Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді: - ОСОБА_1,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором кредиту,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» вказує, що рішення суду є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд відхилив у якості доказу копію Анкети-заяви через те, що відповідач висловив суду нічим необгрунтоване припущення про те, що підпис у ній йому не належить, при цьому відповідного клопотання про призначення експертного дослідження підпису не заявляв.

Доводить, що зазначення місцевим судом у рішенні про ненадання банком копій витребуваних ним двічі у банку оригіналів документів слід розцінити як голослівне, оскільки матеріали справи не містять відповідних ухвал про витребування судом переліку оригіналів документів із зазначенням ідентифікуючих ознак таких документів, а не взагалі, та доведення такої вимоги суду до відома банку чи його повноважного представника.

Стверджує, що місцевий суд не здійснив дослідження і не надав правової оцінки наявним у справі додатковій угоді та розрахунку заборгованості, та мав зробити таке в силу приписів ч.2 ст.185 ЦПК України, оскільки щодо їх достовірності та неналежності відповідач заперечень не висував, та суд окремо від відповідача, не встановив жодних підстав, які б викликали сумнів у суду з приводу їх достовірності та належності.

Крім того, вказує, що на підставі поданих банком документів місцевий суд мав достовірно встановити, що між сторонами існують договірні зобов»язання, які виникли

________________________________________________________________________________________________

Справа № 572/1422/16-ц Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_5

Провадження № 22-ц/787/1848/2016 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

11.01.2005 року, наслідком яких є отримання відповідачем картки № 161149, після спливу терміну дії якої відповідач отримав картку № 4291, за якими тривалий час (період з 02.03.2005 року по 25.02.2016 року) здійснював банківські операції з отримання коштів в межах встановленого кредитного ліміту та здійснював повернення цих коштів, але не у повному обсязі, а тому місцевий суд неправомірно здійснив висновок про недоведеність позовних вимог банком та відмовив у їх задоволенні на цій підставі, оскільки не сприяв повному та всебічному з»ясуванню обставин для ухвалення законного та обгрунтованого рішення.

Також зазначає, що факт непідписання ОСОБА_4 Анкети-заяви останнім не доведено та судом не спростовано.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В запереченні на апеляційну скаргу, ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність судового рішення в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що суд згідно наданих копій документів не може зробити висновок про який договір йде мова в позовній заяві, оскільки в документах різні дати і крім того, позивачем не надано оригінали письмових доказів, які могли б бути належними доказами відповідно до ст.ст. 58, 64 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 11 січня 2005 року між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») укладено додаткову угоду, у якій сторони визначилися з усіма істотними умовами щодо кредитування.

11.02.2005 року між сторонами підписано анкету - заяву на отримання кредитної картки, відповідно до якої ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

При укладенні кредитного договору сторони виходили з вимог ст. 634 ЦК України, у відповідності до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У анкеті - заяві на отримання кредитної картки вказано, що відповідач підтверджує свою згоду з Правилами користування платіжними картками, умовами, викладеними в договорі (а.с.14).

У п. 3.1. Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картку, її вид і термін дії визначений в заяві і в пам»ятці клієнта, підписанням якої клієнт і банк укладає договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата відкриття рахунку, яка вказана в розділі «Відмітки банку» заяви.

У анкеті - заяві на отримання кредитної картки вказана дата видачі картки і ПІН-кода -25.02.2005 року (а.с.14).

Згідно з Правилами користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця (п. 3.1.1. ).Після закінчення терміну дії відповідна Карта продовжується Банком на новий термін (шляхом надання клієнту карти з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення терміну дії) не поступила письмова заява Держателя про закриття Карткового рахунку, а також при умовах наявності коштів на Картковому рахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по Картковому рахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (п.3.1.3.).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки умови кредитного договору б/н від 11.02.2005 року позичальником не виконувались, то згідно поданого банком розрахунку заборгованість клієнта перед банком станом на 29.02.2016 року склала 22431,08 грн., з яких: 5660,89 грн.- заборгованість за кредитом, 13633,36 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, 1592,49 грн.- заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн штраф (фіксована частина), 1044,34 грн штраф(процентна складова).

Розмір вказаної заборгованості підтверджується розрахунком суми заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем. Відповідачем указаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу не надано, а тому колегією суддів він приймається як достовірний.

Підпунктом 5.4. Правил користування платіжною карткою передбачено, що термін погашення за кредитом (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками без встановленого мінімального обов'язкового платежу, здійснюється в наступному порядку: термін погашення процентів за кредитом - кожного місяця за попередній місяць, термін погашення кредиту в повному об'ємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті (в полі MONTH) (а. с. 11).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів сторонами було визначено місяцями.

Як роз»яснив Верховний Суд України у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, яка згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Строк дії кредитної картки № 161149 встановлено до лютого 2007 року, про що зазначено у анкеті - заяві на отримання кредитної картки (а.с.14).

Під час судового засідання у суді апеляційної інстанції представник позивача - ОСОБА_6 пояснив, що відповідачу 18.12.2010 року після спливу дії старої було видано нову картку № 122250, з терміном дії до 01/14 року, а вказане в апеляційній скарзі, що після спливу терміну дії картки відповідач отримав картку № 4291 зазначено помилково.

В матеріалах справи на а.с. 39-42 міститься заява ОСОБА_4 про застосування строків позовної давності.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, ОСОБА_4 останній раз погашення за наданим кредитом здійснювалось в сумі 3,22 грн. 25.02.2016 року.

До суду із даним позовом банк звернувся 01 квітня 2016 року, тобто в межах строку позовної давності, оскільки строк дії картки закінчився у січні 2014 року.

Однак, відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов"язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов"язаний виплатити банку штраф в розмірі 500 грн +5% від суми позову.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання /ч.2 ст. 549 ЦК України/. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання /ч.3 ст. 549 ЦК України/.

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищезазначене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно - правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов»язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі № 6-2003цс15.

Оскільки в заявленому позові розрахунком заборгованості на відповідача покладено стягнення заборгованості за пенею та комісією та штрафи (фіксована частина та процентна складова) за прострочене зобов"язання, з урахуванням викладених норм, заборгованість за пенею та комісією та штраф (фіксована частина) стягненню не підлягають і в цій частині вимог слід відмовити.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що судове рішення, відповідно до вимог ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, позов підлягає частковому задоволенню. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 20338,59 грн., з якої 5660,89 грн. заборгованість за кредитом; 13633,36 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1044,34 грн. штраф (процентна складова). В решті позову необхідно відмовити.

Розподіл судових витрат провести відповідно до ст.88 ЦПК України. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1378,00 гривень за подання позову, відповідно до квитанції банку та 1374,38 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи неповне з"ясування обставин справи, порушення норм процесуального та матеріального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового про задоволення позову частково.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»- задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2016 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 20338,59 грн., з якої 5660,89 грн. заборгованість за кредитом; 13633,36 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1044,34 грн. штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1378,00 грн за подання позову та 1374,38 грн за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: З.М. Максимчук

Судді: А.М. Шеремет

ОСОБА_3