АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Чобіток А.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання укласти договір купівлі-продажу, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року позивач пред'явила вказаний позов до відповідача та в забезпечення позову просила заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову у вказаний спосіб.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1. Зазначає, що судом не врахована та обставина, за якою відповідач може розпорядитись вказаною квартирою та відчужити її третім особам. На даний момент вказана квартира зареєстрована за померлою ОСОБА_4

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з»явилися, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за такими підставами.

З матеріалів справи вбачається, що у червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить зобов'язати ОСОБА_3 укласти з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Представник позивача звернулась до суду заявою про вжиття заходів забезпечення вказаного позову, шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача не надав будь-яких належних відомостей та доказів необхідності забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Частиною 2 ст.151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до роз'яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Подана позивачем заява не містить обґрунтованих посилань, а матеріали заяви - відповідних доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зі змісту заяви та матеріалів справи не вбачається, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотримання норм діючого законодавства, висновки суду відповідають обставинам справи, обґрунтовані, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 311-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2- відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: