АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/4657/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/1443/16 Доповідач - Кузьма Р.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Жолудько Л. Д., Костів О. З.,

за участі секретаря - Романюк Х.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк Приватбанк" про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк Приватбанк" про стягнення грошових коштів в сумі 151912, 01 гривень.

В обґрунтування позову зазначав, що між сторонами спору існували відносини в межах договору кредиту №TEAWAU00270010 від 19.01.2006 року, відповідно до якого банком було надано позивачу кредитні кошти в сумі 12.994,00 дол. США на купівлю автомобіля, а також в розмірі 6 367,08 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,15% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.11. даного договору.

19 січня 2006 року між банком (Заставодержатель) та ОСОБА_1 (Заставодавець) укладено договір застави рухомого майна №ТЕAWAU00270010, згідно з яким Заставодавець передає в заставу транспортний засіб «Chevrolet» модель «Niva» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 перед Заставодержателем, в силу чого Заставодержатель має право в разі невиконання Позичальником зобов'язань, забезпечених заставою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами Заставодавця.

Умови кредитного договору позичальником належно не виконувались.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 4 грудня 2008 року, що набрало законної сили, по справі №2-6826/08 за позовом ЗАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1, розірвано кредитний договір №TEAWAU00270010 від 19 січня 2006 року, укладений між банком та ОСОБА_1

Проте, уже після розірвання вищезазначеного договору кредиту, позивачем було сплачено на рахунки відповідача кошти в сумі 20229,16 доларів США, що еквівалентно 197576,54 гривень, відтак різниця між сумою сплачених позивачем на рахунки відповідача коштів і сумою, стягненою за рішенням суду від 04.12.2008 року в розмірі 45664,53 гривень, складає 151912,01 гривень, яку в добровільному порядку банк повертати позивачу відмовляється.

Між сторонами мав місце спір про стягнення з відповідача даних коштів на користь позивача, як сплачених безпідставно в порядку ст. 1212 ЦК України, однак рішенням суду ОСОБА_1 було відмовлено з посиланням на ту обставину, що кошти сплачено на виконання договірного зобов'язання, а відтак ОСОБА_1 заявлено новий позов на ту ж суму, однак з інших підстав.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що згідно відомостей виписки з банківського рахунку за період з 04 грудня 2008 року по 22 січня 2015 року позивачем сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 20229,16 доларів США, що еквівалентно 197576,54 грн. згідно курсу НБУ на момент сплати.

Різниця між сумою сплачених позивачем коштів на користь відповідача та сумою заборгованості, яка встановлення рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 04 грудня 2008 року по справі №2-6826/08 становить 151912,01 грн.

В судове засідання сторони не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сплата позивачем відповідачу спірних коштів у період з грудня 2008 року по січень 2015 року, та укладання між ними додаткових угод від 19 липня 2011 року до кредитного договору № TEAWAU00270010 від 19 січня 2006 року та від 20 серпня 2013 року до кредитного договору № TEAWAU00270010 від 19 січня 2006 року, свідчить що ОСОБА_1 та Банк своїми діями та подією вчинення додаткових угод, утворили правову підставу сплати грошей.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що 19 січня 2006 року між банком та ОСОБА_1 (Позичальником) укладено кредитний договір №TEAWAU00270010. Відповідно до даного договору Банк надав Позичальникові кредитні кошти в розмірі 12.994,00 дол. США на купівлю автомобіля, а також в розмірі 6 367,08 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, із сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,15% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.11. даного договору.

19 січня 2006 року між банком (Заставодержатель) та ОСОБА_1 (Заставодавець) укладено договір застави рухомого майна №ТЕAWAU00270010, згідно з яким Заставодавець передає в заставу транспортний засіб «Chevrolet» модель «Niva» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 перед Заставодержателем, в силу чого Заставодержатель має право в разі невиконання Позичальником зобов'язань, забезпечених заставою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами Заставодавця.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 4 грудня 2008 року, що набрало законної сили, по справі за позовом ЗАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1, розірвано кредитний договір № TEAWAU00270010 від 19 січня 2006 року, укладений між банком та ОСОБА_1, та звернено стягнення на предмет застави: автомобіль марки «Chevrolet» модель «Niva» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, тип ТЗ: легковий універсал В, № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля.

Після набрання рішенням суду законної сили, за період з 04.12.2008 року по 22.01.2015 року позивачем сплачено на рахунки відповідача кошти загалом в сумі 20229, 16 доларів США, що еквівалентно 197576, 54 гривень, й різницю між цією сумою та сумою коштів, стягнених за рішенням суду від 04.12.2008 року в розмірі 45664, 53 гривень Позивач намагався стягнути з відповідача в порядку ст. 1212 ЦК України, як безпідставно одержані кошти в сумі 20229, 16 доларів США

Проте рішенням суду у справі 607/1312/15-ц від 28.09.2015 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 22.12.2015 року, позивачу відмовлено в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 звернувся до суду з новим позовом про стягнення коштів, однак в порядку загальних норм зобов'язального права, про повернення сплачених коштів.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в цивільній справі, яке набрало законної сили, не потребують доказування.

Виходячи з цього суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що презюмується факт сплати позивачем спірних коштів позивачу на виконання узгодженої між сторонами договірної підстави тобто сплата позивачем відповідачу спірних коштів у період з грудня 2008 року по січень 2015 року, та укладання між ними додаткових угод від 19 липня 2011 року до кредитного договору № TEAWAU00270010 від 19 січня 2006 року та від 20 серпня 2013 року до кредитного договору № TEAWAU00270010 від 19 січня 2006 року, свідчить що ОСОБА_1 та Банк своїми діями та подією вчинення додаткових угод, утворили правову підставу сплати грошей.

При цьому суд критично оцінює доводи сторони позивача, що згадувані вище додаткові угоди є нікчемними, оскільки нікчемним є правочин в силу прямих приписів в законі, чого в даному випадку немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Р.М. Кузьма