РІШЕННЯ

Іменем України

28.11.2016 року м. Львів

Франківський районний суд міста Львова у складі

головуючого судді- Мартинишин М.О.

при секретарі- Бугайчук В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2, ОСОБА_3

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому просив: стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь суму основного боргу в розмірі 13217,00 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь інфляційні витрати, що становлять 20464,83 грн. та 3% річних- 3096,04, що становить загальну суму -23560,87 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.; судові витрати покласти на відповідача, та просить витребувати у ОСОБА_2 оригінал квитанції від 26.09.2008 року про перерахунок ОСОБА_4 на її рахунок коштів в розмірі 13 217,00 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_4 є забудовником житлового будинку за адресою смт.Брюховичі, вул.Смолиста,22. Весною 2008 року позивач взяв на себе фінансування монтажу системи опалення, водопостачання та каналізації зазначеного будинку. У цей період, він звернувся на фірму «Берлін», яка знаходилась за адресою: м.Львів, вул. Зелена. З фірми спілкувався з ОСОБА_3, який приймає замовлення на фірмі і він домовилися про проекту документацію та кошторисну вартість систем опалення і водопостачання. В вересні 2008 році ОСОБА_3 повідомив, що для того, щоб підстрахувати їхнє підприємство, він повинен перерахувати 13217 грн. переплати від імені забудовника ОСОБА_5 на імя директора його підприємства. В своєму робочому кабінеті ОСОБА_3 надав рахунок для оплат цих коштів, і назвав прізвище ОСОБА_2. ОСОБА_4 перерахував грошові кошти на прізвище ОСОБА_2 26.09.2008 року у розмірі 13 217,00 грн. як оплату за договором. 21.10.2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 була нотаріально засвідчена заява ОСОБА_4 про те, що ним 26.09.2008 року було перераховано приватному підприємцю ОСОБА_2 кошти в сумі 13 217,00 грн. за монтаж системи опалення. Вказана суму була отримана ним від ОСОБА_1. Проте, ОСОБА_3 отримавши грошові кошти не провів жодних робіт, не змонтував системи опалення, водопостачання та каналізації, а тому вважає, що оплачені ним кошти мають бути повернуті. Просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, дали аналогічні пояснення викладеним у позові. Просять позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні позов заперечили, оскілки ОСОБА_2 із позивачем не укладали ніяких договорів та будь-яких коштів ОСОБА_2 не отримувала від позивача, просили відмовити у задоволенні такого за його безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов заперечив, оскілки він із позивачем не укладали ніяких договорів та будь-яких коштів він не отримував від позивача, просив відмовити у задоволенні такого за його безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, та підтверджено позивачем у судовому засіданні, що такий не укладав договір з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на монтаж системи опалення. Такий був укладений ОСОБА_4.

Крім цього, позивач не укладав будь-яких договорів із відповідачем ОСОБА_3, та останній не отримував коштів від позивача.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підставі частини другої статті 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 905 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі.

У відповідності до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого рівня інфляції за увесь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України.

Як ствердив позивач в судовому засіданні, грошові кошти у розмірі 13 217,00 грн. були перераховані саме ОСОБА_4 на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, однак остання підтвердила в судовому засіданні, що жодних договірних відносин з позивачем не мала, договір про монтаж системи опалення та акт виконаних робіт підписувала з ОСОБА_4 у 2008 році. Грошові кошти на її рахунок надійшли саме від ОСОБА_4, а роботи нею виконувались на обєкті за адресою: смт. Брюховичі, вул.Смолиста,22. Після виконаних нею робіт, ні ОСОБА_4 ні позивач до ОСОБА_2 жодного разу не звертався з претензіями щодо якості виконаних робіт.

Всупереч положенням ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України позивач та його представником не надано жодних доказів, які б підтверджували правомірність вимог до відповідачів про стягнення з останніх на його користь грошових коштів та укладення будь-яких договорів між сторонами, жодним чином не обґрунтували свого висновку, а матеріали справи не містять доказів, що ці кошти отримували відповідачі від позивача. Таких доказів також не здобуто під час судового розгляду справи. Позивачем також не вказано яке право порушене, невизнане чи оспорюється відповідачами, та яке його право він просить суд захистити.

Отже, враховуючи, що відповідачі не перебували з позивачем у договірних відносинах і факт отримання грошових коштів у його інтересах не встановлений, відповідачі не мають перед позивачем обов'язку щодо повернення коштів.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України особа має право звернутися до суду за захистом саме своїх прав. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені.

За інших обставин, така особа є неналежним позивачем і позов її до задоволення не підлягає.

Діюче, на даний час процесуальне законодавство, не допускає заміни неналежного позивача на належного. Тому суд, встановивши, що позов подано особою, права та інтереси якої відповідачами не порушуються, відмовляє в позові саме з вказаних підстав.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.13Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені устаттях 215-217 ЦПК України.

Виходячи із встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин, виходячи із відсутності договірних відносин між сторонами, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження, а тому позовні вимоги являються необґрунтованими, недоказаними і такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що за результатами розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 31, 57, 60, 88, 169, 209, 214-215, 218 ЦПК України, -

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1

до ОСОБА_2, ОСОБА_3

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.