Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2297/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Бондаренко В. В.
Доповідач Головань А. М.
УХВАЛА

Іменем України

14.12.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Голованя А.М.

суддів: Гайсюка О.В., Карпенка О.Л. .

за участю секретаря Діманової Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Бобринецької міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, визнання недійсним запису про право власності, визнання права власності і

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 21 березня 1966 року йому було виділено земельну ділянку 0,25 га., на якій у 1969 році ним побудовано житловий будинок та господарські будівлі і споруди по АДРЕСА_1, що підтверджується технічним паспортом та пояснювальною запискою старожила села Шляхове.

Проте вказане майно протиправно зареєстроване за відповідачем ОСОБА_3, оскільки здійснити його будівництво у 1970 році не міг адже був неповнолітнім, надані ним документи не відповідають дійсності та містять недостовірну інформацію.

В квітні 2015 року він звернувся із заявою до Бобринецької міської ради про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в АДРЕСА_1, але відповідач по суті заяви рішення не прийняв (а.с.2-6, 147-149).

Просив визнати протиправною бездіяльність Бобринецької міської ради Кіровоградської області, яка полягає в не розгляді його заяви від 14 квітня 2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зобов'язавши міську раду розглянути зазначену заяву та прийняти по цьому питанню відповідне рішення; визнати недійсним запис про право власності за №13081965 від 27 січня 2016 року відносно об'єкта нерухомого майна житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1, згідно якого власником записано ОСОБА_3 та визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Бобринецької міської ради щодо не розгляду заяви ОСОБА_2 від 14 квітня 2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 та зобов'язано міську раду розглянути вказану заяву та прийняти рішення у порядку встановленому законодавством України. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог визнати недійсним реєстраційний запис про право власності на спірний будинок за ОСОБА_3 та визнати за ним право власності на цей будинок, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

В частині задоволених вимог про визнання протиправною бездіяльності Бобринецької міської ради щодо не розгляду заяви позивача та покладення на неї обов'язку її розглянути рішення суду не оскаржується.

Позивач ОСОБА_2, який належним чином був повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не прибув. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. (ч.2 ст.305 ЦПК України)

Заслухавши доповідача, пояснення представників позивача, які підтримали доводи скарги, відповідачів ОСОБА_3 та представника Бобринецької міської ради, які заперечили проти скарги, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду, в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів про виділення йому земельної ділянки для забудови спірного будинку та документів, які б підтверджували право власності на нього.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом спору між сторонами є житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №52481356, сформованого 02.02.2016 року державним реєстратором Реєстраційної служби Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області 27.01.2016 року зареєстровано право приватної власності на сказаний житловий будинок за ОСОБА_3, номер запису про право власності: 13081965 (а.с.20, 113-114).

Згідно архівної довідки №6 виготовленої 26.01.2016 року державна реєстрація права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за архівними даними реєстрових книг Бобринецької дільниці Кіровоградського ООБТІ не проводилася (а.с.98, 188).

З інвентарної справи №3916 за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що первинна інвентаризація проведена 23.09.2015 року та не містить правовстановлюючих документів на земельну ділянку чи житловий будинок за вказаною адресою. (а.с.165-192)

Як пояснив в суді апеляційної інстанції представник позивача, його батько ОСОБА_2 у вказаному будинку не проживає з 1982 року, оскільки переїхав в інше село - Капітанка Голованівського району Кіровоградської області.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Згідно п. 5 Перехідних положень до цього Закону України визначено, що до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації.

Оскільки відсутні правовстановлювані документи на ім'я позивача ОСОБА_2 на спірний будинок, який згідно позовної заяви збудовано у сільській місцевості у 1969 році і відносився на той час до системи колгоспного двору, то суду необхідно встановити чи існують щодо нього записи в погосподарській книзі.

Ведення погосподарських книг на той час здійснювалося на підставі постанови РНК СРСР від 26.01.1934 року № 185 «Про первинний облік в сільських радах» та ст. 12 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих Української РСР» в редакції 1968 року і складалися вони з окремих особових рахунків на кожне господарство, що знаходиться на території сільради. В особових рахунках містяться відомості про членів сім'ї, які проживають в господарстві, а також дані щодо землі, будівель і худоби, що знаходяться в особистому користуванні.

Як убачається із інформації наданої на запит апеляційного суду Бобринецькою міською радою, до територіального складу якої входить село Шляхове, погосподарські книги за період з 1966 року по 1982 рік втрачені, а тому надати відомості щодо належності будинку певній особі вони не в змозі.

Оскільки позивач посилався на те, що будинок було збудовано ним, то виходячи зі змісту наведених вище норм права і з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України він зобов'язаний був довести, надавши докази відповідно до положень ст. ст. 58, 59 ЦПК України, що він належить саме йому, а не іншій особі.

Проте доказів на підтвердження заявлених вимог позивачем не надано, а його посилання на акт складений старожилами села Шляхове від 05.06.2015 року, акт комісії Бобринецької міської ради від 02.07.2015 року, технічний паспорт на будинок від 23.09.2015 року та архівну довідка про те, що ОСОБА_2 рішенням правління колгоспу від 21 березня 1966 року було виділено 0,25 га земельної ділянки (без зазначення адреси) не є належними доказами на підставі яких можна визнати право власності на будинок.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував документи, які, на думку позивача, вказують про його право на будинок висновків суду не спростовують.

Таким чином, суд першої інстанції у відповідності вимог ст. 212 ЦПК України правильно оцінив докази та обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

За таких обставин рішення суду в частині вирішення оскаржуваних вимог скасуванню не підлягає з підстав передбачених ст. 308 ЦПК України, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 202, 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до Бобринецької міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним запису про право власності та визнання права власності на житловий будинок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскарженою в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: