233 № 233/4627/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Наумик О.О., за участі секретаря Сухоставець Т.А., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «про зобовязання вчинити певні дії»,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», в якому просить:

-Визнати неправомірним нарахування відповідачем їй плати за послуги центрального теплопостачання з 15.02.2011 р.,

-Зобовязати відповідача зробити перерахунок плати за центральне опалення квартири за адресою АДРЕСА_1 з 15.02.2011 р.,

пославшись на таке:

23.06.2010 р. у звязку з тим, що система теплопостачання належної їй на праві власності квартири була застарілою, через що існувала загроза виникнення аварійної ситуації, вона здійснила демонтаж системи опалення у своїй квартирі, розташованій за адресою АДРЕСА_2, про що в присутності свідків був складений відповідний акт 20.12.2010 р., після чого звернулася до КП «Служба єдиного замовника» Костянтинівської міської ради з заявою про складення акту відключення від системи теплопостачання будинку, на що 27.12.2010 р. отримала відповідь, якою КП «СЕЗ» рекомендувало їй звернутися до суду.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 січня 2011 року Комунальне підприємство «Служба єдиного замовника» було зобовязане вислати своїх представників у її квартиру та скласти акт, яким підтвердити відсутність системи опалення.

Її заява з проханням не проводити нарахування за послуги теплопостачання у звязку з відсутністю системи опалення, вищевказаний акт, довідка начальника ПТВ КП «СЕЗ», яка підтверджує демонтаж системи опалення у звязку з аварійною ситуацією, були направлені відповідачу, проте по цей час відповідач продовжує робити їй нарахування за послуги опалення, які у звязку з відсутністю системи опалення в її квартирі фактично не були надані.

09 серпня 2013 року ОКП «Донецьктеплокомуненерго» звернулося до Костянтинівського міскрайонного суду з заявою про стягнення з неї заборгованості за надані послуги з теплопостачання.

29 серпня 2013 року Костянтинівським міськрайонним судом виданий судовий наказ про стягнення заборгованості за оплату послуг, який нею було оскаржено, і 18 вересня 2013 року судом винесено ухвалу про скасування судового наказу з приводу відсутності приладів системи центрального опалення.

В жовтні 2015 року вона знову звернулася до відповідача з проханням зробити перерахунок за послуги центрального опалення та припинити нарахування, на що отримала лист за №1662/2 від 21.10.2015 р. з відмовою.

Листом за підписом головного інженера КП «Служба єдиного замовника» від 20.10.2015 р. №867 підтверджено, що при обстежені працівниками КП «Служба єдиного замовника» стану системи центрального опалення її квартири будинок в цілому опалювався, проблем з опаленням інших квартир будинку не має.

Позивач, представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримали за наведених підстав, окремо зауваживши при обгрунтуванні заявлених позовних вимог на відсутність договору між сторонами про надання послуг з теплопостачання.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що відповідно до п.24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 р., споживачі можуть відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, але при цьому відповідно до п.25 Правил, якими визначено, що відключення споживачів здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Позивачем такий порядок не дотриманий, що свідчить про самовільний характер відключення від мереж централізованого опалення.

Зважаючи на те, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання, просить у задоволенні позову відмовити.

Зясувавши позицію сторін, дослідивши надані докази у справі, суд дістає такого висновку:

Судом встановлено, що позивач є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 (копія нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу на а.с.9).

У відповідності до Акту КП «СЄЗ» від 15.02.2011 р. підтверджено відключення квартири позивача від системи централізованого опалення.

Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог, судом враховане таке:

За частиною першою статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 152 Житлового кодексу України переобладнання жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадиться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради. При цьому, вказані закони встановлюють лише загальні правила та визначають права та обов'язки суб'єктів правовідносин у сфері споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005року № 4 встановлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відключення квартири позивача від мереж централізованого теплопостачання з дотриманням вищенаведеного порядку.

Як вбачається з акту ТОВ УК «Коменерго-Костянтинівка» від 14.07.2010 р. при обстеженні квартири за адресою АДРЕСА_1 встановлено: радіатори у квартирі демонтовані мешканцем самостійно, дозволу комісії виконкому та ТОВ УК «Коменерго-Костянтинівка» не має (а.с.43).

Тож відключення квартири позивача від системи централізованого опалення слід вважати самовільним.

При самовільному відключенні підстав для визнання неправомірним нарахування відповідачем плати за послуги центрального теплопостачання з 15.02.2011 р., а також зобовязання відповідача зробити перерахунок плати за центральне опалення квартири позивача суд не вбачає.

Щодо доводів сторони позивача про безпідставність нарахування відповідачем плати за послуги з теплопостачання позивачу в звязку з відсутністю договору суд зазначає таке:

Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України "Про теплопостачання", Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630 (далі - Правила).

Під житлово-комунальними послугами розуміється результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст.1 Закону України Про житлово-комунальні послуги)

В силу ч.2 ст.19 Закону України Про житлово-комунальні послуги учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. При цьому, згідно зі ст.1 цього ж закону споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За правилами ст.19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За приписами п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» саме споживач зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Пунктом 10 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені у встановлених законом чи договором розмірах. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг із теплопостачання встановлена і у п.23 Правил.

Відсутність договору про на постачання комунальних послуг з споживачем, як то передбачено ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не звільняє останнього щодо обов'язкової оплати отриманих послуг відповідно до положень ст.ст. 11, 509 ЦК України.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, в силу ч.ч. 1,3 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За наведених обставин у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 209, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «про зобовязання вчинити певні дії» відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя