Провадження № 2/344/4826/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2016 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря Мічути Т.Б.

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особою, яка втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2016 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання особою, яка втратила право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі вказують, що є співвласниками квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_5, якому також належала частка даної квартири, помер 07 грудня 2007 року. Крім того, співвласником квартири є і малолітня ОСОБА_6 У даній квартирі з 19 жовтня 2007 року зареєстрована відповідач. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 січня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірваний. Ще задовго до розірвання шлюбу, а саме: з серпня 2014 року відповідач покинула дану квартиру, забравши усі свої особисті речі. Уже тривалий час відповідач проживає в Італії та повертається в Україну тільки на короткий проміжок часу. У той час вона проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, що в місті Івано-Франківську. За таких обставин позивачі просять визнати ОСОБА_4 особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач у жодне судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, тоді як про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином.

Відповідач була викликана у судове засідання через засоби масової інформації, про що свідчить наявне у матеріалах справи оголошення у газеті «Галичина» від 10 листопада 2016 року № 87 (5236). Проте відповідач не повідомила про причини своєї неявки і не подала заяв про розгляд справи за її відсутності, не було подано і заперечень на позовну заяву. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до частини девятої статті 74 Цивільного процесуального кодексу України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що позивачі по справі є його близькими родичами: братом та матірю, а відповідач є колишньою дружиною його брата ОСОБА_2. У квартирі відповідач не проживає більше двох років, її речей у квартирі немає.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що є невісткою ОСОБА_3. ОСОБА_4 у квартирі не проживає з літа 2014 року.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що є подругою ОСОБА_10, остання попросила її здійснювати догляд за дітьми сина ОСОБА_2. З 01 квітня 2016 року вона здійснює догляд за дітьми.

Згідно частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Керуючись статтями 77, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних і доказів, так як у суду є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а позивач не заперечує проти такого розгляду.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_5, батьку, ОСОБА_3, матері, ОСОБА_6, дочці, в рівних частках (а.с. 6-7).

ОСОБА_5 помер 07 грудня 2007 року (а.с. 12).

Батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 13).

Згідно довідки № 02-02/3931, будинкової книги, відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Івано-Франківській області, у квартирі АДРЕСА_4 зареєстрована відповідач (а.с. 8-11, 20, 26).

Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями частин першої-третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-другої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Конституцією України (статтею 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, як зазначено у статті 391 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців.

Стаття 72 Житлового кодексу України передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У звязку з розірванням шлюбу між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем відповідач не є членом сім`ї позивача, представник позивача заперечила наявність іншої домовленості між позивачем та відповідачем стосовно обставин права користування спірним житлом.

За таких обставин суд вважає доведеними доводи позивачів про те, що відсутність відповідача має постійний характер, підстави для визнання причин відсутності відповідача поважними відсутні, тому відповідача ОСОБА_4 необхідно визнати особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 71, 72 Житлового кодексу України, статей 316-318, 391 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 3, 4, 6, 7, 10, 57-60, 77, 169, 197, 209, 212-214, 218, 222-233, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2.

Заочне рішення може бути переглянуто Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частини рішення складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 12 грудня 2016 року.

Повний текст рішення суду складений 14 грудня 2016 року.

Суддя Л.В. Мелещенко