ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., відповідача ОСОБА_1, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права на обов'язкову частку у спадщині,-

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_3, яка є опікуном ОСОБА_2, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права на обов'язкову частку у спадщині, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, яка була матір'ю позивача і відповідача. За життя вона склала заповіт, відповідно до якого належне їй майно заповідала своїм синам: а саме по ? частині належного їй житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 та по ? частині земельної ділянки загальною площею 0,6000 га, що розташована в АДРЕСА_2 а земельну ділянку площею 3,1986 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Романівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області вона заповіла ОСОБА_1, який прийняв спадщину шляхом вступу у управління та володіння спадковим майном з дня смерті спадкодавця. 15.09.2014 року до приватного нотаріуса Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області від ОСОБА_2 був направлений лист із заявою про прийняття спадщина та згодом подана вмотивована заява про зупинення видачі свідоцтва на спадщину за законом/заповітом до вирішення питання судом про визнання ОСОБА_2 недієздатним та встановлення над ним опіки. 17.05.2016 до нотаріуса був направлений рекомендований лист із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом, проте нотаріусом не видане таке свідоцтво, оскільки таке свідоцтво видано сину спадкодавця - ОСОБА_1 Позивач вважає, що ОСОБА_2 визнаний недієздатним, тому має право на обов'язкову частину у спадщині незалежно від змісту заповіту.

Позивач, з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог, просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, виданого на ім'я ОСОБА_1 та визнати за ним право на обов'язкову частку у спадщині після померлої ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частин спадкового майна: земельної ділянки площею 3,1986 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Романівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області.

Представники позивача в судове засідання не з'явилися, через канцелярію суду надали письмову заяву, в якій підтримали позовні вимоги, посилаючись на вищевказані обставини та просили справу розглянути без їх участі.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснивши, що відповідно до вимог законодавства, реалізував своє право на спадщину, у встановлені строки звернувся до нотаріуса та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Таким чином, порушень з його боку вчинено не було, а позивач не має права на обов'язкову частку, оскільки недієздатним він був визнаний вже після смерті їх матері. Просив відмовити у задоволені позову.

Дослідивши матеріали справи у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) судом встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Попільнянського району Житомирської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4 (а.с. 10).

За життя ОСОБА_4 залишила заповіт, відповідно до якого заповідала ОСОБА_1 та ОСОБА_2: по ? частині належного їй житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1, по ? частині земельної ділянки загальною площею 0,6000 га, що розташована в АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 3,1986 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Романівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області заповідала лише ОСОБА_1 (а.с. 8).

Як вбачається з копії витребуваної судом спадкової справи, до приватного нотаріуса Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області із заявами про прийняття спадщини 16.07.2014 року звернувся ОСОБА_1 (а.с.53)

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується позивачем у позовній заяві, ОСОБА_2також направив до нотаріуса заяву про прийняття нм спадщини, яка зареєстрована 18.09.2014 року, на яку 18.09.2014 року за №148/01-16 була надана відповідь про необхідність звернутись з заявою про прийняття спадщини, справжність підпису на якій була б нотаріально засвідченою або особисто прибути до нотаріуса та подати таку заяву (а.с.82).

08.10.2014 року ОСОБА_3 (заінтересованою особою) до нотаріуса була направлена заява про зупинення видачі свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом до вирішення справи судом про визнання ОСОБА_2 недієздатним та встановлення над ним опіки (а.с.83-84).

04.03.2015 року ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом (серія НОМЕР_2) на земельну ділянку площею 3,1986 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Романівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області (а.с.96).

В подальшому, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2015 року ОСОБА_2 визнано недієздатним та призначено опікуна - ОСОБА_3 (а.с.7).

Наведений факт, за твердженням позивача, надає йому право на обов'язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, що і стало підставою для звернення до суду із заявленими вимогами.

Зі змісту ст.ст.1216-1218 ЦК України, слідує, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220, 1222 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Зі змісту ст.ст. 1223, 1233 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч. 1, 2 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Як роз'яснено у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»при визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу.

Згідно п.5.9 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами Україниправо на обов'язкову частку у спадщині виникає у спадкоємця, передбаченого частиною першою статті 1241 Цивільного кодексу України, у випадках, якщо у заповіті містяться положення про усунення його від спадкування або цьому спадкоємцеві заповідана частка спадщини, яка є меншою від належної йому обов'язкової частки. Право на обов'язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов'язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов'язкову частку.

Відповідно до п.5.10 зазначеного Порядку при визначенні розміру обов'язкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем.

З наведених норм вбачається, що при визначенні розміру обов'язкової частки враховується все спадкове майно, як заповідане, так і те, що не охоплене заповітом, а також встановлюється коло спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування.

Як зазначалось та вбачається з матеріалів спадкової справи, спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Вирішуючи, чи є ОСОБА_1 спадкоємцем за законом згідно ст. 1241 ЦК України суд виходить з наступного.

Законодавець встановлює, що непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Інвалідність - це соціальна недостатність внаслідок обмеження життєдіяльності людини, яка викликана порушенням здоров'я зі стійким розладом функцій організму, що призводить до необхідності соціального захисту і допомоги.

Недієздатною може бути визнана людина, яка внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними (ст. 39 ЦК України).

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» за загальним правилом громадянин вважається недієздатним з часу набрання законної сили рішенням суду про визнання його недієздатним.

У тих випадках, коли від часу виникнення недієздатності залежать певні правові наслідки, суд на прохання осіб, які беруть участь у справі, з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи й інших даних про психічний стан громадянина, в рішенні може зазначити, з якого часу громадянин є недієздатним.

Як зазначалось, за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2015 року, яке набрало чинності 26 січня 2015 року, ОСОБА_2 визнано недієздатним.

Будь-яке посилання у рішенні Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2015 року про час, з якого часу ОСОБА_2 є недієздатним, відсутнє. Таким чином, виходячи із зазначених вище вимог законодавства, позивач набув статусу недієздатного саме з часу набрання законної сили рішенням суду - з 26 січня 2015 року.

21 жовтня 2015 року ОСОБА_2 отримав пенсійне посвідчення, за яким йому призначена пенсія як інваліду І групи довічно.

За загальновизнаним принципом права, застосовуючи аналогію, можна дійти висновку, що з настанням певної події, факту виникають і певні наслідки такої події.

При застосуванні цього принципу до спірних правовідносин виходить, що особа з набуттям певного статусу одночасно набуває права користуватися тими пільгами, що надає такий статус.

Оскільки судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 набув статусу недієздатного в січні 2015 року, тобто на день смерті спадкодавця (відкриття спадщини) позивач такого статусу не мав.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що на момент смерті ОСОБА_4 був непрацездатною особою, то суд приходить до висновку, що позивач не є спадкоємцем, який відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині.

Набуття позивачем статусу недієздатного не свідчить про його непрацездатність саме на час відкриття спадщини і права на обов'язкову частку у спадщині не дає.

На підставі викладеного суд вважає позов таким, що не підлягає до задоволення.

Керуючисьст. 11, 15, 16, 1216, 1217, 1220,1222, 1218, 1224, 1233, 1233. 1241, 1261,1267,1273 ЦК України, ст.10,11,60,212-215,224,228ЦПК Українисуд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_2, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права на обов'язкову частку у спадщині - відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 06 грудня 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя