Справа № 713/1803/16-ц
Провадження №2/713/773/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2016 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Кибич І.А.

з участю секретаря Мірчева О.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації до відповідача ОСОБА_3

Посилається на те, що 14 червня 2016 року біля 00-45 год. в господарстві ОСОБА_3, жителя с.Карапчів, Вижницького району Чернівецької області, сталася пожежа, внаслідок якої вогнем було знищено дерев'яне приміщення стодолі, в якій зберігалось сіно. На місце пожежі виїхали пожежна машина Вижницького РС УДСНС у Чернівецькій області, слідчо-оперативна група Вижницького відділення поліції Кіцманського відділу ГУНП в Чернівецькій області. Проведеною перевіркою встановлено, що пожежа сталась внаслідок необережного поводження з вогнем, а саме кинута ОСОБА_3 біля стодолі не погашена цигарка, ОСОБА_3 в поясненні не заперечував даний факт. Однак, на початку липня 2016 року ОСОБА_3 в усній формі, почав поширювати по с.Карапчів, Вижницького району Чернівецької області, недостовірну інформацію про те, що його приміщення із сіном запалили на його замовлення двоє людей.

Зазначив, при зустрічах в селі, в присутності односельчан, ОСОБА_3 неодноразово звинувачував його у підпалі та погрожував неприємностями. Своїми діями ОСОБА_3 принижує його честь та гідність як громадянина, відомості щодо підпалу за його замовленням не відповідають дійсності, є безпідставними, голослівними. На підставі його звернення до Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області, надано висновок від 30.06.2016 року, відповідно до якого у діях ОСОБА_3 відсутні будь-які ознаки кримінального та адміністративного правопорушення, рекомендовано звернутись до суду. Також зазначено, що ОСОБА_3 відмовився від дачі пояснень, однак у розмові з інспектором поліції зазначив, що на його думку господарське приміщення запалив ОСОБА_2 Вважає, що недостовірна інформація про нього повинна бути спростована в той же спосіб, в який вона була розповсюджена ОСОБА_3

Просить визнати, що поширені ОСОБА_3 відомості, щодо підпалу приміщення стодолі, яка розташована в с.Карапчів, Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_2, такими, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та зобов'язати ОСОБА_3 припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності відносно нього, ОСОБА_2 та спростувати неправдиву інформацію в той же спосіб, в який вона була розповсюджена серед жителів с.Карапчів, Вижницького району Чернівецької області та стягнути судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги в повному об'ємі, дав пояснення аналогічні викладеним в позові, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, зазначив, що не повідомляв односельцям про те, що підпал його стодолі здійснив ОСОБА_2, неправдивих відомостей відносно останнього не поширював. Просив відмовити в задоволені позову.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Згідно зі ст.3 Конституції України честь та гідність людини визнаються в Україні одними з найвищих соціальних цінностей.

Відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Вимогами ст.32 Конституції України передбачено право на судовий захист своїх прав шляхом спростування недостовірної інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У відповідності зі ст.ст.275-277 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Згідно зі ст.ст.297, 299, 302 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права.

Судом встановлено, що 14.06.2016 року у господарстві відповідача ОСОБА_3, що знаходиться в с.Карапчів, Вижницького району Чернівецької області, о 01-00 год., відбулась пожежа, про що було повідомлено Вижницьке ВП Кіцманського відділу ГУНП у Чернівецькій області, що підтверджується копією рапорту від 14.06.2016 року.

З копії пояснень ОСОБА_3 від 14.06.2016 року вбачається, що останній надав пояснення щодо причин виникнення пожежі, а саме зазначив, що причиною пожежі може бути необережне поводження з вогнем, а саме від недопалку сигарети.

З акту про пожежу від 14.06.2016 року вбачається, що причиною пожежі господарської будівлі у АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_3 є необережне поводження з вогнем.

З висновку про результати перевірки по повідомленню чергового УДСНС у відповідності вимог ЗУ «Про звернення громадян» від 18.06.2016 року вбачається, що в даній події, яка мала місце 14.06.2016 року відсутні ознаки будь-якого кримінального правопорушення, передбаченого статтями КК України.

Із заяви ОСОБА_3 від 14.06.2016 року вбачається, що останній претензій немає, оскільки пожежа виникла в результаті необережного поводження з вогнем.

Таким чином, працівниками поліції було здійснено перевірку відносно події, яка мала місце 14.06.2016 року. Як вбачається з матеріалів перевірки, досліджених в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 визнав причиною пожежі необережне поводження з вогнем, з досліджених судом пояснень та рапортах немає відомостей, які б свідчили про те, що відповідач ОСОБА_3 вказав про причетність позивача ОСОБА_2 до даної події, а саме пожежі господарської будівлі його господарства, що розташоване в АДРЕСА_1.

Відповідно до підп.1, 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з

використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до підп.5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Наданий позивачем висновок про результати розгляду звернення ОСОБА_2 від 30.06.2016 року, відповідно до змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 звернувся із заявою у Вижницьке відділення поліції про те, що 24.06.2016 року біля 07-50 год. сусід ОСОБА_3 словесно погрожував фізичною розправою. З висновку вбачається, що відібрати письмове пояснення у ОСОБА_3 не представилось можливим, оскільки від дачі будь-яких письмових пояснень відмовився, в усній розмові пояснив, що суперечок не вчиняв, нікому не погрожував, зазначив, що на його думку ОСОБА_2 підпалив стодолю, але від написання заяви відмовився, що підтверджується копією висновку.

Відповідно до підп.4 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені щодо неї, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч.1 ст.277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи.

У п.1 ст.10 Конвенції зазначено: «Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів».

Згідно зі ст.34 Конституції України «кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір». Таким чином, у Конституції ніде не йдеться про винятки щодо «негативної» інформації.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 під час перевірки по зверненню відповідача ОСОБА_2 висловив припущення щодо причетності до події, яка мала місце 14.06.2016 року, надав дані пояснення інспектору поліції, усвідомлюючи той факт, що дана інформація не буде доведена третім особам, а тому в силу вимог закону, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з врахування практики Європейського суду, не підлягає спростуванню.

Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч.2 ст.10 ЦПК України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи досліджені судом докази в їх сукупності суд вважає, що позивач ОСОБА_2 не довів, та не надав жодних належних доказів того, що відповідач ОСОБА_3 дійсно розповсюджував та поширював відомості, які принижують честь, гідність та репутацію позивача.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем, у відповідності до ст.60 ЦПК України не представлено доказів, в підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації.

На підставі ст.ст. 277, 299, 302 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи», керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, Суд ,-

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та спростування недостовірної інформації, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення - з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич