Справа № 740/3872/16-ц
Провадження № 2/740/1250/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2016 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Ковальової Т.Г.,

за участю секретаря Кононяко С.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_2,

представника органу опіки та піклування -

виконкому Ніжинської міської ради ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 до ОСОБА_6, орган опіки та піклування виконком Ніжинської міської ради, про вселення в житлове примішення,

встановив:

Позивач звернулася до суду в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, із зазначеним позовом, в якому просить вселити її разом з дитиною в житловий будинок №2-В по вул.Воздвиженська в м.Ніжині Чернігівської області.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 червня 2016 року її син є співвласником вказаного житлового будинку і йому належить на праві власності 1/4 частка будинку, а інші 3/4 частки будинку належать на праві власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.08.2011 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2014. Частки в натурі не виділені. Житловий будинок має загальну площу 143,7 кв.м, а житлова площа становить 78,1 кв.м.

Відповідач позбавив її можливості вільно управляти майном дитини всупереч вимогам ст.177 Сімейного кодексу України, не надає ключі від будинку, чинить перешкоди у вільному користуванні майном дитини.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позов за викладених в ньому обставин і пояснив, що будинок є двоповерховий, має окремі житлові кімнати і проживання саме в цьому будинку, незважаючи на належність малолітньому на праві власності їнших об*єктів нерухомого майна та земельних ділянок, є найбільш зручним для ОСОБА_5, оскільки будинок знаходиться в центрі міста і поряд зі школою, в якій він навчається, що позбавляє його необхідності користуватися громадським транспортом. В даний час він проживає на значній відстані від загальноосвітньої школи в квартирі по вул.Космонавтів, яка знаходиться наприкінці м.Ніжина.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що ОСОБА_5 має у власності інші об*єкти нерухомого майна і непроживання його в будинку №2- В по вул.Воздвиженська в м.Ніжині не порушує його житлових прав, оскільки будинок непридатний для проживання, так як в ньому відключено електро-, водо-, теплопостачання із-за підвищення розміру витрат на житлово-комунальні послуги. В даний час в будинку ніхто не проживає. ОСОБА_6 є інвалідом першої групи, прикутий до ліжка і потребує сторонньої допомоги, проживає він в одному із сіл Ніжинського району.

Представник органу опіки та піклування - виконкому Ніжинської міської ради ОСОБА_3 в судовому засіданні висловила думку про необхідність задоволення позову з метою недопущення порушення житлових прав малолітньої дитини, оскільки саме це є предметом спору, а не житлово-побутові умови проживання дитини або зловживання його правами зі сторонни його законного представника матері ОСОБА_7 або будь-якої іншої особи.

Дослідивши усі докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 червня 2016 року ОСОБА_5 є співвласником житлового будинку №2-В по вул.Воздвиженська в м.Ніжині Чернігівської області і йому належить на праві власності 1/4 частка будинку(а.с.7), а інші 3/4 частки будинку належать на праві власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.08.2011 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2014 (а.с.7). Частки в натурі не виділені. Житловий будинок має загальну площу 143,7 кв.м, а житлова площа становить 78,1 кв.м.

Відповідно до вимог ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов*язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач перешкоджає малолітньому власнику 1/4 частки будинку та його законному представнику матері ОСОБА_7 у користуванні житловою площею в будинку №2-В по вул.Воздвиженська в м. Ніжині, Відповідач позбавив її можливості вільно управляти майном дитини всупереч вимогам ст.177 Сімейного кодексу України, не надає ключі від будинку, чинить перешкоди у вільному користуванні майном дитини.

Це підтверджується висновком ВП ГУНП №4224 від 11.07.2016, яким рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх немайнових прав. (а.с.15).

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення.

Також, встановлено, що ОСОБА_5 народився 01 березня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.6), де зазначено ОСОБА_7 зазначена матір*ю дитини, тому відповідно до ч. 1 ст.177 СК України вона має право управляти майном, належним малолітній особі, без спеціального на те повноваження та зобовязана дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Батько малолітньої дитини ОСОБА_8 помер 08 серпня 2012 року. 08 травня 2013 року померла мати ОСОБА_8, а баба ОСОБА_5 ОСОБА_9 і малолітній її онук ОСОБА_5 отримав спадщину після її смерті в порядку спадкування за правом представлення відповідно до ст.1266 ЦК України.

Таким чином, позовні вимоги позивача, яка діє в інтересах своєї малолітньої дитини, про вселення в житлове приміщення підлягають задоволенню.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.319,383 ЦК України, ст.177 СК України, ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 до ОСОБА_6, орган опіки та піклування виконком Ніжинської міської ради, про вселення в житлове приміщення задовольнити.

Вселити малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його законним представником ОСОБА_7 у житловий будинок №2- В по вул.Воздвиженська в м.Ніжині Чернігівської області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Ковальова Т.Г.