Справа № 635/965/15-ц
Провадження № 2/635/837/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2016 року смт. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі

головуючого судді Назаренко О.В.,

за участі секретаря Васильченко Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-тя особа ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю подружжя, та також за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, 3-тя особа ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2015 року до Харківського районного суду Харківської області подано позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3. Позов уточнений заявою від 17.07.2015 року та від 16.05.2016 року. В своїх остаточних позовних вимогах позивач просить суд визнати договір купівлі - продажу транспортного засобу - автомобіля марки LADA PRIORA, 217130, кузов НОМЕР_1, 2011 року випуску номерний знак НОМЕР_2 укладений до довідки рахунку № ВІА 7444041 від 21.11.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним, розподілити в натурі майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступним чином: визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль LADA PRIORA, 217130, кузов НОМЕР_1, 2011 року випуску номерний знак НОМЕР_2, визнати за ОСОБА_1 право власності на павільйон, загальною площею 30,0 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за автомобіль LADA PRIORA, 217130, кузов НОМЕР_1, 2011 року випуску номерний знак НОМЕР_2 в розмірі 39590 (тридцять дев'ять тисяч п'ятсот дев'яносто) гривень 50 копійок.

Відповідач ОСОБА_2 подала суду зустрічний позов 20.07.2015 року, уточнений заявою від 13.07.2016 року. В своїх остаточних позовних вимогах відповідач просить суд визнати, що в період з 18 квітня 2011р. по 21 листопада 2014р. автомобіль LADA Priora SW 1.6 16 V, марка ВАЗ, модель 217130-110-01, тип загальний легковий універсал-В, рік випуску 2011, номер шасі (кузов, рами) НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_3, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований ВРЕР №7 ГУМВСУ Харківська область належав на праві особистої приватної власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_4, визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які перебували у шлюбі між собою, павільйон для роздрібної торгівлі, розміром 6,0 м. на 5,0 м., площею 30,0 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1, визнати право власності за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/2 частину павільйону для роздрібної торгівлі, розміром 6,0 м. на 5,0 м., площею 30,0 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1, визнати право власності за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/2 частину павільйону для роздрібної торгівлі, розміром 6,0 м. на 5,0 м., площею 30,0 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_5, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_4, грошову компенсацію за кухню у сумі 8000,00 (вісім тисяч) гривень, стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_5, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, грошову компенсацію за дитячий гарнітур «Аватар» у сумі (шість тисяч п?ятсот вісімдесят) гривень.

До справи в якості 3-ї особи, що заявляє самостійні вимоги приєдналась мати відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка подала відповідний позов 22.05.2015 року, в якому просить суд визнати за нею право правомірного набуття та право власності на автомобіль LADA Priora SW 1.6 16 V, марка ВАЗ, модель 217130-110-01, тип загальний легковий універсал-В, рік випуску 2011, номер шасі (кузов, рами) НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_3, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований ВРЕР №7 ГУМВСУ Харківська область 21.11.2014 року свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився та подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності за участі свого представника.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив, що позивач підтримує свої вимоги в повному обсязі та не визнає зустрічних вимог, оскільки вважає що спірний автомобіль та павільйон придбані у шлюбі на кошти подружжя і таке майно підлягає поділу в натурі з виплатою грошової компенсації з урахуванням різниці вартості майна, що підлягає поділу, а в своїй власності просить суд залишити майно меншої вартості. Щодо рухомого майна, будь-яких пояснень про нього не подано за виключенням того, що меблі перебувають у інших осіб, що не є учасниками в цій цивільній справі. Договір купівлі продажу автомобілю просить визнати недійсним з тих підстав, що автомобіль проданий без його згоди. З цих підстав представник позивача просив у судовому засіданні задовольнити первісний позов і повністю відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_2 не визнала первісного позову, повністю підтримала свої вимоги та просила суд задовольнити також позов 3-ї особи. З приводу правовідносин, що виникли між сторонами відповідач подала клопотання про допит її в якості свідка та як свідок пояснила суду, що дійсно павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 придбаний за кошти подружжя і кожному належить по 1/2 частині на праві власності у цьому об'єкті. Крім того, відповідач стверджує, що сторонами у шлюбі придбані меблі і підтвердила, що таке майно не знаходиться ні за місцем проживання позивача, ні за місцем проживання відповідача, оскільки меблі залишились за адресою проживання батьків позивача. Однак позивач стверджує, що будинок, в якому проживають батьки позивача також будувався позивачем за кошти подружжя, але спеціально оформлювався на батьків, щоб уникнути поділу такого майна. Автомобіль відповідач вважає майном, що хоча і було придбано у шлюбі, але на особисті кошти ОСОБА_2, які вона отримала від своїх батьків виключно на придбання у свою власність автомобілю і на її думку повинна була повернути такі кошти батькам, а замість повернення коштів віддала автомобіль шляхом оформлення договору купівлі-продажу, кошти за яким не отримувала від продажу авто. Враховуючи такі обставини, відповідач вважала, що павільйон не підлягає поділу в натурі, оскільки просить суд лише визначити частки співвласників по одній другій частині за кожним, меблі передати позивачу в натурі, стягнувши лише на свою користь половину вартості такого рухомого майна. Автомобіль просила залишити у власності матері. Крім того, відповідач повідомила суд, що кошти, отримані від батьків були виручені від продажу квартири, що належала на праві спільно власності чотирьом особам і квартира була продана за значно більші кошти, ніж це зазначено у договорі, а саме за 19000 доларів США.

Представник відповідача ОСОБА_2 підтримав правову позицію відповідача і крім того, пояснив, що позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження його позовних вимог, надавши суду порівняльну таблицю з аналізом доказів, поданих сторонами, інформація якої переважної мірою висвітлює кількісний покажчик поданих сторонами доказів на підтвердження тих, чи інших обставин і не несе ніякої правової оцінки, що має суттєве значення для вирішення справи.

3-тя особа, яка в цій справі заявила самостійні вимоги щодо предмету спору - автомобілю Лада Пріора - ОСОБА_3, повністю підтримала свій позов та просила також задовольнити позовні вимоги відповідача ОСОБА_2 Вимоги первісного позову вважає необґрунтованими та безпідставними. ОСОБА_3 за її клопотанням допитана у судовому засіданні як свідок, та пояснила наступне. ОСОБА_3 показала, що відповідач ОСОБА_2 є її дочкою. Разом із чоловіком та своїми дочками вони мали у власності квартиру, яку продали за 19000 доларів США, але оформили договір купівлі-продажу за значно меншу суму, не пояснивши чітко мету таких дій, відмовившись загальною фразою що «всі розуміють, що так робили усі на той час». Частину коштів передали дочці ОСОБА_2 для купівлі у її особисту власність автомобілю Лада Пріора у 2011 році безпосередньо після продажу квартири, а щоб повернути кошти у 2014 році отримала від дочки автомобіль в натурі за договором купівлі-продажу не сплативши кошти продавцю, оскільки вважала, що ці кошти і автомобіль належить безпосередньо їй - ОСОБА_3 Щодо будівництва павільйону не заперечувала про те, що він будувався на сумісні кошти подружжя.

В судовому засіданні також в якості свідка допитаний ОСОБА_6 - чоловік 3-ї особи ОСОБА_3, який також пояснив, що мали у власності квартиру, яку продали за 19000 доларів США, але оформили договір купівлі-продажу за значно меншу суму. Частину коштів передали дочці ОСОБА_2 для купівлі у її особисту власність автомобілю Лада Пріора у 2011 році безпосередньо після продажу квартири, а щоб повернути кошти, передані дочці, у 2014 році отримали від дочки автомобіль в натурі за договором купівлі-продажу і підтвердив, що за таким договором дочці кошти не сплатили. Свідок відмовився у судовому засіданні на підставі ст. 63 Конституції України давати показання про купівлю у свою власність автомобілю Хюндай Акцент стосовно його вартості та джерел доходу, від яких були сплачені грошові кошти за покупку такого автомобілю. Заперечень проти будівництва павільйону ну сумісні кошти його дочки та зятя - не заперечував.

В якості свідка допитаний ОСОБА_7., який будував павільйон та підтвердив, що замовником такого будівництва був ОСОБА_1, разом із яким купувалась значна частина будівельних матеріалів.

Вислухавши у судовому засіданні пояснення учасників судового розгляду, свідків та дослідивши надані суду письмові докази, в тому числі і висновки експертів, суд приходить до наступного.

Враховуючи ту обставину, що предметом цього спору є поділ майна подружжя, на частину якого претендує 3-тя особа, суд вважає насамперед необхідним спочатку визначити перелік та вартість майна, що підлягає поділу, для чого суд встановив, що сторони перебували у шлюбі з 26 листопада 2014 року. Шлюб розірвано 24 листопада 2014 року рішенням Харківського районного суду Харківської області. Зазначені обставини сторонами визнані, не оспорюються. Крім того, ці відомості містяться в загальнодоступному вигляді у Єдиному реєстрі судових рішень справа № 635/8969/14-ц Харківського районного суду Харківської області про розірвання шлюбу від 24 листопада 2014 року та № 631/145/15-ц Нововодолажського районного суду Харківської області про стягнення аліментів. За останнім рішенням відповідачем надані відомості про стягнення аліментів та відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим 03.07.2015 року. Отже, на підставі ст. 61 ЦПК України сторони звільнені від обов'язку доказування цих обставин.

В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3, про що видано свідоцтво про народження НОМЕР_7, в якому сторони записані батьками.

Спірним майном є павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Той факт, що таке майно є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сторонами визнаний, не оспорюється, тому сторони на підставі ст. 61 ЦПК України звільнені від обов'язку доказування такої обставини.

Крім цього, наявність в натурі такого майна підтверджена наступними доказами: реєстраційним посвідченням на стаціонарну малу архітектурну споруду, виданим на ім'я ОСОБА_2 Нововодолазькою селищною радою 25 жовтня 2012 року, копією паспорту прив'язки цієї споруди на місцевості, копіями рішень Нововодолазької селищної ради від 11 червня 2010 року № 3076, 1 липня 2010 року № 3107, 25 жовтня 2010 року № 434, якими оформлено право розміщення такої споруди, від 23 жовтня 2014 року № 141 про видачу дублікату реєстраційного посвідчення, 6 листопада 2014 року № 2045 про укладення особистого сервітуту з відповідачем ОСОБА_2 копією договору про встановлення сервітуту та акту прийому-передачі від 10 листопада 2014 року.

Слід зазначити, що всі документи на павільйон оформлені на відповідача ОСОБА_2 як на фізичну особу, а строк земельного сервітуту закінчується 31 грудня 2016 року. Хоча споруда і передбачена для здійснення підприємницької діяльності, однак сторони не зареєстровані як фізичні особи-підприємці. В приміщенні діяльність ніяка не ведеться, що підтверджено фототалицями до висновку експерта № 10939 від 22.02.2016 року Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, з яких вбачається, що приміщення вільне від будь-якого майна. Експертом при огляді встановлено, що споруда недобудована - відсутня підлога та обладнання. Вартість такого майна за ринковими цінами визначена експертом на час проведення експертизи в 58779 гривень. Експертом досліджені були накладні на купівлю будівельних матеріалів, що витрачені на таке будівництво, за якими покупцем матеріалів зазначений ОСОБА_1 Такі обставини ніякими іншими доказами, наданими учасниками судового розгляду не спростовані. Отже, оскільки сторонами не ведеться в цьому приміщенні підприємницька діяльність, а термін землекористування закінчується 31.12.2016 року, принципового значення ця споруда для відповідача не має, а доводи про те, що таке майно потрібне для того, щоб заробляти кошти в тому числі на утримання дитини є не переконливими. Слід також зауважити, що відповідач не просить передати їй таку споруду в цілому, а ні її частину в натурі. З урахуванням наведеного, суд відносить павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 до переліку майна, що підлягає поділу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. ст. 60,61,71 СК України.

Також спірним майном є автомобіль LADA PRIORA, 217130, кузов НОМЕР_1, 2011 року випуску номерний знак НОМЕР_2.

Наданими письмовими доказами підтверджено наступне.

Автомобіль придбаний 18 квітня 2011 року за договором купівлі-продажу, укладеним між ПАТ «Харків-авто» та ОСОБА_2. Вартість авто за договором визначена в 82800 гривень. Акт прийому передачі складений лише 27.04.2011 року. Копіями рахунків-фактур підтверджено встановлення на автомобіль додаткового устаткування - захисних елементів та акустично системи. Оплата проведена трьома платіжками: квитанція від 18.04.2011 року на 64000 (вартість авто без ПДВ за договором, що менша за зазначену на 5000 гривень і визначена як сплата за рахунком-фактурою), та двома платіжками від 27.04.2016 року на 1627 гривень та на 18000 гривень. Ця угода укладена, коли сторони перебували у шлюбі.

Відповідно до довідки управління Державтоінспекції в Харківській області від 08.04.2015 року № 3137 підтверджено, що за три дні до ухвалення рішення про розірвання шлюбу між сторонами спірний автомобіль реєструється за ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку № ВІА 744041. Копія такої довідки також надана суду. Така довідка-рахунок видана ТОВ «Транс-ком плюс» і сторонами визнано, що довідка рахунок видана на підтвердження договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, тому на підставі ст. 61 ЦПК України від доказування цього факту сторони звільнені.

Відповідач та третя особа стверджують, що спірний автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки куплений на особисті кошти відповідача і на підтвердження таких обставин надали особисто показання в якості свідків, показання інший осіб в якості свідків. Крім того, надано договір купівлі-продажу від 15 квітня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Нововодолазького нотаріального округу Краснопьоровою О.Ф., за яким квартира, яка розташована в АДРЕСА_2, що належала на праві власності ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_9 та ОСОБА_2, продана зазначеними особами ОСОБА_10. Вартість продажу квартири за договором визначена в 44838 гривень. Відповідач та третя особа намагались доводити у судовому засіданні той факт, що квартира продана за 151377 гривень - еквівалент 19000 доларів США, за допомогою показань свідків, і самі як свідки про це стверджували. Щодо цих обставин суд виходить із того, що в цій справі не допускається встановлювати такий факт і цим судовим рішенням визначати дійсну вартість проданого нерухомого майна, що не є предметом спору, оскільки в цій справі не заявлено ніяких позовних вимог щодо недійсності договору в частині зазначення ціни продажу квартири, тому відповідно до вимог ст. ст. 10,11 ЦПК України суд позбавлений права давати оцінку таким фактам та встановлювати дійсну ціну продажу квартири. Відповідач та 3-тя особа мали можливість встановити такий факт, пред?явивши позов до покупця про визнання недійсним частини договору купівлі-продажу квартири в іншому провадженні, звернувшись із позовом до Новодолазького районного суду Харківської області, але цим не скористались. Крім того, оскільки відсутнє письмове оформлення домовленості сторін про іншу ціну договору, то в силу абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Слід також зазначити, що ціна продажу такої квартири, про яку заявляють відповідач та третя особа не має ніякого значення для вирішення цього спору. По-перше, хоча відповідач, третя особа та свідок ОСОБА_6 відмовились висвітлювати обставини, що пов'язані із купівлею сім'єю ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_6 автомобілю Хюндай Акцент 2011 року випуску, суду частково подана така інформація представником позивача, в якій Регіональним сервісним центром в Харківській області при УМВС листом від 20.07.2016 року з наданням копії електронної картки приватного транспортного засобу зазначено, що цей автомобіль зареєстровано за власником ОСОБА_6, видано номерний знак НОМЕР_8. Реєстрацію проведено на підставі довідки-рахунку КІМ664234 від 04.05.2011 року Бодан Мот ПК, а в примітках в якості осіб, причетних до видачі довідки рахунку записані ОСОБА_3, а також подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Вартість такого автомобілю у 2011 році за відкритими та загальнодоступними даними в залежності від комплектації становила від 18 до 20 тисяч доларів США.

Отже, за короткий період після продажу квартири сім'ї ОСОБА_3 було придбано протягом одного місяця два автомобілі Лада Пріора на ім'я ОСОБА_2 та Хюндай Акцент на ім'я її батька ОСОБА_6 загальною вартістю з урахуванням необхідним процедур оформлення, що перевищує 30000 доларів США, що по курсу НБУ на то час становило більше 240000 гривень.

Отже, надана суду розписка про те, що батьки відповідача з продажу квартири, в якій частка належала також і відповідачу, надали відповідачу 85000 гривень з огляду на наведені події є вкрай сумнівним фактом.

Щодо змісту такої розписки, то суд вважає необхідним визначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 57 СК України особистим майном подружжя, в даному випадку мова йде про спірний автомобіль, можливо визнати лише якщо майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, або майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Текст розписки про передачу кошів не містить ознак ані договору дарування грошових коштів особисто відповідачу, а ні договору позики, яка надана особисто відповідачу, оскільки така розписка не відповідає вимогам ст. 509 ЦК України, тому що не містить ніяких зобов'язань, не відповідає вимогам ст. 626 ЦК України, бо така розписка не містить домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а лише підтверджує факт отримання коштів від певної особи на конкретні цілі без визначення будь-якої домовленості між сторонами щодо подальшої долі коштів та наслідків нецільового їх використання, не відповідає вимогам ст. 717 ЦК України, тому що розписка не містить прямої вказівки на подарунок та містить лише підпис однієї особи, а також не відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України, оскільки не містить обов'язку повернення коштів та строку і умов користування такими коштами.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що наявність розписки про отримання відповідачем ОСОБА_2 грошей від своїх батьків в сумі 85000 гривень не створює умов передбачених ст. 57 СК України, що можуть бути підставою для визнання автомобілю LADA PRIORA, 217130, кузов НОМЕР_1, 2011 року випуску номерний знак НОМЕР_2 особистою власністю ОСОБА_2. Також слід врахувати, що автомобіль використовувався з моменту його придбання в інтересах сім'ї до моменту розлучення сторін. Показання відповідача, дані в якості свідка, та показання батьків відповідача, що також давали показання в якості свідків про умови придбання спірного автомобілю суд вважає такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Сумніви суду, щодо таких показань, в тому числі обумовлені тим, що свідки односторонньо на свою користь висвітлюють події без урахування витрат на купівлю другого автомобілю, користувались підказками представника відповідача у удовому засіданні, а показання щодо дійсним намірів сторін не відповідають їх реальним діям та письмовим доказам. Крім того, визнання факту того, що продаж спірного автомобілю на користь третьої особи вчинено лише формально, без сплати коштів, нібито в рахунок повернення боргу, і така угода вчинена одночасно із отриманням дублікатів документів та укладення земельного сервітуту щодо іншого спірного майна у листопаді 2014 року безпосередньо перед ухваленням рішення про розірвання шлюбу між сторонами, свідчить про наміри відповідача за допомогою своїх батьків приховати спільне сумісне майно подружжя від поділу.

Таким чином, суд встановив, що спірний автомобіль LADA PRIORA, 217130, кузов НОМЕР_1, 2011 року випуску номерний знак НОМЕР_2 є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. ст. 60, 61 СК України, оскільки якщо навіть допустити ймовірність факту передачі відповідачу грошових коштів її батьками за поданою суду розпискою, то такі кошти є спільною сумісною власністю подружжя відповідно до того тексту розписки, яка надана суду, а автомобіль в подальшому використовувався в інтересах сім'ї.

