Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Коротуна В.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 06 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом та, з урахування його уточнень, просила визнати недійсною угоду про завдаток від 20 травня 2014 року, укладену між нею та ОСОБА_5, оскільки під час її укладення сторонами не було дотримано вимог закону щодо нотаріального посвідчення правочину. Крім того просила застосувати наслідки недійсності правочину, стягнувши з ОСОБА_5 на її користь грошові кошти в розмірі 1 500 дол. США, що станом на 01 лютого 2016 року становило

38 332 грн 54 коп.

Зазначала, що 20 травня 2014 року між нею, ОСОБА_5 та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_6 (далі - СПД ОСОБА_6.) було укладено угоду про завдаток, за умовами якої вона передала ОСОБА_5 на зберігання грошову суму у розмірі 2 000 дол. США, в якості завдатку на його користь, в рахунок належних платежів з метою забезпечення виконання зобов'язання щодо укладення договору про відчуження об'єкта нерухомості - житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Однак договір купівлі-продажу між сторонами укладено не було та права власності на вищевказаний будинок вона не набула. При цьому ОСОБА_5 повернув їй лише 500 дол. США.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1500 дол. США, що станом на 01 грудня 2016 року згідно курсу НБУ становило 38 332 грн 54 коп., як такі, що набуті без достатньої правової підстави.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 06 травня 2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Вінницької області від 06 травня 2016 року, залишити в силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2016 року.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що попередній договір купівлі-продажу квартири від 20 травня 2014 року є неукладеним, з підстав недотримання сторонами форми його вчинення, а тому не створює для сторін прав та обов'язків. При цьому отримані та неповернуті ОСОБА_5 грошові кошти підлягають стягненню з останнього на підставі ст. 1212 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції керувався положеннями ст. ст. 570, 571 ЦК України та виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів про отримання ОСОБА_5 за угодою про завдаток від 20 травня 2014 року грошових коштів у розмірі 2 000 дол. США, при цьому отриманий завдаток у сумі 500 дол. США був повернутий останнім позивачці відповідно до розписки ОСОБА_4 про відсутність претензій до ОСОБА_5

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 травня 2014 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та СПД ОСОБА_6 було укладено дві угоди про завдаток на суму 2 000 дол. США та на суму 500 дол. США, за умовами яких ОСОБА_4 передала ОСОБА_5 на зберігання зазначені суми грошових коштів, в якості завдатку на користь ОСОБА_5 та в рахунок належних платежів з метою забезпечення виконання зобов'язання щодо укладення договору про відчуження об'єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Договір, на забезпечення якого було укладено зазначені угоди про завдаток, між сторонами укладено не було.

Відповідно до розписки від 24 липня 2014 року ОСОБА_5 було повернуто ОСОБА_4 500 дол. США відповідно до угоди про завдаток від 20 травня 2014 року. Крім того, ОСОБА_4 зазначено, що на даний час між ними не досягнуто згоди на придбання будинку. Претензій до ОСОБА_5 вона немає та в подальшому мати не буде.

Також із тексту даної розписки вбачається, що згідно угоди від 20 травня 2014 року ОСОБА_4 передала завдаток в розмірі 2 000 дол. США, з яких

1 500 дол. США були передані ОСОБА_7, яка станом на 24 липня

2014 року кошти не повернула.

Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Статтею 571 ЦК України передбачено, що якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову, з підстав недоведеності отримання ОСОБА_5 за угодою про завдаток від 20 травня 2014 року коштів у розмірі 2 000 дол. США. При цьому факт повернення, відповідно до розписки ОСОБА_4 від 24 липня 2014 року, отриманого ОСОБА_5 завдатку у сумі 500 дол. США не оспорювався ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги зазначеного не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди ОСОБА_4 з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

При цьому доводи ОСОБА_4 щодо законності висновку суду першої інстанції з приводу не укладення попереднього договору купівлі-продажу квартири від 20 травня 2014 року є безпідставними, з огляду на те, що попередній договір купівлі-продажу квартири між сторонами не укладався та не був предметом оскарження при зверненні до суду із даним позовом.

Водночас нормами цивільного законодавства не передбачено вимоги про обов'язковість укладення угоди про завдаток у нотаріальній формі, при цьому сторонами, при укладенні оспорюваної угоди, дотримано вимоги ч. 1 ст. 547 ЦК України про укладення правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання у письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 06 травня 2016 року відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 06 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

В.М.Коротун

Т.О. Писана