтересах ОСОБА_2 з позовом до Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на спадкове майно, в якому обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги зазначив, що 04 січня 2014 року помер батько позивача ОСОБА_3, який постійно до дня смерті проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя він залишив на імя позивача заповіт, посвідчений виконкомом Дмитрівської сільської ради. Після смерті батька позивача відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3,46 га на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказану спадщину позивач прийняв шляхом подачі заяви до нотаріальної контори, де була заведена відповідна спадкова справа. Від дружини спадкодавця ОСОБА_4 була подана заява про відмову від обовязкової частки спадщини. Як зазначає представник позивача, земельна ділянка, яка становить собою спадкове майно, належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 011102, виданого Дмитрівською сільською радою Кілійського району Одеської області 21 липня 2000 року на підставі рішення Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області від 4 травня 2000 року № 81, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 712, кадастровий номер відсутній. Однак у зазначеному державному актів замість виданий на імя «Збирчог Василя Харламповича», помилково зазначено «Збирчог Василю Харланповичу». В звязку з встановленими обставинами нотаріусом позивачу було надано розяснення, що відповідний правовстановлюючий документ не підтверджує право власності спадкодавця та для вирішення питання оформлення спадщини йому рекомендовано звернутись до суду. На підставі викладеного представник позивача в позовній заяві просив суд:

1.Встановити факт належності правовстановлюючого документу - державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 011102, виданого Дмитрівською сільською радою Кілійського району Одеської області 21 липня 2000 року на підставі рішення Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області від 4 травня 2000 року № 81, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 712, кадастровий номер відсутній ОСОБА_3, який помер 04.01.2014 року.

2.Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 3,46 га, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, - в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер 04.01.2014 року.

Після відкриття провадження у справі представником позивача ОСОБА_1 22.11.2016 року за вх. № 10585/16 була надана заява, відповідно до якої він просив суд розглянути справу за його відсутності, та зазначив, що позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача - Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області, ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, надавши 29.11.2016 р. за вх. № 10781/16 заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без його участі та зазначає, що згоден з позовними вимогами.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, не прибули в судове засідання та подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, розгляд справи проведено за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним технічним засобом, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне:

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 367399, виданого 16 січня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 помер 04 січня 2014 року в селі Дмитрівка Кілійського району Одеської області, про що складено актовий запис за № 33 /а.с. 6/.

Як вбачається з довідки, виданої 07.11.2016 р. Дмитрівською сільською радою Кілійського району Одеської області за № 1962, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 04 січня 2014 року, постійно був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 до дня смерті. На день його смерті за вказаною адресою постійно проживала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с. 7/.

Згідно заповіту, посвідченого 12.07.2007 р. секретарем виконкому Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області, зареєстрованому в реєстрі за № 309, ОСОБА_3 заповів все своє майно ОСОБА_2, 1978 р.н /а.с. 8/.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 011102, виданого Дмитрівською сільською радою Кілійського району Одеської області 21 липня 2000 року на підставі рішення Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області від 4 травня 2000 року № 81, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 712, кадастровий номер відсутній, ОСОБА_7 належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,46 гектарів, розташована на території Дмитрівської сільської ради /а.с. 19-21/.

Як вбачається з Інформаційного листа приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу ОСОБА_8 від 17.11.2016 р. № 588/01-16 за зверненням щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3, померлого 04 січня 2014 року в с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області, ОСОБА_2 нотаріусом повідомлено про розбіжності в зазначенні власника земельної ділянки у відповідному державному акті і свідоцтві про смерть, та повідомлено про можливість вирішити питання оформлення спадщини в судовому порядку /а.с 11/.

Відповідно до довідки Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області від 07.12.2016 р. № 2084а, сільська рада підтверджує, що державний акт на право приватної власності на землю сері І-ОД № 011102, виданий Дмитрівською сільською радою Кілійського району Одеської області 21.07.2000 р. на імя ОСОБА_3. У вказаному державному актів помилково зазначено - виданий на імя «Збирчог Василя Харланповича».

Згідно довідки Кілійської районної державної нотаріальної контори від 08.12.2016 р. № 30/01-16, після смерті ОСОБА_3, який помер 04 січня 2014 року, спадкова справа № 113/2014 була заведена 17 квітня 2014 року за заявою про відмову від прийняття спадщини від імені дружини спадкодавця, ОСОБА_4, та за заявою про прийняття спадщини від імені сина спадкодавця, ОСОБА_2. Інших заяв не надходило.

При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами:

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 р. N 5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення.

На підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 9 вересня 2013 року № 537 втратила чинність Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затверджена наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, якою було врегульовано, серед іншого, питання видачі нового державного акта взамін зіпсованого.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на встановлені з досліджених доказів обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог представника позивача про встановлення факту належності відповідного правовстановлюючого документу, беручи до уваги, що в позасудовому порядку неможливо встановити відповідний юридичний факт, в звязку з чим задовольняє зазначену позовну вимогу.

Стосовно визнання права власності на земельну ділянку, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті..

Як вказано в ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.п 4.20 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

З досліджених доказів судом встановлено, що позивач, який є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 згідно положень ст. 1223 ЦК України, прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а особа, яка мала право на обовязкову частку у спадщині згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України, - ОСОБА_6, відмовилась від неї.

Судом також встановлено, що в звязку з помилкою у правовстановлюючому документі на відповідне спадкове майно у виді земельної ділянки, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на відповідну земельну ділянку у нотаріуса, в звязку з чим суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 328, 1218, 1223 ЦК України, ст. ст. ст. 10, 60, 209, 210, 212-215, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт належності правовстановлюючого документу - державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 011102, виданого Дмитрівською сільською радою Кілійського району Одеської області 21 липня 2000 року на підставі рішення Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області від 4 травня 2000 року № 81, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 712, кадастровий номер відсутній ОСОБА_3, який помер 04.01.2014 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 3,46 га, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, - в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер 04.01.2014 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_9