Справа № 477/1970/16-ц
Провадження № 2/477/1177/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі - Федоровській Л.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

19 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати право власності на земельну ділянку площею 5,89 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Шевченківської сільської ради Жовтневого (Вітовського) району Миколаївської області, після смерті матері ОСОБА_4, померлої 30 травня 2008 року.

В обґрунтування цих вимог вказував, що після смерті матері залишилося спадкове майно, в тому числі у виді вищевказаної земельної ділянки. Позивач є таким, що спадщину прийняв. На час відкриття спадщини із померлою мешкали також донька спадкодавця, а рідна сестра позивача - ОСОБА_3 та чоловік померлої та батько позивача ОСОБА_2 Однак батько не мав та не має наміру приймати спадщину, але від неї в нотаріальному порядку не відмовився. Між сестрою відповідачкою ОСОБА_3 та ним, як спадкоємцями, що прийняли спадщину, укладено договір про розподіл спадкового майна. Втім, через наявність спадкоємця який не здійснив дій щодо належної відмови від спадкових прав, нотаріус відмовила йому у вчиненні нотаріальних дій з оформлення спадкових прав на спадкове майно в цілому, через що за захистом свого спадково права він був змушений звернутися до суду із цим позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та пояснив про вищевикладене.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову не заперечував, вказував, що дійсно був зареєстрований із дружиною на час її смерті, однак не мав наміру приймати спадщину, однак через необізнаність щодо порядку відмови від спадщини, вказаного не здійснив.

Відповідач ОСОБА_3 також позовні вимоги визнала, пояснила, що між нею та братом укладено договір щодо розподілу спадкового майна після смерті матері, за умовами якого братові виділяється вищевказана земельна ділянка, а їй житловий будинок № 12 по вул. Миру в с.Новогригорівка Жовтневого району Миколаївської області.

Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено, що за даними свідоцтва про смерть І-ФП № 075460, ОСОБА_4 померла 30 травня 2008 року, про що Шевченківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 36 від 02 червня 2008 року (а.с. 6).

Згідно копії Державного акту серії МК № 2682, виданого 29 листопада 2002 року на підставі рішення 22 сесії 23 скликання Шевченківської сільської ради народних депутатів від 28 вересня 2001 року № 16, зареєстрованого у Книзі актів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 102, ОСОБА_4 на час смерті належала вищевказана земельна ділянка площею 5,89 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шевченківської сільської ради (а.с. 9).

За даними спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4, єдиним спадкоємцем, який звернувся із заявою про прийняття спадщини є позивач ОСОБА_1

Згідно відомостей Шевченківської сільської ради від 15.09.2016 року, на час смерті ОСОБА_4 із нею проживали чоловік відповідач ОСОБА_2, донька відповідач ОСОБА_3 та син позивач ОСОБА_1 (а.с. 7).

Підстави звернення позивача до суду із цим позовом підтверджуються розясненням нотаріуса від 12.10.2016 року №808/02-14/101-2016, яким ОСОБА_1 розяснено про неможливість вчинення нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спірну земельну ділянку через наявність даних щодо інших спадкоємців, які прийняли спадщину (а.с. 17).

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Однак відповідач ОСОБА_2, не маючи наміру приймати спадщину, належним чином від неї не відмовився, що на даний час перешкоджає іншим спадкоємцям нотаріально оформити свої спадкові права.

Поновлення в судовому порядку строку на подання заяви про відмову від спадщини закон не передбачає.

Як вказує відповідач, через юридичну необізнаність, він не подавав нотаріусу відповідної заяви щодо відмови від свого права на спадкування. Втім, прийняття спадщини є правом особи, а не її обовязком.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив відсутність його наміру та бажання прийняття спадщини після смерті дружини.

Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець іншої можливості захистити своє право на майно не має можливості через неподання вчасно іншим спадкоємцем до нотаріуса заяви про відмову від спадщини.

Враховуючи, що прийняття спадщини є особистим правом спадкоємця, та з урахуванням відсутності такого бажання у відповідача ОСОБА_2, суд дійшов висновку про можливість захисту прав інших спадкоємців, які виявили бажання на прийняття спадщини, з урахуванням їх волі на прийняття спадщини та волі і права ОСОБА_2 щодо відмови від прийняття спадщини.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а отже спадкоємці, що прийняли спадщину, як власники вищевказаного майна, вправі розпорядитися ним на власний розсуд.

Відповідно до положень ч.2 ст.1278 ЦК України, кожен спадкоємець має право на виділ його частки в натурі. Оскільки за вимогами ч.5 ст.1269 ЦК України, спадкове майно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини, то останні вправі розпорядитись належним їм майном, в тому числі уклавши вищевказаний договір про виділ кожному в натурі його частки.

Зі змісту укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору, останні домовилися про розподіл спадкового майна у наступний спосіб, ОСОБА_1 виділяється земельна ділянка площею 5,89 га, а ОСОБА_3 житловий будинок № 12 по вул. Миру в с.Новогригорівка Жовтневого району Миколаївської області.

Враховуючи наведене, та встановивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по справі, відповідно до положень ст.ст. 1233, 1261, 1268-1269 ЦК України, є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 та спадщину прийняли, проте позбавлені можливості в нотаріальному порядку розподілити майно у визначений ними спосіб, то відповідно до ст. 16 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідним їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 212- 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 30 травня 2008 року, право власності на земельну ділянку площею 5,89 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Шевченківської сільської ради Жовтневого (Вітовського) району Миколаївської області (що зазначена у державному акті на право власності на землю МК № 2682, виданого 29 листопада 2002 року на підставі рішення 22 сесії 23 скликання Шевченківської сільської ради народних депутатів від 28 вересня 2001 року № 16, зареєстрованого у Книзі актів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 102).

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 08 грудня 2016 року.

Суддя Л.М. Семенова