Провадження № 2/752/4400/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
03 листопада 2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі
головуючої судді Мирошниченко О.В.,
при секретарі Мархотко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, Голосіївська районна в м.Києві державна адміністрація, треті особи: Голосіївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
У липні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, в якому просить визнати останнього, особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати Голосіївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві зняти ОСОБА_4 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.
В подальшому позивач ОСОБА_1 подала заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила суд визнати ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що вона є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 14.11.2011 року. ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_4. ОСОБА_4 колишній чоловік ОСОБА_5 та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Голосіївським районним судом м.Києва від 20.05.2014 року ОСОБА_4 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Оскільки відповідач фактично у зазначеній квартирі не проживає, значиться зареєстрованого лише формально, поточного ремонту та інших затрат по квартирі не несе, комунальні та інші платежі сплачує позивач. У зв'язку із чим позивач просить визнати відповідача ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність позовні вимоги просив суд задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі, які повідомлялися в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.
Представники третіх осіб, явку свої представників не забезпечили.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача й третьої особи та ухвалити по справі заочне рішення.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч. 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіти, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до 1, 2, статті 319 Цивільного кодексу України власник володіти, користуватися розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Як зазначає ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1, ст.319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Суд, в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі, встановив наступні обставини та правовідносини.
Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Як установлено у судовому засіданні, власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1, що підтверджується договором дарування від 14.11. 2011 року (а.с.5-6).
На день розгляду справи в спірній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 - власник квартири, ОСОБА_4 - фізична особа, ОСОБА_5 - фізична особа), вказані обставини підтверджуються довідками Ф-3, виданої Комунальним сервісом від 26.10.2016 року.
Як встановлено, що рішенням Голосіївським районного суду м. Києва від 20.05.2014 року ОСОБА_4 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - квартирою АДРЕСА_1 та знято з реєстраційного обліку за вказаною адресою (а.с. 11-15).
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації.
Відповідно до ч.1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.
За змістом ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.
Таким чином, відповідач ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3, залишила займане житло, обрали собі інше місце проживання, яким і є місце проживання її малолітньої дитини, не користується вищевказаним житлом без поважних причин, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажають, чим перешкоджають позивачу, як законному представнику власника квартири, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи їх законні права та інтереси які необхідно поновити.
На спростування доводів позивача відповідачі всупереч вимогам ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України не надали суду доказів, котрі б підтверджували факт їх проживання у спірній квартирі або поважність причин не проживання у цій квартирі.
Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи те, що відповідачі не проживають у спірній без поважних причин понад рік, тому згідно ч.2 ст. 405 ЦК України вони вважаються таким, що втратили право на користування цим житлом.
Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідачі ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_3 мешкаючи в спірній квартирі без поважних причин, втратили право користування житловим приміщенням, в зв'язку з чим останні підлягають визнанню такими в судовому порядку.
На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням.
На підставі викладеного, ст.ст.64, 156 ЖК України, ст.405 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 88, 208-209, 212, 213, 214-215, 224- 228 ЦПК України, -
Позов, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя