Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„30 червня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Товянської О.В.

суддів: Микитюк О.Ю.,

ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання Сапінської Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації та Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання дій неправомірними та стягнення допомоги та доплати громадянам, які проживають та працюють на території радіоактивного забруднення

за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації

на постанову Олевського районного суду Житомирської області від 14 вересня 2009 року,

встановила:

В червні 2009 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначав, що має статус потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС IV категорії. Відповідно до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має право на отримання в повному обсязі виплат, передбачених ст.ст.37,39 Закону. Проте відповідачами в порушення вимог Закону вказані виплати проводились у значно меншому розмірі, що призвело до порушення його прав. Просив визнати їх дії неправомірними та зобовязати нарахувати та виплатити на його користь заборгованість.

Постановою Олевського районного суду Житомирської області від 14 вересня 2009 року позов задоволено частково, визнано дії УПСЗН Олевської РДА та УПСЗН Печерської районної у м. Києві державної адміністрації щодо нарахування та виплати в неповному обсязі відповідних коштів ОСОБА_2 протиправними, стягнуто з УПСЗН Олевської РДА заборгованість за період з 22.05.2008 року по 01.04.2009 року по допомозі як особі, яка проживає на території радіоактивного забруднення, передбаченій ст.37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 1717,65 грн.; стягнуто з УПСЗН Печерської районної у м. Києві державної адміністрації заборгованість за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 01.04.2009 року по доплаті особі, яка працює на території радіоактивного забруднення, передбаченій ст.39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 8276,70 грн. В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю,

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову - про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що судом грубо порушено норми матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи IV категорії, отримує пенсію за віком та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, що відноситься до зони посиленого радіологічного контролю.

Відповідно до статті 37 Закону №796-ХІІ громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога, у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства. У зоні гарантованого добровільного відселення - 40 відсотків від мінімальної заробітної плати.

Згідно частини 1 статті 39 Закону №796-ХІІ громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата. У зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України №836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягають саме статті 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ та Закони України, якими передбачені розміри мінімальних заробітних плат, що діяли у даних періодах, а не постанова Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 р. №836.

Розмір стягнутої суми сторонами не оспорюється. Позивач рішення не оскаржує. Рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,308,312-317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації відхилити.

Постанову Олевського районного суду Житомирської області від 14 вересня 2009 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: