АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Борисової О.В.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, третя особа: Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Донецькій області, про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 761/21235/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8194/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Гуменюк А.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про стягнення коштів, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 39 145 грн. 50 коп. в якості компенсації з причини порушення строків виплати суми страхової виплати та у зв'язку зі зростанням цін на споживчі товари.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є вдовою ОСОБА_5, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Донецьку внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався на Комунальному підприємстві «Служба єдиного замовника Ворошиловського району», де померлий працював двірником. Зауважила, що заступником начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області 15 серпня 2014 року затверджено Акт № 3 по формі Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний із виробництвом, що стався зі ОСОБА_5. Зазначила, що Відділенням Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ворошилівському районі м. Донецька їй було призначено одноразову допомогу на сім'ю у розмірі п'ятирічного заробітку потерпілого, що склала суму в розмірі 118 515 грн. 00 коп. Однак, з технічних причин з вини Фонду, що не заперечувалося останнім, вказана сума не була їй своєчасно виплачена. Зауважила, що вказану страхову виплату вона отримала лише 31 березня 2015 року, про що свідчить банківська виписка від 09 квітня 2015 року. В обґрунтування позову посилається на статтю 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, що діяла до 01 січня 2015 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт посилалася на те, що суд першої інстанції не правильно вказав, що позивач звернулася до неналежного відповідача, оскільки, на її думку, саме даний відповідач має компенсувати їй кошти у відповідності до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон).

Крім того, посилаючись на положення ст.40 Закону та ст.34 Закону України «Про оплату праці», апелянт вважає незаконним посилання суду на п.3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, оскільки на її думку вона має меншу юридичну силу в порівнянні з наведеними нормами законодавства.

Представник відповідача - Лєвшунов Д.С. в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутності нез'явившихся осіб.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що заступником начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області 15 серпня 2014 року затверджено Акт № 3 по формі Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний із виробництвом, що стався зі ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 о 12 год. 20 хв. на Комунальному підприємстві «Служба єдиного замовника Ворошиловського району», складений Комісією з проведення спеціального розслідування нещасного випадку у період з 30 липня 2014 року до 08 серпня 2014 року (а.с., а.с. 10-11).

Зі змісту Листа Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на ім'я ОСОБА_1 від 12 грудня 2014 року № 2435-С-08 вбачається, що згідно з інформацією відділення виконавчої дирекції Фонду у Ворошилівському районі м. Донецька її чоловік загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час роботи на КП «Служба єдиного замовника Ворошилівського району» м. Донецька. За призначенням страхових виплат у зв'язку із втратою годувальника ОСОБА_1 звернулася до відділення 10 вересня 2014 року. Відділення призначило їй одноразову допомогу на сім'ю в розмірі п'ятирічного заробітку потерпілого, але з технічних причин виплата ОСОБА_1 не була здійснена (а.с. 12).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 отримала одноразову допомогу у зв'язку із втратою годувальника в розмірі 118 525 грн. 66 коп. 31 березня 2015 року, що підтверджується випискою по карті/рахунку № НОМЕР_1, виданою Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» 09 квітня 2015 року (а.с. 13).

За призначенням страхових виплат у зв'язку із втратою годувальника ОСОБА_1 звернулася до Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ворошилівському районі м. Донецька 10 вересня 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погоджується і колегія суддів, виходив з того, що саме Відділенням Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ворошилівському районі м. Донецька було здійснено прийняття та оформлення документів Позивача, пов'язаних із призначенням одноразової допомоги на сім'ю, а тому позивачем пред'явлено позов до неналежного відповідача.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції забезпечив повного та всебічного розгляду справи та ухвалив рішення із правильним застосуванням норма матеріального права.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не правильно вказав, що позивач звернулася до неналежного відповідача.

Так, згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Аналізуючи наведені норми права вбачається, що суд розглядає справи тільки за звернення особи та тільки відносно тієї особи, яку визначив у своєму позові позивач. Позивач же може звернутися за захистом свого права тільки до особи, яка його порушила.

Як встановлено судом ОСОБА_1 звернулася допомогою у зв'язка із втратою годувальника саме до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ворошилівському районі м. Донецька.

Даним же відділенням Фонду було призначено їй та виплачено 31 березня 2015 року одноразову допомогу.

Проте з позовом ОСОБА_1 звернулася до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, а не до вказаного відділення.

Суд першої інстанції правильно послався на ч.5 ст.18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» відповідно до якої, робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Відповідно до ч.1 ст.33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Оскільки позивач пред'явила позов не до тієї юридичної особи, яка має відповідати за позовом, з клопотанням в порядку ст.33 ЦПК України до суду не зверталася, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову.

Безпідставними є й доводи апелянта щодо незаконності посилання суду на п.3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, виходячи з наступного.

Згідно ч.7 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду соціального страхування від нещасних випадків своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею

34 Закону України «Про оплату праці».

Згідно ст.34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Вказаний порядок визначений Постановою Кабінету міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати».

Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно послався на п.3 вказаного Порядку, оскільки він на момент вказаних у позові дій був чинним, і на нього є посилання у статті Закону України, який, в тому числі, регулює питання, яке ставить перед судом позивач.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився із виниклими правовідносинами сторін та законно відмовив у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді