У Х В А Л А

4 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Лященко Н.П., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 6 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 6 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року залишено без змін.

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 3, 15, 16, 203, 215, 216, 609, 1054 ЦК України, статей 9, 42, 55, 129 Конституції України, статей 1, 11, 18, 19, 21 Закону «Про захист прав споживачів», статей 1, 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168.

На обгрунтування зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, від 3 червня 2015 року, від 3 лютого 2016 року, від 19 червня 2013 року, від 10 грудня 2014 року, від 20 серпня 2014 року, від 28 травня 2014 року, від 24 квітня 2013 року й постанови Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року та від 16 грудня 2015 року, в яких, на його думку, зазначені норми права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні у справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним, з огляду на недоведеність позивачем, що умови кредитного договору є несправедливими, оскільки сторони кредитного договору досягли згоди всіх його істотних умов, зокрема, процентної ставки, порядку сплати кредиту, ОСОБА_4 був обізнаний про умови зазначеного договору, що підтверджується його підписом.

Разом з тим, у наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року в справі про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки і договору поруки, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог, з огляду на доведеність позивачем, що умови кредитного договору є несправедливими, оскільки у кредитному договорі відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту і банком не надано позивачу в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовної сукупної вартості кредиту, що суперечить принципу добросовісності і є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

У постановах Верховного Суду України:

- від 12 вересня 2012 року в справі про визнання частково недійсним кредитного договору та стягнення безпідставно отриманих коштів викладена правова позиція, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними;

- від 16 грудня 2015 року в справі про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів викладена правова позиція відповідно до якої, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Отже, висновок зроблений судом у справі про перегляд якої подано заяву, не суперечить висновку, зробленому Верховним Судом України у постановах від 12 вересня 2012 року та від 16 грудня 2015 року, на які посилається заявник.

У той самий час надані для порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року в справі про встановлення нікчемності окремих умов кредитного договору, від 3 лютого 2016 року в справі про захист прав споживача, відшкодування моральної шкоди, від 19 червня 2013 року в справі про стягнення заборгованості, визнання кредитного договору частково недійсним, від 10 грудня 2014 року в справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, від 20 серпня 2014 року в справі про визнання недійсними окремих умов кредитного договору, від 24 квітня 2013 року в справі за позовом про визнання недійсними пунктів кредитного договору та зобов'язання вчинити певні дії, від 28 травня 2014 року в справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та визнання підвищеної ставки незаконною, зобов'язання провести перерахунок, визнання поруки припиненою.

Таким чином, із наданих для порівняння ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року, від 3 лютого 2016 року, від 19 червня 2013 року, від 10 грудня 2014 року, від 20 серпня 2014 року, від 28 травня 2014 року, від 24 квітня 2013 року вбачається, що вони постановлені у справі з іншим предметом спору, підставами позову, змістом позовних вимог, матеріально-правовим регулюванням спірних правовідносин, ніж у справі, яку просить переглянути заявник.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема