АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8299/16 Справа № 180/546/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Глущенко Н.Г., Макарова М.О.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, скасування запису у трудовій книжці, визнання незаконними дій, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що з 18 липня 2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючі на посаді начальника станції міста Марганець.

29 лютого 2016 року прийомоздатчиком вантажу та багажу ОСОБА_3 направлено скаргу про його, нібито, грубі порушення трудового законодавства, грубого відношення до працівників станції, порушення підзаконних актів, що регулюють вантажоперевезення, внаслідок чого отримує вигоду в своїх інтересах та інтересах третіх осіб. На підставі зазначеної скарги 10 березня 2016 року складено акт перевірки, без його участі та пояснень.

Вважає, що інформація, яка викладена в акті, складена на припущеннях та домислах. З приводу двох вагонів для завантаження металобрухтом, що стояли на станції Марганець, які не прийняті під охорону, пояснює неплатоспроможністю вантажоотримувача, що призвело до недобору платежів на суму 29 284,10 грн. Проте акт перевірки не містить висновків стосовно вини у недоборі платежів. Вважає, що вказані події сталися внаслідок неналежного виконання своїх посадових обовязків прийомоздатчика та товарного касира, оскільки при складенні документів на подання та прибирання вагонів підпис начальника станції не передбачений.

22 квітня 2016 року отримав копію наказу про припинення трудового договору, у звязку із втратою довіря, внаслідок зловживання службовим становищем.

Наказ вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки він не являється особою, що обслуговує грошові та товарні цінності, його вину та конкретних порушень власником не доведено, винні особи у недоборі платежів у акті не вказані, до матеріальної відповідальності ніхто не притягнутий, позов до суду не подано і кримінального провадження не відкрито, згоди профспілки на звільнення у керівництва не було.

З урахуванням викладеного, вважає звільнення незаконним та просив поновити його на роботі, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.139-143).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.145-151).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив із безпідставності та необґрунтованості позовних вимог, а також недоведеності обставин, викладених у позові, оскільки перевірка проведена правомірно, до якої залучені уповноважені на це особи, складений акт відповідає вимогам чинного законодавства, вина позивача є доведеною, останній є особою, основний зміст трудових обовязків якого, становить виконання операцій, що повязані з обслуговуванням цінностей, що носить виконання ним вказаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей як начальника станції, у якого перебувають у підпорядкуванні всі працівники станції Марганець, що утримуються з штатного розпису.

Однак, із висновками суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 згідно запису у трудовій книжці серії прийнятий на роботу на посаду начальника станції Марганець згідно наказу № 519/ос від 18 липня 2014 року (а.с.14-15).

Відповідно до наказу (розпорядження) № 176/ос від 21 квітня 2016 року ОСОБА_2 звільнений з 22 квітня 2016 року з посади начальника 58 станції Марганця на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України, у звязку з втратою довіря за обставин вчинення порушення зловживання службовим становищем, на підставі рапорту першого заступника начальника, протоколу профкому № 4 від 21 квітня 2016 року, акту перевірки від 10 березня 2016 року (а.с.7), про що зроблено у трудовій книжці відповідний запис (а.с.16).

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Частиною 1 статті 29 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обовязки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом ч.3 ст.95 ЦК України, філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Аналізуючи вищезазначене, слід зауважити, що процесуальний статус має відповідач, який є належним відповідачем у справі, тобто особою, яка має відповідати за предявленими позовними вимогами.

В свою чергу, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що філія структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» не є юридичною особою, а тому не може бути стороною у справі про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку по день фактичного розрахунку та стягнення моральної шкоди.

За змістом п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному ч. 3 цієї статті, суд, зокрема, вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача.

Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом (ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

Отже, якщо з матеріалів справи вбачається, що склад осіб, які беруть участь у справі, має бути інший, суд з урахуванням вищенаведеного повинен вчинити дії, які від нього вимагає положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Проте, в порушення вимог статей 10, 33, 130 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи, не розяснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема про необхідність заміни первісного відповідача належним відповідачем, що унеможливлює правильне вирішення спору. Оскільки заміна неналежного відповідача або залучення іншої особи в якості співвідповідача передбачає розгляд справи спочатку на стадії розгляду справи судом першої інстанції, апеляційний суд, в силу своїх повноважень, передбачених ст. ст. 303, 307 ЦПК України, вказаних порушень усунути не може, так як спір між належними сторонами попередньо повинен розглядатись судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, оскаржуване рішення в частині обгрунтування підстав відмови у задоволенні позову, підлягає зміні.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що у звязку із предявленням позову до неналежного відповідача, доводи апеляційної скарги щодо неправомірності звільнення не досліджуються.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 рокузмінити в частині обґрунтування підстав відмови ОСОБА_2 в його позовних вимогах.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_4

ОСОБА_5