Провадження № 22ц/784/562/16 Суддя першої інстанції Циганок В.Г.
Справа№488/5030/14-ц
Категорія 5 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

17 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Мурлигіної О.Я.,

із секретарем Харитоновою І.В.,

за участю прокурора - Цвікілевич Н.В.,

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третьої особи - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 4 вересня 2015 року за позовом прокурора Корабельного району м. Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації і державного підприємства «Миколаївське лісове господарство» до Миколаївської міської ради, ОСОБА_8, ОСОБА_7, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_6 про визнання незаконними та скасування пунктів рішень Миколаївської міської ради, визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки, скасування його державної реєстрації та витребування земельної ділянки із незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

23 вересня 2014 року прокурор Корабельного району м. Миколаєва звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації, державного підприємства «Миколаївське лісове господарство» (надалі - ДП «Миколаївське лісове господарство») до Миколаївської міської ради, ОСОБА_8, ОСОБА_7 про визнання незаконними та скасування пунктів рішень Миколаївської міської ради, визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки, скасування його державної реєстрації та витребування земельної ділянки із незаконного володіння, посилаючись на те, що прокурорською перевіркою встановлено, що п. 30 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради № 23/39 від 25 квітня 2008 року та п.п. 16,16.3 розділу 2 рішення Миколаївської міської ради № 33/48 від 25 березня 2009 року надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_8 у власність земельну ділянку, площею 1000 кв. м. за рахунок земель лісового фонду урочища «Жовтневе» для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

На підставі вказаних рішень, 15 травня 2009 року, ОСОБА_8 отримав державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серія НОМЕР_1 з кадастровим номером НОМЕР_2.

21 жовтня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1, а реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, запис № 2974256 про право власності ОСОБА_7 на спірну земельну ділянку.

В ході прокурорської перевірки було встановлено, що проект відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку погоджено та затверджено з порушенням лісового та земельного законодавства.

Спірна земельна ділянка, згідно з положеннями ст. 55 ЗК України, відноситься до земель лісогосподарського призначення. Ця ділянка перебувала у державній власності та була передана у користування ДП «Миколаївське лісове господарство».

Між тим, проектна документація з землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки затверджена оскаржуваним рішенням Миколаївської міської ради без проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації.

Позитивний висновок ДП «Миколаївське лісове господарство» про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_8 вищезазначеної земельної ділянки від 1 квітня 2008 року надавався, але був відкликаний 30 грудня 2008 року.

Крім того, рішення власника земельної ділянки про вилучення її у ДП «Миколаївське лісове господарство» не приймалося, та із земель державної власності земельна ділянка не вилучалась, а тому рішення Миколаївської міської ради про відчуження вказаної земельної ділянки прийнято з перевищенням повноважень.

Оскільки земельна ділянка передана у власність ОСОБА_8 з порушенням вимог законодавства, то укладений договір купівлі - продажу цієї земельної ділянки між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, на думку прокурора, повинен визнаватися недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, 215 ЦК України, а з огляду на приписи п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України спірна земельна ділянка повинна бути витребувана із незаконного володіння.

Порушення закону при передачі у власність земельної ділянки виявлені прокурором у серпні 2014 року при проведенні перевірки додержання вимог земельного законодавства, а отже строк звернення прокурора до суду пропущено з поважних причин.

Посилаючись на зазначені обставини, прокурор просив суд:

1) визнати причини пропуску строку для звернення до суду з позовом

поважними та поновити цей строк;

2) визнати незаконним та скасувати п. 30 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради № 23/39 від 25 квітня 2008 року;

3) визнати незаконним та скасувати п.п. 16,16.3 розділу 2 рішення Миколаївської міської ради № 47/51 від 25 березня 2009 року;

4) визнати недійсним виданий ОСОБА_8 державний акт серія НОМЕР_1 від 15 травня 2009 року;

5) визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1000 кв. м., кадастровий номер НОМЕР_2 № 572 від 21 жовтня 2013 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_7;

6) скасувати у державному реєстрі речових прав запис № 2974256 про право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 1000 кв. м. по АДРЕСА_1;

7) витребувати у ОСОБА_7 із чужого незаконного володіння земельну ділянку, площею 1000 кв. м., з кадастровим номером НОМЕР_2, вартістю 143780 грн. по АДРЕСА_1.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 4 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано п. 30 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради №23/39 від 25 квітня 2008 року та п.п. 16, 16.3 розділу 2 рішення Миколаївської міської ради № 47/51 від 25 травня 2009 року.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 15 травня 2009 року.

Ухвалено скасувати у державному реєстрі речових прав запис № 2974256 від 21 жовтня 2013 року про право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 та витребувати у ОСОБА_7 земельну ділянку, площею 1000 кв. м., кадастровий № НОМЕР_2, вартістю 143780 грн. розташовану по АДРЕСА_1 та передано у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації з передачею у постійне користування Державному підприємству «Миколаївське лісове господарство».

В задоволені інших позовних вимог відмовлено. Також розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що вимога прокурора про визнання причин пропуску строку на звернення до суду поважними є неправомірною та суд безпідставно не застосував позовну давність до спірних правовідносин.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Миколаївської міської ради № 23/39 від 25 квітня 2008 року та п.п. 16, 16.3 розділу 2 рішення Миколаївської міської ради № 33/48 від 25 березня 2009 року ОСОБА_8 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення та передано у власність земельну ділянку , площею 1000 кв. м. за рахунок земель лісового фонду урочища «Жовтневе» для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 (а.с.24).

Відповідно до п.п. 16, 16.3 розділу 2 рішення Миколаївської міської ради № 33/48 від 25 березня 2009 року ОСОБА_8 передано у власність земельну ділянку , площею 1000 кв. м. за рахунок земель лісового фонду урочища «Жовтневе» для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 (а.с. 25).

На підставі вказаних рішень 15 травня 2009 року ОСОБА_8 видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, серія НОМЕР_1 з кадастровим номером НОМЕР_2. Державний акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 23 (а.с. 32).

21 жовтня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, вказаний договір нотаріально посвідчений та реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, запис № 2974256.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачами доведено існування самого суб'єктивного права, про захист якого просив прокурор, і факт його порушення з боку відповідачів, а строк для захисту свого права не порушено, оскільки прокурор виявив порушення прав позивачів в серпні 2014 року та за результатами такої перевірки відкрив кримінальне провадження 5 серпня 2014 року, тоді ж про факти таких протиправних дій стало відомо й позивачам. Саме з цієї дати розпочався перебіг позовної давності.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками з огляду на таке.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За змістом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Тобто, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, а отже можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів, як суб'єктів владних повноважень, довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Прокурор району, де розташована спірна земельна ділянка, в інтересах держави звернувся з позовом до суду 23 вересня 2014 року, зазначивши, що про порушення лісового та земельного законодавства з боку відповідачів дізнався при проведенні відповідної перевірки у порядку нагляду. За результатами цієї перевірки 5 серпня 2014 року за фактами незаконного відчуження земель лісового господарства було відкрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 364 КК України.

Представник облдержадміністрації стверджувала, що про порушення своїх прав на спірну земельну ділянку дізнався в жовтні 2014 року, отримавши матеріали позовної заяви прокурора, у зв'язку з чим саме з цього часу стало зрозумілим протиправність дій посадових осіб при прийняття рішень міськрадою та з'явилася об'єктивна можливість знати по обставини порушення прав облдержадміністрації, як власника спірної земельної ділянки.

Представник ДП «Лісове господарство» зазначала, що об'єктивна можливість підприємства знати про обставини порушення її прав та стан цих суб'єктивних прав, з'явилася 6 листопада 2014 року тільки після отримання з районного суду на їх адресу матеріалів позову прокурора. Оскільки висновок про погодження виділу спірної земельної ділянки надавався підприємством при певних умовах, а в подальшому був відкликаний тим же підприємством, останнє було позбавлено можливості захищати свої права як землекористувачі зазначеної земельної ділянки.

Копії оскаржуваємих рішень міськради позивачам не надсилалися.

За такого, саме з дати порушення кримінальної справи за результатами перевірки дотримання вимог земельного законодавства для прокурора розпочався перебіг позовної давності.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів щодо пропуску позовної давності та незгоди заявника з висновками суду по їх оцінці, а тому колегія суддів вважає, що ці доводи не спростовують висновків суду першої інстанції в частині визначення строку звернення прокурора до суду за захистом прав позивачів. Отже підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Судове рішення в іншій частині не є предметом апеляційного розгляду, оскільки сторонами не оскаржувалося, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України колегія суддів законність та обґрунтованість судового рішенні в цій частині не перевіряла.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 4 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

О.Я. Мурлигіна