Справа № 750/9857/16-ц
Провадження № 2/750/2766/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Коверзнева В. О.,

з участю: секретаря судового засідання Мачачі І. П., позивача ОСОБА_1, представника відповідача (Чернігівської міської ради) ОСОБА_2, співвідповідача ОСОБА_3, представників третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5;

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_6 до Чернігівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання членами сімї та визнання права проживання в квартирі,

треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: комунальне підприємство «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради, ОСОБА_7 квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради,

в с т а н о в и в:

18.10.2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до Чернігівської міської ради (далі відповідач) про визнання їх членами сімї ОСОБА_8 та визнання за ними права проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Квартира).

В обґрунтування позову зазначили, що вони вселилися в Квартиру в серпні 2012 року і проживали в ній разом із ОСОБА_8 однією сімєю до дня його смерті, а тому, в силу положень статті 64 Житлового кодексу Української РСР, вони набули право користування Квартирою, яке не визнає відповідач.

Ухвалою суду від 23.11.2016 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_3, оскільки вирішення даного позову напряму впливає на її права, з огляду на те, що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради Квартиру виділено в користування саме їй.

Ухвалою суду від 07.12.2016 року залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів ОСОБА_7 квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради, тому що ухвалене по справі рішення може в подальшому вплинути на права та обовязки цієї особи.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивачів адвокат ОСОБА_9 предявлений позов підтримали.

Відповідачі і представники третіх осіб позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні.

Будучі допитаною в якості свідка, позивач ОСОБА_1 показала суду, що починаючи з серпня 2012 року вона проживає однією сімєю без реєстрації шлюбу з позивачем ОСОБА_6 У серпні 2012 року, за згодою ОСОБА_8, вони вселилися Квартиру. ОСОБА_8 за станом свого здоровя потребував стороннього догляду, який здійснювали позивачі. Вони жили з ОСОБА_8 однією сімєю, разом готували їжу, прибирали в Квартирі, оплачували за комунальні послуги. ОСОБА_8 мав намір приватизувати Квартиру на себе і після цього зареєструвати їх за адресою проживання.

Допитана в якості свідка ОСОБА_10 (матір позивача ОСОБА_1 Ю.) також показала, що починаючи з серпня 2012 року позивачі проживали в Квартирі однією сімєю разом із ОСОБА_8

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Позивачі перебувають в шлюбі, який зареєстровано 28.05.2016 року. Як випливає з їхніх пояснень та показань допитаних свідків, які в сукупності узгоджуються між собою, в серпні 2012 року позивачі почали проживати однією сімю, проте без реєстрації шлюбу. В цей час вони вселилися в Квартиру, в якій проживав двоюрідний брат позивача ОСОБА_6 ОСОБА_8 (квартиронаймач).

17.01.2016 року ОСОБА_8 помер. На момент смерті ОСОБА_8 був єдиною особою, зареєстрованою в Квартирі.

Позивачі стверджують, що вони вселилися в Квартиру саме як члени сімї ОСОБА_8; вони проживали з ОСОБА_8 однією сімєю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство та здійснювали сторонній догляд за ОСОБА_8, а тому, в силу положень статті 64 Житлового кодексу Української РСР набули право користування Квартирою.

З доводами позивачів суд не погоджується, оскільки вони не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного:

1. Судом встановлено, що, на момент вселення позивачів в Квартиру, ОСОБА_8 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11, який розірвано 10.01.2013 року (а. с. 45 зв., 81).

Чинний Сімейний кодекс України (далі СК) визнає зареєстрований шлюб беззаперечним фактом створення жінкою і чоловіком сімї як первинного та основного осередку суспільства (ст.ст. 3, 21). Принцип одношлюбності, який закріплений в статті 25 СК, виключає можливість створення особою, яка перебуває в зареєстрованому шлюбі, іншої сімї і, як наслідок цього, СК не визнає за такими сімями, в разі їх фактичного створення, законні права та обовязки.

Отже, позивачі не могли на законних підставах вселитися в Квартиру в якості членів сімї ОСОБА_8 і проживати з ним однією сімю в період з серпня 2012 року по 10.01.2013 року.

2. Відповідно до статті 64 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК) члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За приписом статті 65 ЖК наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Системний аналіз наведених положень ЖК дає підстави для наступного висновку:

а) умовою вселення особи в жиле приміщення наймача в якості члена його сімї є письмова згода на вселення усіх повнолітніх членів сімї наймача жилого приміщення, включаючи самого наймача;

б) особа, яка вселилася до жилого приміщення в якості члена сімї наймача набуває не лише право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем, але й зобовязана нести усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення;

в) особа, яка вселилася до жилого приміщення в якості члена сімї наймача набуває право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем за умови, що вона не має права користування іншим жилим приміщенням, що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України щодо розгляду окремих категорій судових справ (житлове право) від 26.05.2001 року (пп. 13, 14).

З досліджених судом оригіналів квитанцій по сплаті за комунальні послуги випливає, що позивачі не визнавали за собою обовязок по утриманню Квартири і комунальні послуги не сплачували. Так, починаючи з серпня 2012 року ОСОБА_8 здійснював оплату за послуги з водопостачання і водовідведення лише за одну особу (а. с. 103, 104, 107, 111, 115-118, 120, 122, 123, 125, 127, 131, 132); станом на серпень 2012 року заборгованість по оплаті за послуги теплопостачання становила 13386 грн 99 коп., а за житлово-комунальні послуги 4923 грн 26 коп. (а. с. 111, 12) і, як свідчать оригінали квитанції, на день смерті ОСОБА_8 заборгованість по оплаті за комунальні послуги майже не змінилася (а. с. 31, 32).

ОСОБА_8 як наймач Квартири не звертався із заявою про реєстрацію позивачів як членів його сімї. 22.02.2013 року він подав комунальному підприємству «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради заяву про переоформлення на його імя особового рахунку на Квартиру (в звязку із смертю матері) і про вселення в Квартиру позивачів вказане підприємство як балансоутримувача Квартири не повідомив (а. с. 99).

Вказане, з урахуванням показів свідка ОСОБА_1, обєктивно свідчить про те, що ОСОБА_8 не визнавав за позивачами рівного з ним права користування Квартирою, оскільки мав намір приватизувати її лише на одну особу (на себе).

Звертаючись у травні 2016 року до органу реєстрації шлюбу із спільною заявою про реєстрацію шлюбу позивач ОСОБА_1 вказала місцем свого проживання квартиру ІНФОРМАЦІЯ_2, а позивач ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 62), при цьому позивач ОСОБА_1 мала право проживання в цій квартирі до 06.06.2016 року, а позивач ОСОБА_6 до 28.05.2016 року (а. с. 66, 67). Після цього, позивачі знялися з реєстрації за вказаними адресами і на теперішній час проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3 без реєстрації. Такими діями позивачі штучно погіршили свої житлові умови, з метою створення ілюзії того, що вони потребують забезпечення житлом.

Суд констатує, що позивачі ніколи не перебували на квартирному обліку і, навіть у тому разі, якщо б вони перебували в черзі на отримання житла від держави, сімя позивачів, яка на теперішній час складається з трьох осіб (а. с. 4, 5), за законом не має права претендувати на Квартиру, яка має загальну площу 71.45 м2 і складається з трьох ізольованих житлових кімнат (а. с. 9).

Вищевикладене в сукупності беззаперечно підтверджує те, що предявлений позов не ґрунтується на законі, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 10, 208, 209, 212 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_6 до Чернігівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання членами сімї та визнання права проживання в квартирі відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку, встановленому статтею 294 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 09.12.2016 року.

Суддя В. О. Коверзнев