АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/1633/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Олещук Б.Т.
Провадження № 22-ц/789/1430/16 Доповідач - Міщій О.Я.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю позивачки ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2, представника ТОВ "Авто Просто" - Нагорного А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 20.10.2016 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" про захист прав споживачів, стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

17.11.2015 р. ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути з ТОВ "Авто Просто" в її користь сплачені на виконання угоди № 360743 від 15.07.2011 р. чисті внески в сумі 112875 грн.

Позивачка вказала, що 15.07.2011 р. вона уклала з ТОВ "Авто Просто" угоду № 360743, предметом якої є надання послуг, спрямованих на придбання автомобіля Kia Rio за програмою "Авто Так".

Позивачка зазначила, що вона належним чином виконувала взяті на себе зобов'язання згідно умов договору, сплачуючи щомісячні внески.

В жовтні 2015 р. вона звернулася до відповідача із заявою про розірвання угоди та повернення сплачених нею чистих внесків, на що отримала відповідь про згоду на розірвання договору, однак ТОВ "Авто Просто" вказало, що кошти будуть повернуті згідно умов договору в порядку черговості.

Посилаючись на те, що відповідач не повертає їй кошти, ОСОБА_1 просила задовольнити її вимоги.

Позивачка зазначила, що договір № 360743 від 15.07.2011 р. укладено поза торговельним або офісним приміщенням, тому на підставі ч.ч. 4, 9 ст. 12 Закону України "Про захист прав споживачів" відповідач повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору.

Крім того, ОСОБА_1 вказала, що укладений нею договір щодо придбання товару у групі не містить вказівки про конкретний строк чи термін повернення коштів у випадку його розірвання, тому відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України вона має право вимагати виконання обов'язку у будь - який час.

ОСОБА_1 також зазначила, що відповідач не привів свою діяльність до вимог виданих йому ліцензійних умов, що призвело до порушення її прав. Зокрема, ТОВ "Авто Просто" не сформувало резервний фонд у розмірі 15 відсотків статутного капіталу для повернення коштів учанику групи у разі розірвання договору.

Вказане, на думку позивачки, порушило її право на вільне володіння коштами та заборону в обмеженні цього права, що передбачено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Збаразького районного суду від 20.10.2016 р. в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ "Авто Просто" про захист прав споживачів та стягнення коштів - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким її позов задовольнити, посилаючись на порушення судом вимог закону.

ОСОБА_1 вказала, що суд безпідставно відмовився застосувати при вирішенні спору вимоги ст. 530 ЦК України і не спростував її доводи про те, що передбачена договором від 15.07.2011 р. черговість повернення коштів учаснику, який розірвав угоду, не є ані строком, ані терміном виконання зобов'язання. Встановлені у зазначеному договорі пріоритети повернення чистих внесків не можна вважати вказівком на подію, яка неминуче має настати.

Крім того, позивачка зазначила, що суд не врахував її доводів про те, що відповідач не виконав вимоги ліцензійних умов і не створив фонд для повернення коштів учасникам, які розірвали угоди, в розмірі 15 % статутного капіталу.

ОСОБА_1 зазначила, що суд при вирішенні спору порушив вимоги Конституції України, законодавства України, чинних міжнародних договорів. Зокрема, позивачка вказала, що суд не врахував її доводів щодо порушення відповідачем ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод внаслідок неповернення належних їй коштів.

ОСОБА_1 вказала, що суд при розгляді її позову не врахував позицію Європейського Суду з прав людини, висловлену у конкретних справах, а також ухвалив неповне та необгрунтоване рішення, чим порушив її право на справедливий суд.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що відсутні підстави для задоволення позову про стягнення коштів з ТОВ "Авто Просто".

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 15.07.2011 р. між ТОВ "Авто Просто" та ОСОБА_1 укладено Угоду №360743 з додатками, предметом якої було надання послуг системи АВТО ТАК, спрямованих на придбання автомобіля в групах. Опис діяльності зазначеної програми відображено у Правилах функціонування системи придбання в групах "Авто Так" (Додаток №02 до угоди № 360743).

Згідно з п.13.8 ст.13 Додатку №2 до Угоди, учаснику надається 7 днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з Угодою та прийняти її чи відмовитись від участі в системі АвтоТак. При цьому в разі розірвання угоди протягом семи днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок ТОВ «Авто Просто». Для цього необхідно письмово повідомити ТОВ «Авто Просто» про розірвання угоди.

Як встановлено судом, позивачка із заявою про розірвання угоди в семиденний строк до ТОВ «Авто Просто» не зверталась, що свідчить про її розуміння та згоду з усіма умовами угоди, а сама угода між сторонами укладена відповідно до приписів цивільного законодавства, що узгоджується з п.3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, де закріплено таку засаду цивільного законодавства як свобода договору, та ст. 627 ЦК України, згідно якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні його умов.

Згідно умов зазначеного договору, відповідач виступає виконавцем послуг з придбання автомобіля, а позивач зобов'язується оплачувати послуги, пов'язані зі вступом до системи при укладанні угоди, вносити плату за послуги, пов'язані з видачею автомобіля за системою при наданні такого права, щомісячно сплачувати повні внески та інші обов'язкові платежі після отримання автомобіля в натурі (а.с. 7-14).

