Справа № 350/1153/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2437/2016
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г.В. Г. В.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Пнівчук О.В.

суддів Василишин Л.В., Беркій О.Ю.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Рожнятівського районного суду від 11 листопада 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Свої вимоги мотивувала тим, що вони з відповідачем з 08 травня 2009 року по 17 серпня 2015 року перебували у шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач, посилаючись на те, що після розлучення дитина повністю перебуває на її утриманні, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі по 2000 грн. щомісячно.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 11 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі по 1800 гривень щомісячно.

Стягнення аліментів розпочато з 16 вересня 2016 року.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Так, апелянт вказав, що з часу розірвання шлюбу матеріальну допомогу на утримання сина надає у добровільному порядку, придбав для нього велосипед, комп»ютер та інші необхідні речі.

На даний час він підприємницькою діяльністю не займається, офіційно ніде не працює.

Посилання суду на те, що він займається пасажирськими перевезеннями до Російської Федерації не відповідає дійсності, оскільки власного транспортного засобу не має, інколи допомагає своєму братові як додатковий водій.

Суд не взяв до уваги той факт, що він проживає з батьками та братом, які є інвалідами 2 та 3 групи, крім того, сам також хворіє та багато коштів витрачає на лікування, а тому йому буде вкрай важко сплачувати присуджену судом суму аліментів та поставить його у скрутне матеріальне становище.

Крім того, у вересні 2016 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 яка перебуває на шостому місяці вагітності.

Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1000 грн. щомісячно до повноліття.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Позивач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечила, рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч. 2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони по справі бувше подружжя.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розлучення, залишений на проживанні з матір»ю ОСОБА_2

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. ст.180, 181 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд у відповідності до вимогст.182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Постановляючи рішення про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач працює та має мінливий нерегулярний дохід, а тому з нього слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів судом взято до уваги пояснення відповідача, надані ним у судовому засіданні про те, що він здійснює перевезення пасажирів до Російської Федерації, а його середньомісячний дохід складає 5000 грн., 7000 грн., 10 000 грн. в місяць.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач ОСОБА_3 як в суді першої інстанції так і в засіданні апеляційного суду не заперечив факт того, що він здійснює перевезення пасажирів до Російської Федерації, протягом 2016 року 16 разів їздив до Російської Федерації, що підтверджується копією закордонного паспорта з відповідними відмітками.

Будь-яких письмових доказів щодо отримання ним доходів в результаті перевезення пасажирів ОСОБА_3 не представлено. Разом з тим, згідно усних пояснень самого відповідача в суді першої інстанції встановлено, що його дохід складає 5000 грн., 7000 грн., 10000 грн. в місяць, тобто середньомісячний дохід в середньому становить 7300 грн., а тому судом першої інстанції обґрунтовано визначено розмір аліментів у розмірі 1800 грн. щомісячно. Такий розмір аліментів, на думку колегії суддів є справедливим та необхідним для задоволення потреб у повноцінному розвитку дитини і разом з тим не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Заперечення ОСОБА_3 в засіданні апеляційного суду про те, що в своїх поясненнях в суді першої інстанції він дещо завищив отримуваний ним дохід не підтверджені будь-якими доказами.

Так, в запереченні на позовну заяву про стягнення аліментів - ОСОБА_3 зазначив, що твердження позивача ОСОБА_2 про те, що він здійснює перевезення громадян до Російської Федерації є надуманими, не відповідають дійсності та суперечать здоровому глузду, оскільки Російська Федерація є країною агресором з якою ведуться воєнні дії. Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 підтвердив факт здійснення ним таких перевезень та подав докази перетину кордону 16 разів на протязі 2016 року.

ОСОБА_6, будучи присутнім при розгляді у судовому засіданні в суді першої інстанції не подав суду будь-яких доказів щодо стану свого здоров»я, а тому долучення до апеляційної скарги довідки про перебування його на диспансерному обліку в Перегінській лікарні не дає підстав для висновку, що судом не враховано стан його здоров»я при визначенні розміру аліментів на утримання дитини.

Доводи апелянта про те, що значні кошти ним витрачаються на лікування не підтверджені будь-якими доказами.

Посилання апелянта на те, що він проживає разом з батьками ОСОБА_6, ОСОБА_7 та братом ОСОБА_8 які являються інвалідами 2 та 3 групи не дають підстав для висновку про те, що вони перебувають на його утриманні.

Крім того, згідно пояснень апелянта - його брат ОСОБА_8 являється власником мікроавтобуса на якому здійснюються перевезення громадян до Російської Федерації, він (апелянт) допомагає брату як додатковий водій, за що отримує відповідні кошти.

Посилання апелянта на те, що чинним законодавством визначено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років у 2016 році в розмірі 1531 грн. на місяць, а тому сплата ним аліментів у розмірі 1000 грн. буде достатньою для утримання сина не заслуговують на увагу, оскільки він як батько в межах своїх фінансових можливостей спроможний забезпечити не прожитковий мінімум, а належні умови життя необхідні для розвитку дитини, а визначений судом розмір аліментів у сумі 1800 грн. щомісячно не поставить апелянта в скрутне матеріальне становище.

З огляду на зазначені обставини в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам в справі та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 11 листопада 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: О.Ю. Беркій

Л.В. Василишин