Справа № 450/2704/15 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/4284/16 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Ванівського О.М., Берези В.І.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача, його представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виселення без надання іншого житла,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про виселення з належного їй на праві власності житлового будинку АДРЕСА_1 свого колишнього чоловіка - відповідача ОСОБА_5, шлюб з яким було розірвано рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2012 року, на підставі статті 116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, обґрунтовуючи свою вимогу тим, що на протязі тривалого часу відповідач систематично порушує правила співжиття, а вжиті заходи попередження не дали жодних позитивних результатів.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 травня 2016 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_4, просить його скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що нею подано достатньо доказів на підтвердження наявності обставин, визначених частиною першою статті 116 ЖК України, необхідних для виселення відповідача із вказаного житлового будинку, а саме: неодноразові її звернення до Пустомитівського РВ ГУМВСУ у Львівській області із заявами про вжиття заходів щодо незаконних дій відповідача від 24.08.2012 року, 01.03.2013 року та 06.03.2013 року, постанови суду в справах про адміністративні правопорушення про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за насильство в сім'ї, - які, на думку апелянта, свідчать про систематичний характер незаконних дій відповідача та порушення правил співжиття з нею й про те, що застосовані до нього заходи попередження про недопустимість такої поведінки та заходи адміністративної відповідальності не дали жодних позитивних результатів. Вважає, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки дослідженим в судовому засіданні доказам, які вона подала на підтвердження своїх вимог, а тому висновки суду про недоведеність її вимог вважає неправильними. Крім того апелянт зазначає, що Кротошинська сільська рада не є тим органом, який уповноважений на вжиття заходів адміністративного впливу, а тому наявність позитивної характеристики на відповідача від органу місцевого самоврядування не спростовує письмових доказів про систематичність порушень відповідачем правил співжиття в родині. Зазначає, що сам текст характеристики містить загальні фрази та не дає можливості визначити поведінку відповідача не в громадських місцях.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням (ч.4 ст.156 ЖК).

Статтею 157 ЖК України визначено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до частини першої статті 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №2 від 12.04.1985 року (із змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Судом встановлено, що предметом спору є житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 38,2 кв.м., який є особистою власністю позивача ОСОБА_4, що підтверджено рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 червня 2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 лютого 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Відповідач ОСОБА_5 зареєстрований і проживає у спірному будинку як член сім'ї власника будинку, що визнається позивачем.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2012 року шлюб, зареєстрований між сторонами 20 вересня 1997 року, розірвано.

Наданими позивачем письмовими доказами, зокрема, постановами Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 листопада 2012 року та від 30 квітня 2013 року, висновками Пустомитівського РВ ГУМВСУ у Львівській області від 13 січня 2014 року та 20 січня 2014 року (а.с.9, 10, 14, 17) підтверджується факт притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення ним у серпні 2012 року та в березні 2013 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та ч.2 ст.173-2 КУпАП, яке полягало в тому, що відповідач за місцем свого проживання висловлювався щодо позивача нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, принижував її честь та гідність, та факт внесення відповідачу захисних приписів про недопустимість вчинення насильства в сім'ї у січні 2014 року (а.с.14, 17), однак, матеріалами справи підтверджується і сторони визнали в судовому засіданні той факт, що між позивачем та відповідачем впродовж останніх років існують неприязні відносини, у зв'язку з чим виникають конфлікти на побутовому грунті, в тому числі, через спори щодо поділу спірного будинку та участі кожного з них у вихованні дітей (наприклад, сварка між сторонами 18.03.2013 року виникла із-за того, що напередодні відповідач купив синові морозиво (а.с.13), сварка 06.01.2014 року виникла у зв'язку з тим, що позивач ОСОБА_4 намагалася забрати дітей на святвечір до своїх батьків (а.с.17) тощо).

Враховуючи наведені вище норми закону та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про відсутність правових підстав для виселення відповідача із спірного жилого приміщення, оскільки з досліджених у судовому засіданні доказів не можна дійти безспірного висновку про неможливість позивача спільно проживати з відповідачем в одному будинку.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам, застосував норми матеріального закону, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не допустив порушень норм процесуального закону, які б були підставою для скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Ванівський О.М.

Береза В.І.