Справа № 495/9100/16-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

07 грудня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - одноособово судді Боярського О.О.,

при секретарі - Рачицькій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород - Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми позики,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2., ОСОБА_3 про стягнення суми позики та просить суд:

-стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму боргу за розпискою від 25.06.2016 року у розмірі 1 352 520 грн.;

-стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 25.06.2016 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики за яким ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 52 000 доларів США з терміном повернення до 25 серпня 2016 року. Проте, ОСОБА_2 вчасно борг не повернув та по сьогоднішній день не виконав своє грошове зобов'язання перед ОСОБА_1

Позивач зазначає, за виконання зобов'язання ОСОБА_2 з приводу повернення коштів за довогором позики, укладеним із ОСОБА_1 виступив гарантом ОСОБА_3

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься його заява, відповідно до якої просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги повністю визнає.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, надав заяву, відповідно до якої просить розгляд справи здійснити у його відсутності.

У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, встановивши характер правовідносин, що склалися між сторонами, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 25.06.2016 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого останній позичив у позивача грошові кошти в розмірі 52 000 доларів США та зобов'язався їх повернути до 25.08.2016 року. Договір укладався в письмовій формі та з дотриманням вимог ст.203 ЦК України щодо чинності правочину.

Такі обставини відповідачем під час розгляду справи не заперечувалися, тому, відповідно до положень ч.1 ст. 61 ЦПК України (обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню), суд вважає доведеним та достеменно підтвердженим факт укладання між сторонами договору позики, на який вказує позивач та який міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Беручи до уваги вищевикладене, проаналізувавши всі обставини справи та враховуючи законодавчо закріплені імперативні норми щодо виконання сторонами позикового зобов'язання, суд вважає повністю обґрунтованою та правомірною вимогу позивача щодо стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості в розмірі 52 000 доларів США, що на момент подачі позову становить 1352520 грн.

Суд критично ставиться до посилань позивача на те, що гарантом у даному зобов'язанні виступає ОСОБА_3, а отже має відповідати за зобов'язанням солідарно з ОСОБА_2, з огляду на наступне.

Згідно ст. 560 ЦК України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку.

Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Із змісту наведеної статті вбачається, що гарантом не може виступати фізична особа, а лише банк чи інша фінансова установа.

А отже позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягють задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача сплачені та документально підтверджені судові витрати позивача: судовий збір в розмірі 1000 грн.

Керуючись ст.ст. 23, 203, 506, 509, 1046, 1049, 1167 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 209, ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) суму боргу за договором позики від 25 червня 2016 року в розмірі 1 352 520 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) суму сплаченого судового збору в розмірі 1000 грн.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя