Справа №442/6070/16-ц
Провадження №2/442/2123/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 12937,44 доларів США та 469380,42 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27.12.2005 року між ВАТ «Надра», правонаступником якого є ПАТ ОСОБА_4 банк «Надра» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір №1187/05-Ф на суму 35000 доларів США зі сплатою відсотків в сумі 10% річних на строк до 25.12.2020 року. Згідно умов зазначеного кредитного договору позичальник зобовязався повертати кредит та сплачувати банку передбачені цим договором платежі. Проте, останній не виконує умов договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни. А тому, у нього виникла заборгованість на вищевказану суму. Окрім цього, в якості забезпечення виконання зобовязань 28.12.2005 року між банком та ОСОБА_3 було укладено Договори поруки, відповідно до умов якого Поручитель зобовязався перед Банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобовязань.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутності, просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 в судовому засіданні позов заперечив, просить суд в задоволенні позову відмовити, застосувати строк позовної давності.

Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного:

Матеріалами справи встановлено, що 27.12.2005 року між ВАТ ОСОБА_4 «Надра», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №1187/05-Ф на суму 35000 доларів США зі сплатою 10% річних строком на 180 місяців, тобто до 27.12.2020 року.

У відповідності до умов вказаного договору ОСОБА_6 зобовязався повертати кредит та сплачувати банку передбачені цим договором платежі, згідно п.п.1.3.1 та п.1.3.2 шляхом здійснення перерахування на відповідні рахунки банку. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 513,69 доларів США. Позичальник вносить черговий мінімальний платі, визначений у п.3.3.2 цього Договору, щомісячно до 05 числа місяця, наступного за тим, в якому було проведено нарахування відсотків.

Згідно п.1.3.2 Кредитного договору плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,5% від суми фактичного залишку по кредиту. Плата сплачується в повному обсязі на рахунок банку за кожний календарний місяць, протягом якого позичальник користувався кредитом, незалежно від фактичної кількості днів, на протязі яких позичальник користувався кредитом.

З метою забезпечення виконання зобовязання між позивачем та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки від 27.12.2005 року на підставі якого останній зобовязався відповідати перед кредитором за виконання вищевказаних кредитних зобовязань у повному обємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

У п.5.2 Кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п.3.3.3 цього Договору, а також у випадку прострочення строку дострокового виконання зобовязань позичальника щодо повернення кредиту, сплаті всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.4.2.3 цього Договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

ОСОБА_2 не виконав взятих на себе кредитних зобовязань, у звязку з чим станом на 11.04.2016 року заборгованість за кредитним договором у нього становить 12937,44 доларів США та 469380,42 грн., з яких: 7853,67 доларів США заборгованість за кредитом, 984,78 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків, 4098,99 доларів США заборгованість по сплаті комісії, 469380,42 грн. пеня за прострочення сплати кредиту.

Відповідно до ч.1 ст.546, 553, 572 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.

Неустойка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання.

Разом з тим, за змістом ч.2 ст. 192, ч.3 ст. 533 ЦК України, Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» порядок виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тобто, поряд із стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачуються на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки НБУ, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовим рішенням лише у національній валюті України - гривні.

Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду України, висловленим у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 01 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15, які відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими до застосування.

Так, з вказаного вище розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 11.04.2015 року вбачається, що пеня нараховувалася в іноземній валюті, а саме, в доларах США, розмір пені станом на 11.04.2015 року становила 18313.82 доларів США, що еквівалентно, як зазначено позивачем у позовній заяві, 469380.42 грн. за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку.

Розрахунок пені в національній валюті зроблено позивачем виходячи з курсу долара станом на 11.04.2015 року, хоча розрахунок пені в національній валюті повинен був проводитись не з врахуванням курсу долара на день здійснення такого розрахунку, а з врахуванням курсу долара станом на кожен день здійснення нарахування пені, однак такий розрахунок суду не був наданий. Зазначене спростовує правильність розрахунку банком розміру пені в національній валюті.

Враховуючи зазначене, суд приходить до переконання, що вимоги є підставними в частині стягнення заборгованості по сумі кредиту та відсотках, а у стягненні заборгованості по пені за даним розрахунком слід відмовити.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути в користь позивача 3445,24 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 559, 1054 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 банк «Надра» 12937,44 доларів США заборгованості за кредитним договором та 3445,24 гривень судових витрат.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання такого.

Суддя О.В. Крамар