Справа № 635/3602/16-ц
Провадження № 2/635/1896/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06 грудня 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Березовської І.В.,

за участю секретаря судових засідань - Самойлової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Харківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області, про визнання права особистої приватної власності на частину квартири та виключення майна з акту опису та арешту майна,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 09 лютого 1991 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 В період шлюбу 29 липня 2014 року ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_4. Вартість придбаного будинку склала 61430 грн., що станом на час придбання будинку відповідало еквіваленту 11550 доларів США. Частина грошей, витрачених на придбання спірного будинку належала їй особисто та була отримана від продажу належної їй та її батькові однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1. Між нею та батьком була домовленість, що вони продають належну їм на праві спільної власності квартиру, а отримані гроші вкладають у придбання спірного житлового будинку. Квартира була ними продана за 42040 грн., що на той час складало еквівалент 8000 доларів США. Таким чином, 2/3 частин спірного будинку було придбано за рахунок її особистих коштів.

В 2010-2011 роках шлюбні відносини між нею та відповідачем були фактично припинені.

12 квітня 2016 року з постанови державного виконавця вона дізналася про призначення оцінки спірного будинку за виконавчим провадженням про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості в сумі 154264, 24 грн. за договором позики, укладеного ОСОБА_3 в 2012 році, вже після припинення між ними шлюбних відносин.

25 березня 2016 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна - спірного будинку. Виконавець повідомив, що оцінка будинку призначена для його подальшого продажу на публічних торгах.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визнати за нею право особистої приватної власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_4 та виключити це майно з акту опису та арешту майна від 25 березня 201 року.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. При цьому пояснила, що 2/3 вартості спірного житлового будинку було сплачено за рахунок її особистих коштів, отриманих від продажу квартири в м. Харкові, яка належала на праві спільної сумісної власності їй та її батькові. У неї з батьком існувала домовленість, що гроші, отримані від продажу квартири, в тому числі належної батькові частки, вони вкладають у придбання спірного будинку, а батько проживає разом з ними.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав, посилаючись на те, що між ним та позивачкою існувала усна домовленість, що у разі поділу майна, останній належить 2/3 частини спірного будинку, оскільки позивачкою були надані особисті кошти на придбання будинку в сумі еквівалентній 8000 доларів США.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що саме за грошові кошти від продажу квартири був придбаний спірний житловий будинок. Так, квартира була продана 17 червня 2004 року, а будинок придбаний 25 липня 2004 року. Між укладанням угод пройшов досить тривалий час, що спростовує доводи позивача про використання грошових коштів від продажу квартири на придбання житлового будинку. Крім того, квартира належала на праві спільної сумісної власності позивачці та її батькові. Доказів, що грошові кошти, отримані батьком від продажу квартири були витрачені саме на придбання спірного будинку матеріали справи не містять. Що стосується доводів позивача про те, що батько після продажу кватири проживав разом з ними, то вони спростовуються наданою позивачем довідкою з місця проживання.

Представник Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області, належним чином повідомлений, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.

Відповідно до ст.ст. 11,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як зі зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 серпня 2014 року. Рішення набрало законної сили 18 серпня 2014 року.

Під час шлюбу, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 17 червня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А., р. № 2588, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 продали ОСОБА_8 належну їм на праві приватної спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1. Продаж квартири вчинено за 42040 грн. Вказана квартира належала ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Відділом приватизації НОМЕР_1, у КП «Харківське міське БТІ» 15 червня 2004 року.

29 липня 2004 року, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Рєзнік А.О., р. №1334., ОСОБА_10 було придбано у ОСОБА_11 житловий будинок АДРЕСА_4, право власності зареєстровано за ОСОБА_3 Продаж вчинено за 61430 грн.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до п.23 Постанови № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Під час розгляду справи позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що частина спірного майна була придбана нею за кошти, які належали їй особисто, зокрема, що грошові кошти, отримані від продажу належної їй квартири були витрачені саме на придбання спірного житлового будинку.

При цьому суд враховує, що після продажу квартири в м. Харкові та придбанням житлового будинку у с. Темнівка Харківського району Харківської області минув певний час, квартира АДРЕСА_1 належала позивачу та її батькові ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності, а матеріали справи не містять доказів того, що грошові кошти, отримані ОСОБА_7 від продажу квартири були подаровані позивачу та в подальшому витрачені позивачем на придбання будинку. Як вбачається із договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_7 лише доручив позивачу отримати належні йому грошові кошти.

Що стосується доводів позивача про проживання ОСОБА_7 у спірному житловому будинку після продажу квартири, то вони спростовуються довідкою виконаного комітету Лізогубівської сільської ради Харківського району Харківської області № 282 від 20 квітня 2016 року, згідно якої у житловому будинку АДРЕСА_4 проживали та були зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_3 Інших осіб, що значаться зареєстрованими у цьому житловому будинку, немає.

Під час розгляду справи судом сторонам було роз'яснено порядок подання доказів відповідно до ст. 131 ЦПК України, проте позивачем до початку розгляду справи по суті таких доказів подано не було.

З огляду на наведене, суд вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки куплена за їх спільні кошти.

Судом також встановлено, що у Харківському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми боргу в розмірі 154264,27 грн.

25 березня 2016 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_4, що належить на праві власності ОСОБА_3

Враховуючи, що підстави для визнання за позивачем права особистої приватної власності на 2/3 частини спірного житлового будинку відсутні, питання щодо поділу майна подружжя не вирішувалося, вище зазначене майно не підлягає виключенню з акту опису та арешту майна.

З огляду на те, що судом відмовлено в задоволенні позову, судові витрати суд відносить за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Харківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області, про визнання права особистої приватної власності на частину квартири та виключення майна з акту опису та арешту майна,- відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - І.В. Березовська