АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/5090/2016 Головуючий в суді 1 інстанції - Шевченко Л.В.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

встановила:

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року відмовлено у відкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказував, що суд прийшов до помилкового висновку, що дана справа повинна розглядатись в порядку позовного провадження, оскільки спору про право спільної сумісної власності не існує, адже ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а спадкоємцем першої черги за законом майна померлої є малолітній син заявника та ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявника, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даною заявою, заявник просив встановити факт проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 14 грудня 2008 року по 22 січня 2016 року.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції на підставі ч.4 ст. 256 ЦПК України дійшов висновку, що із заяви ОСОБА_2, яка подана в порядку окремого провадження, випливає, що встановлення цього юридичного факту заявнику необхідно для визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а тому в даному випадку існує спір про право, який має розглядатись в позовному порядку.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, вважає його законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Статтею 258 ЦПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено мету встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_2, свої вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу заявник обґрунтовував тим, що з 14 грудня 2008 року по 22 січня 2016 року він проживав однією сім'єю з ОСОБА_3, без реєстрації шлюбу. 16.10.2009 року у них народився син ОСОБА_4

За час спільного проживання однією сім'єю було придбано на ім'я ОСОБА_3 автомобіль НОМЕР_1, а також побутову техніку в квартиру за адресою АДРЕСА_1, меблі, інші речі господарського вжитку, ювелірні прикраси.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 померла.

В порядку положень ст. 74 СК України встановлення факту проживання однією сім'єю необхідне заявнику для визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 до часу її смерті.

Таким чином, зі змісту заяви ОСОБА_2 вбачається, що заява не містить посилань на те, які конкретні правові наслідки породжує встановлення юридичного факту проживання його та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, натомість заявник, посилаючись на положення ст. 74 СК України, вказує про необхідність визнання права спільної сумісної власності на майно, тим самим підтверджуючи, що встановлення даного факту йому необхідне для вирішення у подальшому майнового спору.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є безпідставними та суперечать нормам процесуального права, оскільки факти, що підлягають встановленню судовим рішенням в порядку окремого провадження, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Посилання заявника на неправильне застосування судом першої інстанції положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» з огляду на те, що заявник не вказував у заяві про свій намір спадкувати майно після померлої ОСОБА_3, не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність спору про право, оскільки відповідно до змісту заяви ОСОБА_2, мету встановлення факту, що має юридичне значення, він вказав: «встановлення факту проживання однією сім'єю необхідно для визнання права спільної сумісної власності на майно». Враховуючи, що встановлення факту заявник пов'язує з наступним вирішенням спору про право, вказана заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Отже, висновок суду першої інстанції відповідає матеріалам справи та викладеним у заяві ОСОБА_2 обставинам. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на правильність постановленої ухвали не впливають.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: