Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/4758/16 Головуючий у 1 інстанції: Боровікова А.І.
Є.У.№ 333/7696/15-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру обовязкової частки у спадщини,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 18.11.2010 р. померла її мати ОСОБА_5, після смерті матері відкрилася спадщина - квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належала останній на праві власності на підставі Після відкриття спадщини, 24.11.2010 р. позивачка звернулася із заявою про прийняття спадщини до Шостої державної нотаріальної контори м. Запоріжжя. 07.10. 2009 р. матір'ю ОСОБА_5 було складено заповіт, відповідно до якого вона належну їй на праві власності квартиру заповідала ОСОБА_3

Проте, не зважаючи на існування заповіту, позивачка зазначає, що вона має право на обов'язкову частку спадщини згідно до положень ст. 1241 ЦК України в зв'язку з тим, що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_5 вона досягла встановленого законом пенсійного віку. 05.02. 2004 року їй і виповнилось 55 років.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2015 р. в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4С, третя особа: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування відмовлено.

Рішення суду набуло законної сили. Таким чином, зазначає позивачка, у судовому порядку було визнано її право на обов'язкову частку у спадщині.

19.09.2015 р. Постановою Державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори позивачці відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що спадкоємцем не було надано правовстановлюючий документ на спадкове майно - квартиру. Оригінали правовстановлюючих документів на квартиру знаходяться у відповідачки, тому позивачка не може надати ці документи нотаріусу та отримати Свідоцтво про право на спадщину.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд, визнати за нею право власності на 1/4 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що згідно заповіту від 07.10.2009р. її мати квартиру, що є спадковим майном, заповідала їй - ОСОБА_3 Починаючи з 2001 р. відносини між спадкодавцем та відповідачкою ОСОБА_4 суттєво погіршилися. 22.03.2001р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір довічною утримання, відповідно до якого ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3. У свою чергу, Відповідачка взяла на себе зобов'язання надати ОСОБА_5 довічне матеріальне забезпечення у вигляді постійного догляду та утримання. У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не виконувала свої зобов'язання, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2002 р. договір довічного утримання від 22.03.2001 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було розірвано.

Відповідно до змісту зазначеного рішення судом встановлено, що ОСОБА_5 вирішила укласти договір довічного утримання, оскільки була непрацездатною за станом здоров'я та за віком, а також у зв'язку з потребою в придбанні медикаментів та допомоги при веденні домашнього господарства. Судом також було встановлено, що ОСОБА_4 (Відповідач) після укладення договору жодної матеріальної допомоги своїй матері не надавала, більшість часу була відсутня, оскільки проживала в Харківській області, а коли приїздила на декілька днів, то сама перебувала на утриманні своєї матері, оскільки протягом часу свого перебування і харчувалася, і жила зі своїми синами за рахунок матері.

Про характер стосунків між спадкодавцем та Відповідачем, зазначає позивачка, свідчить те, що після оформлення договору довічного утримання ОСОБА_4 без відома та без згоди матері ОСОБА_5 одразу стала на облік за місцем реєстрації (прописалася) та поставила на облік за місцем реєстрації свого сина ОСОБА_6 в належній матері квартирі, в зв'язку з чим, відчувши посягання на її права як власника квартири, мати вимушена була звернутися до суду з позовом до ОСОБА_4 ОСОБА_6 Рішенням Комунарського місцевого суду м. Запоріжжя від 24.12.2002 року відповідачів було зобов'язано знятися з обліку за місцем реєстрації за адресою м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд. 108-а. кв. 72.

Після вищезазначених подій у 2002 р. (розірвання договору довічного утримання, а також зняття з реєстраційного обліку) і до 2006 р. через зіпсовані відносини з матір'ю відповідачка ОСОБА_4 майже не спілкувалася з матір"ю. Відповідач мала постійне місце реєстрації та проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, с.м.т. Ківшарівка, буд. 4. кв. 90. де у її власності знаходились дві квартири, саме тому вона приїздила до м. Запоріжжя дуже рідко. За інформацією, що міститься в довідці Дитячо-юнацької спортивної школи № 8 від 14.05.2015 р. № 31 ОСОБА_4 з 01.09.2007 р. працює штатним тренером-викладачем.

Разом з тим, з 2007 року відносини, що склалися у матері з відповідачкою, були напруженими. Мати скаржилася на поведінку своєї доньки, зазначала, що відповідачка часто свариться. Мати бувала недоглянута, через що зверталася за допомогою до сусідки. У зв'язку з цим мати зазнавала душевних страждань через таку поведінку дочки, постійно покладала надію, що Відповідачка змінить своє ставлення до неї.

Про те, що мати мала важкі та неприязні стосунки з відповідачем, свідчить безпосередньо волевиявлення самої ОСОБА_5, яке вона виклала у заповіті. складеному та посвідченому 07.10.2009 р.. в той період, коли відповідач вже мешкала з матір'ю, відповідно до якого належну їй на праві власності квартиру, вона заповіла ОСОБА_3

Щодо майнового стану Відповідача, відповідно до довідки від 14.05.2015 року № 31, наданої Дитячо-юнацькою спортивною школою № 8, ОСОБА_4 з 01.09.2007 року і по теперішній час (станом на 14.05.2015р.) працює штатним тренером-викладачем. Таким чином, після досягнення пенсійного віку, відповідач продовжує працювати та, окрім пенсії, отримує ще і заробітну плату.

Крім того, у власності відповідача ОСОБА_4 знаходиться нерухоме майно -дві квартири у Харківській області, Куп'янському районі, с.м.т. Ківшарівка. В одній із таких квартир зареєстровано місце проживання відповідача - с.м.т. КівшарівкаАДРЕСА_4.

Також у відповідачки є рахунки в банках, про що свідчить заява відповідачки, адресовану відділенню ПАТ «Креді Агріколь банк» від 05.07.2013 p., згідно якої, Відповідач просить перерахувати відсотки за договором на відкриття і обслуговування депозитного вкладу на картковий рахунок.

Разом з тим, позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 є пенсіонеркою, а також маю статус дитини війни. Разом з позивачкою за адресою АДРЕСА_5, мешкає її чоловік ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, пенсіонер, її донька ОСОБА_8, а також її онуки, ІНФОРМАЦІЯ_3 та 2010р.н. Матеріальне становище сім'ї позивачки вкрай важке з урахуванням того, що її донька ОСОБА_8 отримує низьку заробітну плату, її онука ОСОБА_9 є студенткою університету, онука ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, є малолітньою дитиною, а тому позивачка вимушена допомагати їм.

Коли мати ОСОБА_5 складала заповіт, то з урахуванням важких відносин, що склалися у неї з відповідачкою ОСОБА_4, а також з урахуванням майнового стану своїх доньок, вона зробила саме таке розпорядження на випадок своєї смерті.

Виходячи із характеру відносин ОСОБА_4 зі спадкодавцем протягом життя, з урахуванням майнового стану відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 та майнового стану позивача, а також з урахуванням інших обставин по справі, позивачка вважає, що є підстави для зменшення розміру обов'язкової частки у спадщині ОСОБА_4 до 1/8 частини.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд, зменшити розмір обовязкової частки у спадщині ОСОБА_4С, відкритої внаслідок смерті 18.11.2010 р. ОСОБА_5 до 1/8 частини спадкового майна.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2016 року первісний позов задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Витрати за ОСОБА_4 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_6 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_10, померлої 18.11.2010 року.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1241 ЦК України право на обов'язкову частку в спадщині мають право: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року (справа № 1-1/2014) у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_12 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 ЦК України зміст поняття "повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 ЦК України щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях ч. 3 ст. 75 СК України, яка відносить до категорії "непрацездатні" інвалідів I, II та III груп, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття "непрацездатний".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» N 24-753/0/4-13, 16.05.2013, (ОСОБА_8 7), захист права на обов'язкову частку в спадщині може здійснюватись шляхом пред'явлення вимог про визнання права на обов'язкову частку в спадщині (ст. 1241 ЦК), перерозподіл спадщини (ст. 1280 ЦК), визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину (ст. 1301 ЦК).

При вирішенні спорів про зменшення розміру обов'язкової частки у спадщині (абз. 2 ч. 1 ст. 1241 ЦК) встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо.

Зменшення розміру обов'язкової частки в спадщині полягає у пропорційному зменшенні частки такого спадкоємця.

Спадкування обов'язкової частки в спадщині здійснюється на підставах встановлених законом, шляхом прийняття спадщини в порядку, передбаченому статтями 1268 - 1269 ЦК.

У Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» N 7, 30.05.2008, Постанова, Верховний Суд України також зазначено, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.

Сторонами не оспорений той факт, що позивач ОСОБА_4 відноситься до кола осіб, що мають право на обовязкову частку у спадщині.

При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу.

Суд може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця.

Виходячи зі змісту зазначених розяснень, суд першої інстанції досліджував питання які стосуються спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, обставини наявності між ними неприязних стосунків, зумовлених аморальною поведінкою спадкоємця, майновий стан спадкоємця тощо.

Судом було встановлено, що між позивачем ОСОБА_4 та спадкодавцем були сімейні стосунки, вони проживали разом на час смерті спадкодавця, жодних обставин, які свідчити б про аморальну поведінку ОСОБА_4 взагалі або по відношенню до матері спадкодавця, судом не встановлено.

Не зазначені такі обставини і в апеляційній скарзі. Посилання апелянта на наявність складних відносин позивачки ОСОБА_4 з матірю не свідчить про вчинення нею аморальних чи інших протиправних дій.

Також безпідставними є твердження в апеляційній скарзі про те, що обовязкова частка у спадщини має бути зменшена з урахуванням майнового стану позивачки. Так, позивач є пенсіонеркою, наявності у неї завеликих доходів або особливо цінного майна не встановлено, а та обставина, що будучи пенсіонеркою, вона продовжує працювати, не може бути розцінена як така, що впливає на можливість зменшення розміру обовязкової частки у спадщині.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаружваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: