АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/3917/16-ц 22-ц/774/2210/К/16
Справа № 216/3917/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2210/К/16 суддя Бондарєва О.І.
Категорія - 69 (ІV) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Чубіна А.В.,

за участю: заявника - ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

представника заінтересованої особи Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17 жовтня 2016 року по справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його проживання станом на 20 лютого 2014 року за адресою: Автономна Республіка Крим, смт. Щебетовка, вул. Партизанська, будинок 44, посилаючись на те, що за його зверненням Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради відмовлено у внесенні його, у відповідності до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб без врахування доказів, які підтверджують, що з 2005 року він, будучи офіційно зареєстрованим у ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично проживав зі своєю дружиною ОСОБА_4 та малолітнім сином ОСОБА_1 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в Автономній Республіці Крим в смт. Щебетовка, вул. Партизанська, будинок 44. Покинув місце проживання та повернувся до м. Кривого Рогу у звязку з окупацією Криму.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 станом на 20 лютого 2014 року за адресою: Автономна Республіка Крим, смт. Щебетовка, вул. Партизанська, будинок 44.

Не погоджуючись з рішенням суду, заінтересована особа Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні поданої заяви, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість ухваленого у справі рішення. Так, представник заінтересованої особи вважає, що суд не врахував положення ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», якою визначено порядок та підстави підтвердження факту внутрішнього переміщення, й безпідставно задовольнив вимоги заяви за наявності факту реєстрації заявника у м. Кривому Розі та відсутності належних доказів, які підтверджують факт його проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення. Крім того, заявником не надано доказів, що будинок 44 по вул. Партизанська смт. Щебетовка придатний для проживання і що в ньому мешкала сімя заявника.

Заявник ОСОБА_1 заперечує проти доводів апеляційної скарги й просить її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою звернення ОСОБА_1 до суду в порядку окремого провадження стала необхідність підтвердження судом наявності юридичного факту його проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення (а.с. 2-3).

Встановлюючи вказаний факт, суд першої інстанції виходив з доведеності заявником факту свого проживання станом на 20 лютого 2014 року за адресою: Автономна Республіка Крим, смт. Щебетовка, вул. Партизанська, будинок 44.

Однак, з таким висновком колегія суддів не може повністю погодитися, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав і інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень п.5 ч.2 цієї статті, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, перелік яких наведено в частині першій зазначеної статті.

Разом з тим, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст. 256 ЦПК України).

Про це наголошує й Верховний Суд України в п. 1 постанови Пленуму № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що застосуванню до врегулювання виниклих правовідносин підлягають положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VІІ з відповідними змінами, яким встановлюються гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо-переміщених осіб.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що зазначеним Законом визначено порядок встановлення факту внутрішнього переміщення.

Так згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, з викладеного вбачається, що встановлення факту внутрішнього переміщення здійснюється структурним підрозділом з питань соціального захисту населення за місце проживання такої особи на підставі виданої ним довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Оскільки Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено порядок встановлення факту внутрішнього переміщення і взяття на облік, це виключає встановлення судом такого факту в порядку окремого провадження.

Сама ж по собі відмова Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради у постановленні ОСОБА_1 на облік як внутрішньо-переміщеної особи, яку заявник ОСОБА_1 вважає незаконною (а.с. 41), не є підставою для захисту його прав судом у спосіб подання заяви про встановлення юридичного факту в порядку окремого провадження.

Не погоджуючись з вказаною відмовою Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради ОСОБА_1 має право на захист порушеного права у спосіб та порядку, визначеному діючим законодавством шляхом її оскарження, які заявником не використано.

Таким чином, колегія суддів зважує на доводи апеляційної скарги й вважає, що встановлення юридичного факту проживання ОСОБА_1 на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, не може здійснюватися судом в порядку окремого провадження, у звязку з чим приходить до висновку, що ухвалене у справі рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні поданої ОСОБА_1 заяви.

Відповідно до ч.7 ст. 235 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313-314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17 жовтня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради, про встановлення факту, що має юридичне значення -відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

ОСОБА_6