Справа №265/6175/16-ц
Провадження №2/265/2330/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

за участю секретаря Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

третя особа: Четверта маріупольська державна нотаріальна контора, -

В С Т А Н О В И В:

21 жовтня 2016 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 20 серпня 2013 року померла її мати, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 житловою площею 33,1 кв.м, загальною площею 48,5 кв.м, що належала їй на праві власності: 1/2 частина квартира на підставі свідоцтва про право власності від 17 лютого 2001 року, 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 лютого 2001 року , виданих Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою. У передбачений законом шестимісячний строк, вона 24 грудня 2013 року звернулася до Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з наданням нотаріусу відповідних документів, у тому числі і документів на квартиру, а саме: свідоцтва про право власності на житло, свідоцтва про право на спадщину за законом та технічного паспорту на дану квартиру. 24 грудня 2013 року на підставі її заяви та наданих документів Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 481/2013 щодо майна померлої ОСОБА_3 03 жовтня 2016 року вона звернулася з заявою до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно. Проте, постановою від 03 жовтня 2016 року за вих. № 1683/02-31 державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 не було зареєстроване в МКП «Маріупольське БТІ», що підтверджується й довідкою Маріупольського БТІ. З інформаційної довідки № 70126976 від 10 жовтня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості про право власності на квартиру АДРЕСА_1, відсутні. Таким чином, через те, що її мати, ОСОБА_3, не провела державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, вона була позбавлена можливості оформити спадщину на дану квартиру в передбаченому законом нотаріальному порядку. Мати за життя заповіту не складала, відповідач ОСОБА_2 відмовився від прийняття спадщини на її користь шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори. Відтак, у неї виникло право на спадкування за законом, як спадкоємця першої черги. На даний час зареєструвати право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру у встановленому законом порядку неможливо, оскільки цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Таким чином, вона вимушена звертатись до суду для визнання за нею права власності на спадкове майно, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Просила суд визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5, який діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судове засідання не з'явилися, надавши суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не з'явився, надіславши на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Представник третьої особи Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори, до суду не з'явився, від якого за підписом в.о. завідуючої ОСОБА_6 надійшла заява з проханням справу розглянути без представника нотаріальної контори.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 серпня 2013 року померла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що 20 серпня 2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області зроблений актовий запис № 1055 та видане свідоцтво про смерть серії І-НО № 717892.

З свідоцтва про народження серія І-АВ № 229677, виданого Орджонікідзевським районним відділом ЗАГС міста Жданова від ІНФОРМАЦІЯ_2, вбачається, що позивач ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_3.

Квартира № 72, розташована в будинку № 7 по вулиці Азовстальській в місті Маріуполі належить на праві приватної власності ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 від 17 лютого 2001 року, зареєстрованих в реєстрі за № 1-311 та 1-312.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10 жовтня 2016 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано. Зазначені обставини також підтверджуються довідкою, виданою МКП «Маріупольське БТІ» № 2583/02-14 від 20 грудня 2013 року.

Згідно наданих державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори відомостей, після смерті ОСОБА_3 відкрито спадкову справу № 481/2013 на підставі поданої 24 грудня 2013 року спадкоємцем ОСОБА_3 заяви про прийняття спадщини.

Проте, постановою завідуючої Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 від 03 жовтня 2016 року за вих. № 1683/02-31 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_1 після ОСОБА_3, оскільки нотаріусу не було надано документи, що посвідчують право власності з відповідною реєстрацією права власності, а також інформація щодо реєстрації права власності відсутня в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач ОСОБА_1 у відповідності до ст.1261 ЦК України відноситься до першої черги спадкоємців за законом.

Також матеріалами справи встановлено, що до спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_3 відноситься її син, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-НО № 471566, виданим Орджонікідзевським районним бюро ЗАГС міста Жданова 15 лютого 1973 року.

Відповідно до ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними.

Статтями 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Так, згідно довідки, виданої ТОВ «Житло-Гарант» за № 379 від 05 жовтня 2016 року, ОСОБА_3 з 03 червня 1968 року по день смерті, 20 серпня 2013 року, була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. Разом з нею на час її смерті були зареєстровані: ОСОБА_1 донька, ОСОБА_2 син, та ОСОБА_7 онучка.

В свою чергу ОСОБА_2, який є сином померлої та спадкоємцем першої черги за законом, 24 грудня 2013 року подав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини , зареєстровану за № 1312.

Інших спадкоємців першої черги або осіб, які б мали право на обов'язкову долю у спадщині, відповідно до ст.1241 ЦК Україні, судом не встановлено.

Відповідно до п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

З урахуванням викладеного, керуючись роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, та з урахуванням того, що позивач ОСОБА_1, будучи єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері, який бажає прийняти спадщину, звернулася в установленому порядку до нотаріальної контори, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, та враховуючи, що в матеріалах справи маються правовстановлюючі документи, які свідчать про право власності померлої на спадкове майно у вигляді вищевказаної квартири, суд приходить до висновку, що за позивачем ОСОБА_1 може бути визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, внаслідок чого задовольняє позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 15-16, 60, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, право власності на квартиру № 72, загальною площею 48,5 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м., в будинку № 7 по вулиці Азовстальській в місті Маріуполі Донецької області в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_3, померлої 20 серпня 2013 року.

Рішення суду може бути оскаржено у апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а учасниками процесу, що не були присутні при проголошенні, - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.Г. Мельник