Справа № 219/6033/16-ц
Провадження № 2/219/3041/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2016 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Конопленко О.С.

за участю секретаря Баканової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в м. Бахмут цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 124369,31 гривень та витрат по сплаті судового збору в сумі 1865,54 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30 жовтня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №R9В від 30 жовтня 2012 року, у відповідності до якого остання отримала кредит в сумі 80784 грн. зі строком повернення кредитних коштів до 30 жовтня 2017 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 20,49% річних. Надання кредитних коштів банком відповідачу підтверджується меморіальним ордером №63680 від 30 жовтня 2012 року. Відповідно до п. 3.4 кредитного договору визначено спосіб повернення кредиту та процентів, а саме: щомісячно, відповідно до графіка повернення кредиту і сплати відсотків. Починаючи з 29 липня 2014 року відповідач почала злісно не виконувати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору, у зв'язку з чим утворилась кредитна заборгованість. Керуючись умовами кредитного договору та нормами законодавства України, 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №220615нв, відповідно до якого позивач набув право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору утворилась заборгованість у розмірі 71778,23 грн., яку було відступлено банком позивачу, у підтвердження чого надається розрахунок заборгованості відповідача станом на дату укладення договору відступлення. У відповідності до ст. 625 ЦК України, відповідач зобов'язаний сплатити суму боргу із урахуванням 3% річних, що становить з 29 липня 2014 року по 19 травня 2016 року 661 день на суму заборгованості - 71778,23 грн. = 3899,62 грн. - це становить 3 % річних. Також відповідно до ст. 625 ЦК України за період з серпня 2015 року по квітень 2016 року відповідач повинен сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 48691,46 грн. Згідно з вищевикладеним, у відповідача станом на 19 травня 2016 року перед позивачем існує кредитна заборгованість у розмірі 124369,31 грн., що складається із: заборгованості по кредиту - 60780,73 грн., заборгованість по відсоткам - 10997,50 грн., урахування індексу інфляційних збитків - 48691,46 грн., 3% річних - 3899,62 грн. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

25 листопада 2016 року позивачем на адресу суду було надано пояснення до заперечення відповідача. Відповідно до якого позивач наполягає на задоволені позову та стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №R9В від 30 жовтня 2012 року у розмірі 124369,31 грн. та судові витрати. Наполягаючи на тому, що у зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору утворилась заборгованість у розмірі 71778,23 грн. Також зазначено, що відповідачем не спростовано ціну позову, не надано власного розрахунку у підтвердження саме яка сума заборгованості за кредитним договором має бути за думкою відповідача, та необґрунтовано непогодження із сумою позовних вимог. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності з зазначенням, що позовні вимоги підтримує на просить їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_2, якій діє на підставах та повноваженнях перевірених судом, в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представником відповідача надано суду заперечення на позовну заяву, згідно якого відповідач не заперечує факту укладення між ПАТ «ВТБ Банк» та нею кредитного договору від 30 жовтня 2012 року №R9В зі строком повернення коштів до 30 жовтня 2017 року. В той же час про те, що банк передав свої права кредитора за договором про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №220615нв від 22 червня 2015 року відповідачу відомо не було. При цьому жодного письмового повідомлення з цього приводу ані банк, ані позивач на адресу відповідача не надсилав. І хоча в своїх поясненнях позивач посилається на те, що повідомлення було надіслано поштою відповідачці, однак жодного доказу з цього приводу не надає, як і не надає жодного належного підтвердження щодо отримання відповідачем такого повідомлення. Враховуючи той факт, що відповідач не була належним чином повідомлена про зміну кредитора у зобов'язаннях, то підстав для застосування в даному випадку положень ст. 625 ЦК України у позивача не було. Що стосується позовних вимог в частині стягнення основної суми заборгованості, то відповідач заперечує також проти вказаної суми, оскільки вона не підтверджена належними та допустимими доказами, згідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України. На підставі вищевикладеного позовні вимоги не визнають та просять у їх задоволені відмовити.

На підставі ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R9В, про зобов'язання банку надати ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 80784 грн., а позичальник зобов'язується використати кредит виключно за таким цільовим призначенням: для здійснення розрахунків з метою придбання у власність в інтересах сім'ї нового автомобіля, який не буде використовуватися в комерційних цілях для отримання прибутку. Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі 30 жовтня 2017 року або достроково у випадках, передбачених цим договором. Проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі 20,49% річних, з урахуванням можливості автоматичного її збільшення або зменшення згідно з відповідними підпунктами п.3.3 цього договору. Виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором забезпечується: заставою автомобіля марки - ВАЗ, модель - 217030-138-01, тип - легковий седан, 2012 року випуску, колір - сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, виданого РЕВ 6-го МРВ м. Горлівка УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 27 жовтня 2012 року (а.с. 4-10, 73-86, 105-111).

