АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/8473/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Цокол Л.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачовій І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником за довіреністю ОСОБА_2, на рішення Печерського районного суду м.Києва від 23 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - Національний Банк України про зобов»язання надати інформацію,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 215 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, частина вимог за яким була залишена без розгляду за клопотанням позивача, у якому просив:

1. зобов»язати ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надати інформацію на запит ОСОБА_1 від 21 липня 2015 року, а саме:

- повідомити, чи подавалась заява на Міжбанківську валютну біржу від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 30 серпня 2007 року про конвертацію 140679 доларів США від заявника через банк і купівлю української гривні;

2. повідомити, чи направлялась заявка від 30 серпня 2007 року про продаж на Міжбанківській валютній біржі 140679 доларів США від позичальником через банк на купівлю української гривні;

3. якщо направлялась заявка, про продаж на Міжбанківській валютній біржі валюти то вказати по якому курсу був проведений продаж валюти на гривню, яка була знята комісії і скільки коштів зараховано в гривні після продажу вказаної суми валюти;

4. повідомити номер валютного рахунку на який банк зарахував 140679 доларів США кредитних коштів;

5. надати копії меморіальних ордерів (заяви про видачу готівки) та/або платіжних доручень на оплату 140679 доларів США - на споживчі цілі;

6. надати такі розрахунки:

- суму погашеного кредиту;

- сума нарахованих відсотків (комісії);

- сума сплачених відсотків (комісії);

- сума нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій;

- сальдо розрахунків на дату надання інформації;

7. підтвердити повноваження особи, яка підписала кредитний договір №014/0983/74/59957 від 30 серпня 2007 року від імені банку.

Вимоги обґрунтовує тим, що 30 серпня 2007 року між сторонами укладено Кредитний договір №014/0983/74/59957, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 140679 доларів США, проте будь-якого касового документу (меморіальний ордер, заява на видачу готівки, платіжне доручення тощо), який би підтверджував фактичну видачу коштів банком не видано та ОСОБА_1 заперечує перехід до нього у власність кредитних коштів.

Одночасно зазначає, що на твердження банку право власності на валюту перейшло до позичальника шляхом її конвертації в національну, проте будь-якої інформації з цього питання банк не надає.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 23 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви, посилається на безпідставність висновків суду, що запитувачем інформації був представник позичальника, що виключає можливість задоволення позовних вимог та отримання інформації за рішенням суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача направив заяву про розгляд справи без його участі, проти апеляційної скарги заперечує.

Колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності нез»явившихся осіб на підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що 30 серпня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/0983/74/59957 про отримання позивачем кредиту в сумі 140679 доларів США.

Запитом на інформацію від 21 липня 2015 року представник позичальника ОСОБА_2 звернувся до кредитора та просив, зокрема, надати інформацію згідно із заявленими у цьому позові вимогами.

Листом від 29 липня 2015 року №151-2-7-00/724 АТ «Райффайзен Банк Аваль» представнику позичальника відмовлено в наданні інформації з посиланням на те, що у представника позичальника відсутні повноваження на отримання інформації, яка містить банківську таємницю, згідно із змістом повноважень, що зазначені у довіреності від 08 серпня 2013 року, оформленої приватним нотаріусом Потьомкіною Т.В. за реєстровим №575.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відмова банку у наданні представнику інформації, що містить банківську таємницю, є правомірною.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Стаття 1 Закону України «Про звернення громадян» визначає, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно із ст.5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Стаття 7 Закону України «Про інформацію» установлює такі гарантії у сфері інформації:

право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації;

ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом;

суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію;

забороняється вилучення і знищення друкованих видань, експонатів, інформаційних банків, документів з архівних, бібліотечних, музейних фондів, крім встановлених законом випадків або на підставі рішення суду;

право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб'єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію» кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

З матеріалів справи убачається, звертаючись до банку із запитом на отримання інформації, ОСОБА_2 долучив довіреність від ОСОБА_1, вчинену 08 серпня 2013 року та посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потьомкіною Т.В., реєстровий №575.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: 1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; 2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; 3) фінансово-економічний стан клієнтів; 4) системи охорони банку та клієнтів; 5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; 6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; 7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; 8) коди, що використовуються банками для захисту інформації.

Із змісту запитуваної представником позивача інформації убачається, що вона має характерні ознаки інформації, яка становить банківську таємницю.

Відповідно до ч.6 ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань зберігання, захисту, використання та розкриття інформації, що становить банківську таємницю, та надає роз'яснення щодо застосування таких актів.

На виконання зазначеної норми постановою №267 від 14 липня 2006 року Національним банком України затверджені Правила зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, п.3.1 яких установлює, що письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є

такий клієнт, складається за довільною формою. Письмовий запит (дозвіл) фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально. Письмовий запит (дозвіл) юридичної особи - клієнта банку має бути підписаний керівником або вповноваженою ним особою та скріплений печаткою юридичної особи. Запит та/або дозвіл клієнта може бути включений до договору про надання банківських послуг, що укладається між клієнтом і банком. У договорі також можуть бути визначені підстави та межі розкриття банком інформації, що становить банківську таємницю клієнта. На письмовий запит власника інформації, що становить банківську таємницю або з його письмового дозволу, банк розкриває таку інформацію в обсязі, визначеному в письмовому запиті або дозволі.

Пунктом 11.1 кредитного договору передбачено, що інформація, що складає банківську таємницю, розкривається кредитором виключно у випадках, передбачених цим договором або чинним законодавством України.

Відповідно до ст.1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. У разі розголошення банком відомостей, що становлять банківську таємницю, клієнт має право вимагати від банку відшкодування завданих збитків та моральної шкоди.

Системний та логічний аналіз зазначених правових актів дає підстави для висновку, що на розкриття інформації, що містить банківську таємницю, є необхідним письмовий дозвіл клієнта банку, в якому визначається обсяг такої інформації.

Відтак, оскільки клієнт банку ОСОБА_1 із письмовим запитом (дозволом) на розкриття інформації, що містить банківську таємницю, у визначений постановою №267 від 14 липня 2006 року спосіб не звертався, надана представником довіреність також не містить відомостей про дозвіл клієнта банку на розкриття такої інформації із визначенням її обсягу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Посилання апеляційної скарги на вимоги ст.1076 ЦК України колегія суддів відхиляє, оскільки надання банком інформації щодо банківського рахунку клієнта його представнику можливо в разі дотримання вимог постанови №267 від 14 липня 2006 року, а саме надання клієнтом банку письмового запиту (дозволу) за особистим підписом на розкриття такої інформації та визначення її обсягу.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 305, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу КОСОБА_1, подану представником за довіреністю ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов