У Х В А Л А

18 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Молявчик Олеся Володимирівна, управління Держземагентства у Козятинському районі Вінницької області, Реєстраційна служба Козятинського міськрайонного управління юстиції, про визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2015 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування від 10 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, на Ѕ частини земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий № НОМЕР_1, розташованої по АДРЕСА_1 Вінницької області, та скасовано державну реєстрацію зазначеного договору дарування Ѕ частини земельної ділянки площею 0,2500 га, зареєстрованого в реєстрі за № 1973.

Визнано недійсним договір дарування від 10 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, на Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0626 га, кадастровий № НОМЕР_2, розташованої по АДРЕСА_1 Вінницької області, та скасовано державну реєстрацію зазначеного договору дарування Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0626 га, зареєстрованого в реєстрі за № 1975.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій було залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року та ухвалення нового судового з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України: невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на постанови Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року та 11 лютого 2015 року, постанову Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суди апеляційної та касаційної інстанцій виходив з того, що частина земельної ділянки може бути предметом відчуження лише після її виділення в натурі (поділ земельної ділянки) та реєстрації як окремого об'єкта права власності у встановленому чинним законодавством порядку. Спірні договори дарування земельних ділянок були посвідчені з прихованням рішення Апеляційного суду Вінницької області від 20 листопада 2013 року, яким було проведено розподіл земельних ділянок, тобто надання недостовірної інформації приватному нотаріусу. ОСОБА_5 (співласника та користувача) не було повідомлено про вчинення договорів дарування, зміну співвласника.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року, що надана заявником як приклад, предметом розгляду судів був поділ жилого будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні за первісним позовом та виділ із спільної часткової власності за зустрічним позовом, а позовну вимогу про визнання недійсним договору дарування позивачі ні за первісним, ні за зустрічним позовами не заявляли.

У постанові Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року, що надана заявником як приклад, предметом розгляду судів був поділ земельної ділянки та зобов'язання вчинити дії за первісним позовом та поділ земельної ділянки за зустрічним позовом, а позовну вимогу про визнання недійсним договору дарування позивачі ні за первісним, ні за зустрічним позовами не заявляли.

Таким чином, порівняння змісту постанов Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року та 11 лютого 2015 року зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаних постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» не може бути взята до уваги як приклад невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки така постанова Пленуму не є постановою Верховного Суду України про перегляд судового рішення у конкретній справі.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, також відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Молявчик Олеся Володимирівна, управління Держземагенства у Козятинському районі Вінницької області, реєстраційна служба Козятинського міськрайонного управління юстиції, про визнання недійсним договору дарування за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко В.М. Сімоненко