Справа № 286/3227/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Деменчук О. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання незаконним та скасування рішення , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 міської ради Житомирської області, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради Житомирської області від 15.05.1997 року № 148 в частині передачі йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,0435 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.40 років Перемоги, 32 в м.Овруч Житомирської області, мотивуючи тим, що відповідно до рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради від 12.09.1979 року № 199 йому була виділена земельна ділянка під будівництво житлового будинку по вул.Коростенська (згодом - вул.40 років Перемоги), 32 в м.Овруч Житомирської області розміром 500 кв.м., тобто 0,0500 га; відповідно до проведеного на даний час обміру земельної ділянки для цілей виготовлення технічної документації її розмір дійсно становить 0,0500 га; проте оскаржуваним рішенням від 15.05.1997 року № 148 йому помилково було передано у приватну власність земельну ділянку за вказаною адресою меншого розміру 0,435 га (435 кв.м.); у звязку із цим позивач звернувся до відповідача із заявою про внесення змін в оскаржуване рішення від 15.05.1997 року № 148 щодо передачі йому додатково 65 кв.м. земельної ділянки, однак листом відповідача від 01.12.2016 року № 1190/02-17 йому відмовлено та рекомендовано звернутись до суду.

Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач подав заяву про визнання позову та розгляд справи без участі його представника.

Відтак, з огляду на норми ст.158 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи за відсутності сторін.

Перевіривши законність визнання позову відповідачем, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради від 12.09.1979 року № 199 ОСОБА_1, позивачу у справі, була виділена земельна ділянка під будівництво житлового будинку по вул.Коростенська, 32 в м.Овруч Житомирської області розміром 500 кв.м., тобто 0,0500 га.

Рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради Житомирської області від 15.05.1997 року № 148 (додаток № 1) позивачу передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0435 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.40 років Перемоги (колишня - вул.Коростенська), 32 в м.Овруч Житомирської області.

Як вбачається із кадастрового плану, відповідно до проведеного землевпорядною організацією ПП «Андвол» у листопаді 2016 року обміру земельної ділянки за вказаною адресою (на даний час вул.Олексія Береста, 32 в м.Овруч) для цілей виготовлення технічної документації її розмір дійсно становить 0,0500 га, в тому числі під будівлями та спорудами 0,0204 га.

Із-за існування розбіжностей у рішеннях виконкому ОСОБА_2 міської ради від 12.09.1979 року № 199 та від 15.05.1997 року № 148 щодо розміру переданої позивачу земельної ділянки він (позивач) не в змозі оформити відповідно до чинного законодавства право власності на земельну ділянку, якою фактично володіє та користується з 1979 року, тобто її приватизувати.

У звязку із наведеними обставинами позивач звернувся до відповідача щодо внесення змін в оскаржуване рішення від 15.05.1997 року № 148 та передачу йому додатково 65 кв.м. земельної ділянки. Однак відповідач листом від 01.12.2016 року № 1190/02-17 рекомендував позивачу звернутись до суду про скасування пункту 198 рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради Житомирської області від 15.05.1997 року № 148, оскільки рішення органу місцевого самоврядування є ненормативним актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання передачею земельної ділянки у власність, а тому не може бути скасоване або змінене органом місцевого самоврядування.

Як зазначено у пункті 1 резолютивної частини рішення Конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року у справі № 1-9/2009, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (з наступними змінами) стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однак у пункті 5 мотивувальної частини цього ж рішення КСУ зазначено, що зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України). Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

ОСОБА_3 до ст.17 Земельного кодексу України 1990 року, який діяв на момент прийняття оскаржуваного рішення, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться ОСОБА_3 народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, ОСОБА_3 народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. ОСОБА_3 народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) ОСОБА_3 народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) ОСОБА_3 народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими ОСОБА_3 народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Згідно з ст.67 ЗК України 1990 року розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у містах - 0,1 гектара.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

ОСОБА_3 до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Зокрема згідно з п.10 ч.1 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З огляду на викладене в сукупності, рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради Житомирської області від 15.05.1997 року № 148 в частині передачі ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0435 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.40 років Перемоги, 32 в м.Овруч Житомирської області, як таке, що порушує права позивача підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн.

Тому, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 88, 158, 196, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради Житомирської області від 15.05.1997 року № 148 в частині передачі ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0435 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.40 років Перемоги, 32 в м.Овруч Житомирської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Овруцький районний суд Житомирської області в Апеляційний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_4