Відповідно до вимог ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Оскільки спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, то договір купівлі - продажу транспортного засобу - автомобіля марки LADA PRIORA, 217130, кузов НОМЕР_1, 2011 року випуску номерний знак НОМЕР_2 укладений до довідки рахунку № ВІА 7444041 від 21.11.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не відповідає вимогам закону, а саме ст. 65 СК України з причин відсутності згоди позивача на укладення такого договору, що потребує державній реєстрації, тому відповідно до наведеної норми закону, та на підставі ст. 215 ЦК України такий правочин суд визнає недійсним як такий, що не відповідає вимогам закону на вимогу позивача. Добросовісність набуття 3-ю особою такого майна суд вважає недоведеною, оскільки 3-тя особа була обізнана про наявність прав на таке майно ОСОБА_1

Таким чином, автомобіль LADA PRIORA, 217130, кузов НОМЕР_1, 2011 року випуску номерний знак НОМЕР_2 є спільним сумісним майном подружжя і підлягає поділу в натурі між сторонами. Ринкова вартість такого майна визначена висновком судової експертизи експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. пролф. М.С. Бокаріуса № 10868 від 24.06.2016 року в сумі 137960 гривень. Висновок про вартість автомобілю не спростований наданими суду іншими доказами.

Зазначене у зустрічному позові рухоме майно, а саме кухонний гарнітур та дитячі меблі не можуть бути включені до переліку майна, що підлягає поділу між сторонами за цим рішенням, оскільки відсутні докази вартості такого майна на момент поділу та відсутні докази того, що таке майно існує в натурі і перебуває у користуванні або володінні одного із подружжя на момент поділу. Отже, такі вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю що не позбавляє відповідача права повторного звернення до суду із такими вимогами.

Підсумовуючи наведене суд вважає доведеним, що договір купівлі - продажу транспортного засобу - автомобіля марки LADA PRIORA, 217130, кузов НОМЕР_1, 2011 року випуску номерний знак НОМЕР_2 укладений до довідки рахунку № ВІА 7444041 від 21.11.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є недійсним, суд визнає такий договір недійсним, в цій частині задовольняє вимоги позивача, а наслідки, передбачені у ст. 216 ЦК України враховує при поділі в натурі майна подружжя.

Така обставина є підставою для відмови в задоволенні позову 3-ї особи ОСОБА_3 в повному обсязі.

З тих причин що вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 передбачають поділ між сторонами в натурі лише частини майна, а саме меблів, наявність яких в натурі на час поділу не доведена, не передбачається поділ павільйону в натурі, а автомобіль взагалі не запропонований до поділу за вимогою визнання його особистою власністю відповідача, су вважає, що такі вимоги не відповідають положенням ст. ст. 60,61,65,69,70,71 СК України, тому суд також повністю відмовляє в задоволенні вимог за зустрічним позовом.

Задовольняючи вимоги позивача про спосіб поділу майна, суд виходить із положень ст. ст. 60,61 СК України, відповідно до яких з наведених в цьому рішенні мотивів та підстав суд визнав автомобіль LADA PRIORA, 217130, кузов НОМЕР_1, 2011 року випуску номерний знак НОМЕР_2 вартістю 137960 гривень та павільйон загальною площею 30,0 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Також суд керуються положеннями ст. 69,70,71 СК України, відповідно до яких майно слід поділити в натурі з урахуванням того, що частки у спільній сумісній власності є рівними, що відповідач потребує використання автомобілю і утримує його за місцем свого проживання, підприємницькою діяльністю відповідач не займається, а павільйон за призначенням не використовуються, тому павільйон має цінність лише як будівельні матеріали, позивач згоден на грошову компенсацію різниці вартості майна, а відповідач від такого варіанту відмовляється та не погоджується добровільно поділити майно. Суд враховує і той факт, що речі є неподільними, а автомобіль був відчужений без згоди позивача. Крім того, оскільки і первісний і зустрічний позов містять вимоги про стягнення грошової компенсації на користь особи, що подає такий позов, то виконання сторонами вимог ч. 5 ст. 71 СК України є неможливим з об'єктивних причин, обумовлених правовою позицією сторін, відповідно до якої позивач просить суд визнати за ним право власності на меншу частину майна, а відповідач з цим не погоджується та своїми діями перешкоджає передачі у власність позивача майна, що має більшу вартість, утримуючи автомобіль, переховуючи останній від поділу і суд вважає, що такий стан речей не може бути перешкодою для ухвалення судового рішення про поділ майна в натурі з присудженням грошової компенсації, оскільки в іншому випадку спірні правовідносини з урахуванням позицій сторін не мать порядку вирішення. Крім того, така норма підлягає застосуванню у випадку коли один із подружжя просить передати йому у власність більше за вартістю майно, або все майно в натурі і тільки в такому випадку особа в силу ч. 5 ст. 71 СК України зобов'язана попередньо вносили на депозитний рахунок грошові кошти. Також суд враховує, що на час поділу майна сторони не перебувають у шлюбі, але спірні правовідносини щодо спільного сумісного майна не вирішені. Отже, слід врахувати, що згідно вимог ст. ст. 364, 370 ЦК України поділ майна з присудженням грошової компенсації можливий і без попереднього внесення грошових коштів на депозитний рахунок, якщо суд задовольняє вимоги про передачу у власність майна меншої вартості за позовом особи, що звернулась до суду із такими вимогами.

Таким чином, суд вважає необхідним остаточно вирішити: позовні вимоги ОСОБА_1 - повністю задовольнити, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - повністю відмовити. Визнати договір купівлі - продажу транспортного засобу - автомобіля марки LADA PRIORA, 217130, кузов НОМЕР_1, 2011 року випуску номерний знак НОМЕР_2 укладений до довідки рахунку № ВІА 7444041 від 21.11.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним. В порядку поділу в натурі майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль LADA PRIORA, 217130, кузов НОМЕР_1, 2011 року випуску номерний знак НОМЕР_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на павільйон, загальною площею 30,0 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Також у примусовому порядку суд вирішує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за автомобіль LADA PRIORA, 217130, кузов НОМЕР_1, 2011 року випуску номерний знак НОМЕР_2 в розмірі 39590 (тридцять дев'ять тисяч п'ятсот дев'яносто) гривень 50 копійок.

В порядку ст. 88 ЦК України суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рівних частках судові витрати в розмірі 3108 (три тисячі сто вісім) гривень 20 копійок, а саме по 1554 ( одній тисячі п'ятсот п'ятдесят чотири) гривні 10 копійок з кожної.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,61,88,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 - повністю задовольнити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - повністю відмовити.

Визнати договір купівлі - продажу транспортного засобу - автомобіля марки LADA PRIORA, 217130, кузов НОМЕР_1, 2011 року випуску номерний знак НОМЕР_2 укладений до довідки рахунку № ВІА 7444041 від 21.11.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним.

Розподілити в натурі майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступним чином:

Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль LADA PRIORA, 217130, кузов НОМЕР_1, 2011 року випуску номерний знак НОМЕР_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на павільйон, загальною площею 30,0 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за автомобіль LADA PRIORA, 217130, кузов НОМЕР_1, 2011 року випуску номерний знак НОМЕР_2 в розмірі 39 590 (тридцять дев'ять тисяч п'ятсот дев'яносто) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рівних частках судові витрати в розмірі 3108 (три тисячі сто вісім) гривень 20 копійок, а саме по 1554 ( одній тисячі п'ятсот п'ятдесят чотири) гривні 10 копійок з кожної.

Судові витрати, понесені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - віднести за їх рахунок.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду, а особами, без участі яких постановлено рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя: Назаренко О.В