На виконання угоди № 375049 позивачка сплатила вступний внесок у розмірі 1502,13 грн. та сплачувала щомісячні внески до квітня 2015 року, про що свідчать надані позивачем копії квитанцій (а.с.15-36, 107-109).

Згідно ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до умов угоди № 360743 учасник, який ще не отримав автомобіль має право розірвати угоду за власним бажанням.

05 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про розірвання угоди та повернення сплачених коштів (а.с.5).

Як видно із змісту повідомлення відповідача від 26.10.2015 р., ТОВ "Авто Просто" погодилось розірвати договір, вказавши, що сплачені позивачкою кошти будуть повернуті відповідно до ст. 13 Додатку № 2 згідно пріоритетів, викладених у п.п. 13.4 та 13.5 цієї статті.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 13.4.1. ст. 13 додатку № 2 до угоди в першу чергу повертаються кошти учаснику, який розірвав угоду внаслідок настання наступних непередбачених обставин, що виникли під час дії угоди: отримання ним інвалідності або смерті свого подружжя, або набуття учасником статусу безробітного. За вимогою ТОВ «Авто Просто» учасник зобов'язується надавати документи, які підтверджують виникнення вищезазначених обставин. За підтверджених обставин згідно з цим пунктом, учаснику повертаються сплачені чисті внески без вирахування відступного.

Відповідно до підп. 13.4.2 п. 13.4 ст. 13 додатку № 2 у наступну чергу повертаються чисті внески тим учасникам, які розірвали Угоду, не посилаючись на обставини, викладені в попередньому пункті. При цьому, пріоритет у групі надається тому учаснику, який першим подав письмову заяву про розірвання угоди, а в разі, коли такі заяви було подано одночасно кількома учасниками, пріоритет надається учаснику, номер угоди якого є меншим.

Отже, із змісту договору від 15.07.2011 р. видно, що сторони домовились про порядок повернення коштів учаснику, який розірвав угоду і цей порядок грунтується на принципі черговості.

Згідно ст.10 та ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що сума чистих внесків, яка становить 83702,12 грн., буде повернута позивачу після настання визначеної події - його черги на отримання внесків, яка формується відповідно до дати подання заяви про розірвання угоди. При цьому відповідач посилався на п.13.4.1 умов додатку № 2 до угоди, укладеної між позивачем і відповідачем, якою передбачено порядок повернення коштів.

З пояснень в суді представника ТОВ "Авто Просто", а також із списку угод, включених до групи 1129 системи Авто Так та заяв учасників про розірвання договорів, видно, що в черзі на повернення коштів перед ОСОБА_1 перебуває ще 37 учасників групи, які розірвали угоди раніше за неї. (а.с. 167 - 207).

Вказані доводи представника ТОВ "Авто Просто", які підтверджені копіями заяв учасників групи, позивачка не спростувала і не навела доказів щодо настання події - її черги на отримання коштів, внаслідок чого відповідач зобов'язаний здійснити виплату чистих внесків після розірвання угоди.

Відповідно до ст. 251, 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як видно з матеріалів справи, договором, укладеним ОСОБА_1 з ТОВ "Авто Просто", визначено термін виконання зобов'язання щодо повернення коштів у зв'язку із розірванням угоди.

Відповідно до п. 13.1 угоди № 360743 від 15.07.2011 р. учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати угоду за власним бажанням, про що має повідомити Авто Просто у письмовій формі. Поверненню підлягають тільки чисті внески, сплачені за угодою, з урахуванням положень, викладених у цій статті.

В пунктах 13.2 - 13.9 цієї ж ст. 13 угоди визначено умови формування фонду для повернення коштів та порядок повернення чистих внесків у випадку, коли договори розірвали декілька учасників. У цьому випадку сторони домовились про пріоритети повернення коштів в залежності від мотивів розірвання угоди та часу написання заяви.

Отже, з аналізу змісту ст. 13 угоди № 360743 видно, що підлягають поверненню чисті внески після настання домовленого моменту у часі, з настанням якого виникає право на повернення внесків, - розірвання угоди учасником за його власним бажанням.

Разом з тим, у випадку, якщо є не один, а декілька учасників, що розірвали угоди, повернення чистих внесків проводиться в порядку черговості, а право на їх отримання виникає в учасника за умов, визначених договором, після настання його черги.

Тобто, обов'язкок повернення коштів фактично визначається календарною датою розірвання договору, однак у випадку наявності інших учасників, які вже розірвали договори, внески повертаються з дотриманням черговості, із сформованого фонду повернення коштів.

При таких обставинах, враховуючи, що строк (термін) виконання зобов'язання встановлений сторонами угоди № 360743, колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про її право вимагати повернення чистих внесків після розірвання договору у будь - який час згідно вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України та п. 14.1 ст. 14 додатку № 2 до угоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_1 не подала доказів порушення відповідачем ліцензійних умов діяльності, яке вплинуло на її права.

Відповідно до Закону України "Про фінінсові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" в редакції Закону № 3462-IV від 02.06.2011 р., який набув чинності 09.01.2012 р., фінансовими послугами вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього закону.

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.10.2012 р. № 1676 затверджено Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Вказаними Ліцензійними умовами зобов'язано ліцензанта сформувати та підтримувати резервний капітал у розмірі, встановленому установчими документами ліцензіата, але не менше 15 відсотків його статутного капіталу. До досягнення встановленого установчими документами ліцензіата розміру резервного капіталу розмір щорічних відрахувань не може бути меншим ніж 5 відсотків від суми чистого прибутку ліцензіата за рік. Резервний капітал ліцензіата може бути використаний виключно: на покриття можливої нестачі коштів для придбання товарів у групах у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань учасниками групи; на повернення коштів учаснику групи у разі розірвання договору про адміністрування; для повернення грошових коштів учасникам групи у разі ліквідації ліцензіата, якщо об'єднаних коштів учасників групи буде недостатньо.

Представник відповідача в суді пояснив, що угода № 360743 укладена з ОСОБА_1 15.07.2011 р., тобто ще до затвердження зазначених Ліцензійних умов діяльності товариства, тому умови укладеного з позивачкою договору передбачають, що учасник уповноважує Авто Просто щомісяця здійнювати відрахування в розмірі 5 % від кожного сплаченого чистого внеску до фонду повернення коштів.

У своїх поясненнях ТОВ "Авто Просто" зазначило, що відповідно до ст. 5 ЦК України закон зворотної сили не має, а також не встановлено обов'язку внесення змін до раніше укладених угод з учасниками системи "Авто Просто".

Враховуючи вказані обставини, а також те, що позивачка не подала доказів порушення відповідачем передбаченого договором порядку формування фонду для повернення коштів, колегія суддів вважає правильним висновок суду про відмову в позові з підстав невиконання ТОВ "Авто Просто" ліцензійних умов діяльності.

Безпідставними є доводи апелянта ОСОБА_1 щодо порушення судом при вирішенні спору вимог Конституції України, законодавства України, чинних міжнародних договорів та практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 55 Конституції України, на яку посилається ОСОБА_1, передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦК України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України.

Посилання ОСОБА_1 на порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яке полягає в триманні відповідачем на своїх рахунках та неповернення коштів - чистих внесків після розірвання договору, колегія суддів вважає необгрунтованими.

Судом встановлено, що договором про придбання товару у групі за програмою "Авто Так", який є обов'язковий для виконання сторонами, передбачено термін повернення коштів у випадку розірвання договору, а також встановлено порядок виконання відповідачем цього обов'язку у тому випадку, коли задоволено декілька заяв учасників про розірвання договорів. Оскільки ОСОБА_1 перебуває лише на 38 місці у черзі на повернення коштів, суд підставно відмовив у задоволенні позову, зазначивши, що вимоги є передчасними, а стягнення коштів всупереч умов договору може порушити права інших учасників групи.

Безпідставними слід визнати посилання ОСОБА_1 на порушення її права на справедливий суд, які вона обгрунтовує тим, що суд не повністю взяв до уваги її доводи та не дав їм належної оцінки. Зокрема, ОСОБА_1 зазначила, що суд не врахував при ухваленні рішення вимоги Закону України "Про захист прав споживачів" та не захистив її, як слабку сторону договору.

Як видно з матеріалів справи, суд відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України ухвалив законне та обгрунтоване рішення. Так, суд дав критичну оцінку посиланням щодо обов'язку відповідача повернути позивачці чисті внески не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 12 Закону України "Про захист прав споживачів". При цьому суд взяв до уваги пояснення та подані відповідачем докази, з яких видно, що хоч ТОВ "Авто Просто" і не мало філії чи представництва в розумінні ст. 95 ЦК України, однак ОСОБА_1 уклала угоду з продавцем - консультантом у приміщенні, яке було робочим місцем уповноваженої особи. Позивачка не подала доказів щодо укладення договору поза торговельним або офісним приміщенням, тому відсутні підстави для задоволення її вимог із зазначених підстав.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", то ОСОБА_1 не довела, що умови укладеної угоди є нечіткими або двозначними і не зверталась із вимогами на підставі цієї норми права.

Не може бути підставою для скасування рішення суду також посилання на рішення Європейського Суду з прав людини, оскільки у наведених ОСОБА_1 рішеннях у справах Христов проти України, Проніна проти України констатовано необхідність гарантування національними судами права на справедливий судовий розгляд та щодо обгрунтованості рішень суду.

Як видно з матеріалів справи суд ухвалив рішення з дотриманням саме цих принципів.

У справі Сєрков проти України констатовано, що національне законодавство не було чітким та узгодженим і не відповідало "якості" закону, що мало наслідком його суперечливе тлумачення Верховним Судом України. Однак, будь - яких даних щодо неузгодженості та нечіткості закону, який регулює відносини сторін, а також щодо суперечливої практики вирішення подібних справ Верховним Судом України в матеріалах справи немає.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Збаразького районного суду від 20.10.2016 р.- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.Я. Міщій