Відповідно до копії заяви на видачу/перерахування кредитних коштів (а.с.15) 30 жовтня 2012 року ОСОБА_1 просить перерахувати кредитні кошти в сумі 80784 грн. згідно з кредитним договором R9В від 30 жовтня 2012 року на власний поточний рахунок НОМЕР_5 ПАТ «ВТБ Банк» для подальшого перерахування в автосалон ПАТ «Донецьк-Авто».

З копії меморіального ордеру №63680 від 30 жовтня 2012 року (а.с.16) вбачається, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 80784 грн.

Згідно копії договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №220615нв (а.с.17-21, 87-92, 112-114, 140-142) від 22 червня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «ВТБ Банк» уклали цей договір про відступлення право вимоги, де первісний кредитор (ПАТ «ВТБ Банк» передає (відступає) новому кредитору (ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Загальний розмір заборгованостей боржників, права вимоги до яких відступається згідно цього договору складає 234885184,46 грн., згідно Реєстру прав вимог, який складається сторонами в паперовому та електронному вигляді за формою, що наведена у додатку 1 цього договору. Реєстр прав вимог на паперовому носії (з основною інформацією за кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками Сторін і скріплюється печатками сторін і є невід'ємною частиною цього договору.

Копією акту приймання-передачі від 22 червня 2015 року (а.с.20-21) між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» підтверджується відступлення права вимоги серед інших кредитних договорів і за кредитним договором укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 за №R9В від 30 жовтня 2012 року.

З копії договору відступлення прав вимоги за договорами застави (а.с.93-97, 115-116, 143-144) від 22 червня 2015 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», вбачається, що у зв'язку з укладенням сторонами договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами від 22 червня 2015 року №220615нв, згідно якого первісним кредитором (ПАТ «ВТБ Банк») відступлено новому кредитору (ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») права вимоги за кредитними договорами, первісний кредитор передає, а новий кредитор одержує належні первісному кредитору права заставодержателя в зобов'язаннях за договорами застави, укладеними між первісним кредитором та заставодавцями, що укладені в якості забезпечення виконання боржниками своїх зобов'язань перед первісним кредитором за кредитними договорами. Перелік кредитних договорів, договорів застави, заставодавців та боржників наведено у Додатку 1 до даного Договору.

Копією акту приймання-передачі від 22 червня 2015 року (а.с.96-97, 117-118, 145-158) між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» підтверджується відступлення права вимоги серед інших кредитних договорів і за кредитним договором, договором застави, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 за №R9В від 30 жовтня 2012 року.

З копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с.27, 159) від 28 липня 2015 року вбачається, що відбулася заміна обтяжувача з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

З розрахунку заборгованості за договором № R9В від 30 жовтня 2012 року вбачається, що станом на 19 травня 2016 року перед позивачем у відповідача існує кредитна заборгованість у розмірі 124369,31 грн., що складається із: заборгованості по кредиту - 60780,73 грн., заборгованість по відсоткам - 10997,50 грн., урахування індексу інфляційних збитків - 48691, 46 грн., 3% річних - 3899,62 грн. (а.с.22-24), з даними розрахунками суд погоджується та приймає їх за основу при постановці даного рішення, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та не суперечать іншим письмовим доказам, які покладені в основу цього рішення.

Відповідно до копії повідомлення про відступлення прав вимог (а.с.25) від 22 червня 2015 року ОСОБА_1 повідомляється ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про те, що відбулося відступлення прав вимоги у звичайному процесі діяльності та у межах визначених законом і не призводить до жодної зміни обсягу її прав і зобов'язань за кредитом. Зокрема, розмір її платежів залишається таким, як визначено кредитним договором.

Згідно копії вимоги (а.с.26) про погашення кредитної заборгованості від 22 червня 2015 року, ОСОБА_1 повідомляється про відступлення прав вимоги, на підставі чого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора до неї, та про те що станом на 22 червня 2015 року сума боргу за кредитним договором документально підтверджена станом на 22 червня 2015 року становить 71778,23 грн.

З копії відомості з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с.29, 160) вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» є юридичною особою, його керівником є Правник Олександр Петрович, та видами діяльності за КВЕД (класифікація видів економічної діяльності) 64.99 є надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), н.в.і.у; 66.19 - інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення, та інституційний сектор економіки за КІСЕ (класифікація інституційних секторів економіки) S.12502 - інші приватні фінансові посередники, крім страхових корпорацій та пенсійних фондів.

Згідно копії статуту у новій редакції Товариства з обмеженою відповідальністю «фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» за рішенням загальних зборів учасників від 08 вересня 2015 року предметом діяльності товариства виключно є: факторинг, діяльність з обміну валют, фінансовий лізинг, надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, надання гарантій та поручительств, обслуговування платіжних карток, дорожніх чеків, інші форми забезпечення розрахунків (а.с.30-32).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк чи інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у строк, встановлений договором. Боржник зобов'язаний виконати своє зобов'язання, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не передбачено договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14, за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачити надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передбачається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 515 ЦК України, заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмові повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

З Постанови Верховного суду України від 23 вересня 2015 року у справі про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року вбачається, що у частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Також у постанові зазначено, що неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року роз'яснено щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 ст.1 ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч.3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України, а саме у п. 3.2 вказаного рішення одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у п. 3 ст. 3 Цивільного Кодексу України.

Разом з тим, зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності.

Конституційний Суд вважає, що держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної асамблеї Ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача.

Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Положенням ст.19 Конституції України передбачений правовий порядок в Україні, який ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Окрім того, суд вважає, що є усі підстави для стягнення штрафних санкцій у вигляді індексу інфляційних збитків та 3% річних з відповідача на користь позивача. Оскільки згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору. Цивільні права та обов'язки, як це вбачається зі ст. 11 ЦК України, виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Даний кредитний договір підписаний відповідачем, що свідчить про те, що вона погодилась з усіма його умовами, жодне з положень договору не оспорено, в установленому законом порядку недійсним не визнано. Укладений кредитний договір між ПАТ «ВТБ Банк», який відступив право вимоги позивачу та відповідачем є дійсним, він укладений на законних підставах, відповідно до вимог Цивільного Кодексу України та інших актів цивільного законодавства, оскільки особи, які його уклали, мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін при укладенні договору було вільним та відповідало їх внутрішній волі. Договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним - сума кредиту була отримана та використана на власний розсуд, певний час кредит позичальником погашався.

Згідно зі ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін, має бути досягнута згода.

При укладенні договору ОСОБА_1 була ознайомлена з усіма його вимогами, про що свідчить її особистий підпис, також сама відповідач у своєму заперечені підтверджує той факт, що нею дійсно був підписаний вищевказаний кредитний договір.

На підставі статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте відповідачем не надано будь-яких доказів порушення позивачем порядку нарахування суми заборгованості за кредитним договором.

Проте ані ОСОБА_1, ані її представник не надали суду жодного доказу в обґрунтування своїх заперечень щодо невизнання позову, також не надано суду жодних доказів, що відповідач продовжувала регулярно у відповідності до графіку погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором сплачувати заборгованість старому кредиторові, що дало би суду змогу застосувати до неї частину 2 статті 517 ЦК України.

З урахуванням вищенаведеного, відповідно до вищезазначених нормативно-правових актів України, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, чим порушила умови взятих на себе зобов'язань у зв'язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 124369,31 грн., що складається із: заборгованості по кредиту - 60780,73 грн., заборгованість по відсоткам - 10997,50 грн., урахування індексу інфляційних збитків - 48691, 46 грн., 3% річних - 3899,62 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1865,54 грн.

Керуючись статтями 10, 11, 31, 60, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 513, 515, 516,526, 527, 530, 546, 549, 611, 625, 627, 628, 629, 651, 1054, 1077, 1082 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки с. Банищи, Львівського району, Курської області, ІПН НОМЕР_2, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (04112, м. Київ, вул. авіаконструктора І.Сікорського,8, корп. А, пов.6, оф.32, ) заборгованість за кредитним договором № R9В від 30 жовтня 2012 року в сумі 124369 (сто двадцять чотири тисячі триста шістдесят дев'ять) гривень 31 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки с. Банищи, Львівського району, Курської області, ІПН НОМЕР_2, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (04112, м. Київ, вул. авіаконструктора І.Сікорського,8, корп. А, пов.6, оф.32, ) витрати по сплаті судового збору в сумі 1865 (одна тисяча вісімсот шістдесят п'ять) грн. 54 коп.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти дів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.С.Конопленко