У Х В А Л А

25 листопада2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Умвельт Україна» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 5 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Умвельт Мелітополь», комунального підприємства «Мелітополькомунтранс» Мелітопольської міської ради Запорізької області, товариства з обмеженою відповідальністю «Умвельт Україна» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 9 грудня 2015 року в позові ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 5 квітня 2016 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 9 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково: визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю «Ремондіс-Мелітополь» (далі - ТОВ «Ремондіс-Мелітополь») від 10 квітня 2015 року № 143-КЗ про звільнення ОСОБА_4 з посади директора ТОВ «Ремондіс-Мелітополь»; поновлено ОСОБА_4 на посаді директора ТОВ «Ремондіс-Мелітополь»; стягнуто з ТОВ «Ремондіс-Мелітополь» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 квітня 2015 року по 5 квітня 2016 року в розмірі 83 тис. 887 грн 51 коп., який визначений з утриманням податків та інших обов᾿язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Ремондіс-Мелітополь» на користь держави 838 грн 87 коп. судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 вересня 2016 року касаційну скаргу ТОВ «Ремондіс-Мелітополь» відхилено, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 5 квітня 2016 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судового рішення товариство з обмеженою відповідальністю «Умвельт Україна» (далі - ТОВ «Умвельт Україна») порушує питання про скасування рішень суду апеляційної та касаційної інстанцій та залишення в силі рішення суду першої інстанції з передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав, - неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 21, 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ТОВ «Умвельт Україна» посилається на рішення Верховного Суду України від 19 листопада 2008 року та 3 лютого 2010 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанцій, виходив із того, що у протоколі загальних зборів ТОВ «Ремондіс-Мелітополь» від 10 квітня 2015 року № 31 не зазначено, чим саме обумовлено прийняття власником рішення щодо відкликання ОСОБА_4 з посади директора цього товариства, які умови трудового контракту не були ним виконані, не вказано причини для звільнення, яки б відповідали вимогам трудового законодавства згідно із класифікацією підстав припинення трудового договору в законодавстві про працю, які передбачені статтями 36 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_187/ed_2016_06_12/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, 40 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2016_06_12/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, 41 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_232/ed_2016_06_12/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, не має жодних мотивованих висновків щодо невиконання позивачем своїх посадових обов᾿язків або що він здійснював представницькі функції зі шкодою для інтересів товариства. Крім того, процедура звільнення була здійснена без дотримання порядку та гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом.

Разом з тим в рішеннях Верховного Суду України від 19 листопада 2008 року та 3 лютого 2010 року, на які посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що розірвання контракту відбулося не з підстав порушення позивачем трудової дисципліни, а з підстав невиконання ним умов контракту внаслідок його недостатніх ділових та професійних якостей як керівника підприємства. Причини, через які він не в змозі був виконати зазначені умови контракту, правового значення в його розірванні не мають. Тому в цьому випадку Міністерство вправі було розірвати з позивачем контракт і в період його тимчасової непрацездатності.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ТОВ «Умвельт Україна» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Умвельт Мелітополь», комунального підприємства «Мелітополькомунтранс» Мелітопольської міської ради Запорізької області, товариства з обмеженою відповідальністю «Умвельт Україна» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук