УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача банківських послуг, розірвання договорів та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив під час розгляду справи, та остаточно просив:

- розірвати договори, укладені на його податковий номер НОМЕР_1;

- зобов'язати публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) розірвати усі банківські рахунки, надати письмової довідки про закриття усіх рахунків, припинити правовідносини, видаливши (знищивши) усі його персональні дані, надати довідки про повернення електронного платіжного засобу;

- стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди та відшкодування понесених ним витрат 486 889 грн 82 коп. (а. с. 142-149).

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 08 жовтня 2015 року під час свого першого звернення до ПАТ КБ «ПриватБанк» він офіційно повідомив банк про своє волевиявлення, про свої вимоги щодо розірвання усіх банківських рахунків, щодо розірвання усіх банківських договорів, надання письмової довідки про закриття усіх рахунків припинення правовідносин, видалення (знищення) усіх його персональних даних, проте оскільки його банківська карта НОМЕР_2 мала термін дії до 11/2015 року, 27 листопада 2015 року він змушений був повторно звертатися до відділення банку у місті Харкові по вул. Донець-Захаржевського, № 6/8, але банк на його звернення як споживача банківських послуг знову не відреагував, у зв'язку із чим ним було викликано патруль поліції.

Позивач вказував, що на порушення вимог закону у зазначеному відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» банківську картку у нього не прийняли, довідку про повернення електронного платіжного засобу не надали, а тому він змушений був зберігати картку проти своєї волі в надійно захищеному місці для недопущення втрати та/або незаконного використання, оскільки картка є власністю банка.

Позивач зазначав, що вперше він звертався до відповідача з такою заявою ще на початку жовтня 2015 року, проте до часу звернення з цим позовом до суду йому не відомо щодо причин наявності на його ім'я у банку рахунків та/або карток «копилочка», «рефералочка», яких він не відкривав, не подавав заяви на їх відкриття, не користувався, не давав згоди на їх активацію. На його особисті офіційні звернення до різних відділень ПАТ КБ «Приватбанк» 08, 09 жовтня та 27 листопада 2015 року відповіді не надано. На офіційні запити Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, листи 20 січня та 19 лютого 2016 року, також відповіді не надано.

Посилаючись на те, що внаслідок протизаконних дій ПАТ КБ «ПриватБанк» він поніс збитки майнового характеру, а внаслідок порушення його законних прав протиправними діями банку йому було завдано значної моральної шкоди, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» вчинити необхідні дії стосовно розірвання усіх банківських угод (рахунків) ОСОБА_4 за його податковим номером НОМЕР_1 з наданням довідки про закриття усіх його рахунків, з видаленням (знищенням) усіх його персональних даних та повернення електронного платіжного засобу.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 5 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29 червня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» розглянути заяву ОСОБА_4 про розірвання договору банківського рахунку SAMD №0258 від 28 січня 2008 року з наданням довідки щодо закриття банківського рахунку та проведення остаточного розрахунку.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витарт.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що 08 жовтня 2015 року позивач звертався до відділень банку по АДРЕСА_1 із заявою про закриття усіх його рахунків, проте протиправними діями співробітників ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: невиконанням заяви позивача, ненаданням письмової довідки про закриття усіх його рахунків та невидаленням усіх його персональних даних, було порушено права ОСОБА_4, внаслідок чого ним було викликано два патрулі поліції, які зафіксували вказані події, у зв'язку із чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зобов'язання банку вчинити необхідні дії стосовно розірвання усіх його банківських угод та стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, керувався вимогами ст. 1076 ЦК України, ст. ст. 60, 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п. 11 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», п. п. 20.5, 20.6 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Національного банку України 12 листопада 2003 року № 492, та виходив з того, що позивач повинен був особисто з'явитися до банку і подати відповідну заяву.

При цьому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що для задоволення вимог позивача щодо розірвання усіх банківських угод необхідно конкретизувати, які саме договори були укладені між сторонами, оскільки визначені у ст. ст. 651, 1075 ЦК України підстави для їх розірвання є різними, а у разі, якщо договори виходять за межі договору банківського рахунку, для їх розірвання повинні бути передбачені вказаними нормами матеріального права відповідні підстави, проте в матеріалах справи наявні докази щодо укладення між сторонами тільки договору SAMD №0258 від 28 січня 2008 року, на підставі якого позивач сплачував на свій розрахунковий рахунок певні грошові кошти (а. с. 24). Доказів про наявність між сторонами інших договорів позивачем не надано, а тому його доводи про їх наявність ґрунтуються на припущеннях.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що позивачем не надано належних і допустимих доказів щодо порушення банком своїх обов'язків при розірванні договорів, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених ст. 1167 ЦК України підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, виходячи із наявності заяви позивача щодо розірвання вищевказаного договору SAMD №0258 від 28 січня 2008 року, умови якого йому невідомі, суд дійшов висновку, що банк зобов'язаний був її розглянути і надати відповідну відповідь та довідку стосовно розірвання договору, у зв'язку із чим суд вмотивовано задовольнив позовні вимоги в частині зобов'язання банку розглянути заяву ОСОБА_4 про розірвання цього договору.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М.Завгородня

О.В.Попович