Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

28 листопада 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Л. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації, третя особа Яблунівська сільська рада Білоцерківського району, про визнання права на земельну частку / пай/,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 9 травня 2000 року померла його мати ОСОБА_3, жителька с. Яблунівка Білоцерківського району, яка з 1944 року по 1991 рік працювала в колгоспі ім.. Щорса с.Яблунівка. Згодом колгосп ім..Щорса було реорганізовано в КСП ім..Щорса і ОСОБА_3, будучи пенсіонеркою, набула право на земельну частку / пай/ у землях колективної власності цього КСП, проте, при розпаюванні земель КСП її помилково не було внесено до основного списку і лише на загальних зборах власників земельних часток/паїв/ КСП ім..Щорса 01.02.2005 р. померлу ОСОБА_3 було включено до додаткового списку на отримання земельної частки/ паю/ площею 2,24 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Яблунівської сільської ради. Оскільки за життя померла ОСОБА_3 не отримала сертифікат на земельну частку / пай/ , державний нотаріус ОСОБА_2 районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4 відмовила позивачеві в оформленні спадкових прав на це майно. Позивач просив суд визнати за ним право на земельну частку / пай/ площею 2,24 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Яблунівської сільської ради, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 9 травня 2000 року.

Позивач направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 РДА в судове засідання свого представника не направила, про день і час розгляду справи була належним чином повідомлена, заяв та клопотань не надходило.

Яблунівська сільська рада направила до суду заяву про розгляд справи без її представника, просила позов задовольнити.

У відповідності зі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, про що представник позивача не заперечував.

Оглянувши матеріали справи. суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд встановив, що 9 травня 2000 року померла матір позивача ОСОБА_3, мешканка с.Яблунівка Білоцерківського району / а.с.5,7/ Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Згідно заповіту, посвідченого головою Яблунівської сільської ради 19.09.1990 р., ОСОБА_3 заповіла все своє майно сину ОСОБА_1 / а.с.8/

Встановлено, що ОСОБА_3 з у період з 1944 року по 1991 рік працювала в колгоспі ім.. Щорса с.Яблунівка та була його членом / а.с.17/

Встановлено, що 07 лютого 1995 року колгосп ім..Щорса було реорганізовано в КСП ім..Щорса, а з 04 лютого 2000 року КСП ім..Щорса реорганізовано в сільськогосподарський виробничий кооператив ім..Щорса. Дані факти підтверджено довідкою № 42 від 19.06.2012 р. / а.с.17/

По справі встановлено, що 07.06.1996 р. КСП ім..Щорса отримало Державний акт на право колективної власності на землю площею 2 236,7 га / а.с.11-12/

Встановлено, що при розпаюванні земель КСП ім..Щорса у 1996 році по вині комісії по розпаюванню земель КСП пенсіонерку ОСОБА_3 помилково не було внесено до основного списку осіб, що мають право на земельну частку / пай/ . На загальних зборах власників земельних часток/паїв/ КСП ім..Щорса 01.02.2005 р. померлу ОСОБА_3 було включено до додаткового списку на отримання земельної частки/ паю/ площею 2,24 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Яблунівської сільської ради, перед ОСОБА_2 РДА внесено клопотання про прийняття відповідного розпорядження в зв»язку з необхідністю видачі додаткових сертифікатів / а.с.13-14/

Рішенням Яблунівської сільської ради від 22.04.2005 р. вирішено надати згоду на виділення земельних часток/ паїв/ громадянам, пропущеним під час основного розпаювання у 1996 році / а.с.15/ У додатку № 1 до вказаного рішення під номером 26 зазначено ОСОБА_3 а.с.16/

По справі встановлено, що ОСОБА_1 прийняв спадщину, вступивши у фактичне управління спадковим майном, що підтверджено довідкою Яблунівської сільської ради від 24.05.2013 р. / а.с.18/ На ім»я ОСОБА_3 щорічно з 2000 року з СВК ім..Щорса виплачувався пай / а.с.19/

Встановлено, що у 2010 та 2013 роках позивач звертався до ОСОБА_2 РДА із заявою про видачу документу, що засвідчує його про право на земельну частку / пай/ як спадкоємця померлої ОСОБА_3, на що отримав роз»яснення, що райдержадміністрація документів на земельну частку / пай/ не видає, рекомендовано звернутися до суду/ а.с.24, 25 /

Державний нотаріус ОСОБА_2 районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4 постановою від 27.10.2016 р. відмовила позивачеві в оформленні спадкових прав на це майно в зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документу/ а.с.41/

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Згідно п.2 Указу Президента України « Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. № 720/95 право на земельну частку / пай/ мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

У відповідності з абз.3 п.2 Указу Президента України « Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 р. № 666/94, що був чинний на час проведення паювання земель, кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку / пай/ із зазначенням в ньому розміру частки / паю/ в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі.

Згідно п.5 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 р. видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку / пай/ єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Відповідно до ст..ст.1.2 Закону України « Про порядок виділення в натурі/ на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток/ паїв/» право особи та земельну частку / пай/ може бути встановлено в судовому порядку. Документами , що посвідчують право на земельну частку / пай/, є також рішення суду про визнання права на земельну частку / пай/.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 11 Постанови №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного з час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК PCP .

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків / спадщини/ від фізичної особи, яка померла / спадкодавця/, до інших осіб / спадкоємців/.

Згідно ст.1218 ЦК україни до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст..1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, подружжя, батьки.

Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Такі ж норми знайшли своє відображення у ЦК УРСР/ в редакції 1963 р./, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно ст.537 ЦК Української РСР в ред.1963 р. частина майна, що залишилася не заповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу.

Статтею 529 ЦК Української РСР в ред..1963 р. було визначено коло спадкоємців за законом першої черги діти, дружина і батьки померлого.

Згідно ст.548 ЦК Української РСР в ред..1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

А відповідно до ст.549 ЦК Української РСР в ред..1963 р. дії , що свідчать про прийняття спадщини :

1/ якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ;

2/ якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до діючих станом на момент відкриття спадщини рекомендацій, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР № 4 від 24.06.1983р. « Про практику розгляду судами України справ про спадкування», якщо у передбачений ст.549 ЦК Української РСР шестимісячний строк для прийняття спадщини позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. « Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Суд дійшов до висновку, що спадкодавець ОСОБА_3 набула право на земельну частку / пай/ площею 2.24 умовних кадастрових гектарів із земель КСП ім..Щорса , розташовану на території Яблунівської сільської ради, відповідно до вищевканих законодавчих актів, але за життя не отримала сертифікат, що посвідчує це право. Позивач належним чином вступив у спадщину, є спадкоємцем померлої за заповітом, але нотаріус відмовив йому в оформленні спадкових прав на земельну частку / пай/ . А тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем ОСОБА_1 право на цю земельну частку/пай/ в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, оскільки інший порядок для набуття позивачем права власності на дане нерухоме майно законодавством не визначений.

Керуючись Законом України « Про порядок виділення в натурі/ на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток/ паїв/», Указом Президента України « Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. № 720/95 , Указом Президента України « Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 р. № 666/94, ст..120 ЦК УРСР в редакції 1963 р., ст.ст.1216, 1218, 1266, 1273,1274,1275 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 61, ,209-218, 224, 292, 293 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку / пай/ площею 2, 24 умовних кадастрових гектарів в землях КСП ім..Щорса, розташовану на території Яблунівської сільської ради Білоцерківського району, вартістю 10 428 грн, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 9 травня 2000 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_5