Справа № 755/4899/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.

при секретарі Іова О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

В березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 27.07.2005 року між ПАТ «Укрсобанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014-695-КП, згідно якого позичальнику надано кредит в розмірі 74000 доларів США, з розрахунку 12,5% річних з кінцевим терміном погашення 26 липня 2012 року. Зобов`язання позичальником не виконані, у зв'язку з чим, станом на 26.12.2014 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 109174,14 доларів США та 1721552 грн. 29 коп. Тому просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, зокрема, просить застосувати позовну давність.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 27 липня 2007 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту № 014-695-КП, відповідно до якого банк надає Позичальнику кредит в сумі 74000 доларів США на умовах забезпеченості кредиту, його цільового використання, строковості, повернення та платності (а.с.8-10).

Відповідно пункту 1.1. Кредитного договору, Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних від суми кредиту. Кінцевий термін погашення - 26 липня 2012 року.

В якості забезпечення зобов'язання позичальник передав кредитору в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (п.1.3 Договору).

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норм, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильного витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Пунктом 1.1.1. Кредитного договору передбачено, що починаючи з місяця, що слідує за місяцем надання Кредиту, Позичальник щомісячно 27 числа кожного місяця рівними частинами сплачує Кредитору суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом у розмірі 1334 долари США (ануітетними платежами). Розмір останнього Ануїтетного платежу може відрізнятися від Ануїтетного платежу, визначеного у п. 1.1.1. цього Договору і дорівнює сумі фактичної заборгованості за кредитом, що залишалася після сплати всіх Ануїтетних платежів та процентів за користування Кредитом, нарахованих на зазначену суму (п.1.1.2 Договору).

Пунктом 2.4. Кредитного договору передбачено, що моментом (днем) повернення Кредиту та сплати відсотків за користування Кредитом вважається день зарахування грошових коштів в сумі заборгованості за кредитом Позичальника перед Кредитором, на позичковий рахунок, суми процентів, що мають бути сплачені за користування Кредитом на рахунок нарахування відсотків, а також можливої пені і штрафних санкцій на відповідні рахунки у Київській міській філії АКБ «Укрсобанк».

Статтею 4 Кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником умов цільового використання Кредиту, визначеного п. 1.2. цього Договору, Позичальник зобов'язаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 25 % від суми коштів, використаних не за цільовим призначенням. У разі прострочення Позичальником терміну сплати комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, визначеного в п. 3.3.16. цього Договору, терміну сплати комісії за дострокове погашення Кредиту (частини Кредиту), визначеного в п. 3.3.117 цього Договору, строків сплати процентів визначених п. 2.4. цього Договору, а також прострочення строків повернення Кредиту, визначених п.п.1.1.,2.8.3.,3.2.3., 4.4., 5.4. цього Договору позичальник сплачує Кредиторові пеню в розмірі 1 відсоток від несвоєчасного сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період. У разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.2.-3.3.8., 3.3.12.-3.3.19 та 3.3.20. цього Договору, порушення Позичальником умов договору, визначеного в п.1.3. цього Договору, протягом більше, ніж п'ять днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно Позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). У разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.9.,3.3.10. цього Договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

За порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, комісії за кредитне обслуговування позичальник зобов'язався сплачувати банку за кожен день прострочення, пеню в розмірі 0,005% від суми боргу (пункт 4.6. Кредитного договору).

Судом встановлено, що зобов'язання за кредитним договором позивач виконав, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти в повному обсязі.

Однак ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконав, не сплативши проценти за користування кредитними коштами, не повернувши чергові суми отриманого кредиту та не погасивши всю суму кредиту, внаслідок чого, станом на 26.12.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 109174,14 доларів США та 1721552 грн. 29 коп., яка складається з: прострочення за кредитом - 50779,02 доларів США, прострочення за нарахованими процентами - 40731,37 доларів США, пені за прострочення сплати кредиту - 95761,64 доларів США, пені за прострочення сплати відсотків - 10404,06 доларів США, пені за прострочення сплати відсотків - 7259 грн. 70 доларів США (а.с.5-7).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, кінцевий строк повернення кредиту - до 26 липня 2012 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 27 числа кожного місяця.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, частині першій, другій статті 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 26 липня 2012 року.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 27 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

ОСОБА_1 перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим з 27 серпня 2008 року у нього утворилась заборгованість за кредитним договором (а.с.5-7). У свою чергу банк звернувся до суду з позовом 05 березня 2015 року.

Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд приходить до висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

Відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові № 2-20цс14 від 19 березня 2014 року.

Відповідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, правові позиції Верховного Суду України, висловлені за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що у позові Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 253, 257, 258, 261, 267, 509, 526, 543, 559, 610, 611, 626, 629, 1048, 1054 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №7 «Про внесення змін і доповнень до постанови пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 208, 212-215, 218, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

В позові Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н. О. Яровенко