АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/2490/16-ц 22-ц/774/1980/К/16
Справа № 182/2490/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1980/К/16 суддя Багрова А.Г.
Категорія 55 ( ІІІ ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Чубіної А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу Нікопольського учбово-виробничого підприємства Дніпропетровського учбово-виробничого обєднання «Луч» Українського товариства сліпих на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Нікопольського учбово-виробничого підприємства Дніпропетровського учбово-виробничого обєднання «Луч» Українського товариства сліпих про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за затримку виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Нікопольського учбово-виробничого підприємства Дніпропетровського учбово-виробничого обєднання «Луч» Українського товариства сліпих про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за затримку виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що з 17.06.2014 року працював на підприємстві відповідача на посаді юрисконсульта. Наказом від 25.08.2015 року його звільнено із займаної посади, однак, відповідачем, в порушення вимог чинного законодавства, при звільненні не була виплачена у повному обсязі заробітна плата.

Просив суд: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 130,22 грн., компенсацію за затримку по виплаті заробітної плати з 25.08.2015 року по день остаточної виплати заробітної плати у розмірі 12 856,86 грн., компенсацію (індексацію) щодо виплат по грошовій компенсації за затримку по випалі заробітної плати у розмірі 285,88 грн..

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Нікопольського учбово-виробничого підприємства Дніпропетровського учбово-виробничого обєднання «Луч» Українського товариства сліпих на користь ОСОБА_2 невиплачену індексацію в розмірі 130,22 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати в розмірі 12,05 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 3 509,36 грн.

Стягнуто з Нікопольського учбово-виробничого підприємства Дніпропетровського учбово-виробничого обєднання «Луч» Українського товариства сліпих на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі Нікопольське учбово-виробниче підприємство Дніпропетровського учбово-виробничого обєднання «Луч» Українського товариства сліпих, посилаючись на неповне встановлення судом обставин справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, яким стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 невиплачену індексацію заробітної плати у розмірі 32,65 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 60,14 грн., стягнення середнього заробітку за період затримки у розмірі 277,98 грн.

Зокрема, відповідач посилається на те, що суд не взяв до уваги, що позивач працював на 0,5 ставки та невірно визначив його середню заробітну плату, що потягло за собою невірний розрахунок всіх інших сум.

Крім того, при розрахунку індексації за три робочі дні, судом невірно визначено базовий місяць та не взято до уваги, що Порядком проведення індексації грошових доходів населення», у редакції чинній на час звільнення позивача, встановлено що для проведення індексації новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття на роботу. Також, зазначає, що в даному випадку базовим місяцем буде листопад 2014 року, оскільки у червні-серпні 2014 року індекс інфляції був меншим 101 відсотка, а публікація за вересень 2014 року відбулася до 10 жовтня 2014 року.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 не оскаржується, а тому колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, адже, згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги і письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано в суді апеляційної інстанції, що згідно наказу № 24-к від 17.06.2014 року ОСОБА_2 було прийнято на роботу до Нікопольського учбово-виробничого підприємства Дніпропетровського учбово-виробничого обєднання «Луч» Українського товариства сліпих на посаду юрисконсульта.

Наказом № 14-к від 25.08.2015 року ОСОБА_2 звільнено з посади у звязку із скороченням штату працівників по п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8-9).

При звільненні ОСОБА_2 йому було нараховано та виплачено: заробітна плата 252,30 грн., оплата за тарифну відпустку 440,70 грн., компенсація за невикористану відпустку 135,60 грн., вихідна допомога 841,08 грн., а всього 1 669,68 грн.

У березні 2016 року було донараховано індексацію у розмірі 21,27 грн. (а.с. 25).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що 25.08.2015 року в день його звільнення з роботи відповідачем не було проведено з ним повний розрахунок належних при звільненні сум, а саме: не було проведено індексацію заробітної плати, а у березні 2016 року індексацію було нараховано та виплачено не в повному обсязі.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при звільненні позивача, в порушення ст.116 КЗпП України, не було виплачено всі належні при звільненні суми.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідача індексації заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та компенсації за затримку виплати заробітної плати, з огляду на наступне.

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною шостою статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про оплату праці" у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078.

Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення).

Спір виник з приводу визначення базового місяця для проведення індексації заробітної плати позивача.

Так, до Порядку проведення індексації грошових доходів населення вносилися численні зміни, у звязку з чим у різні періоди було визначено різні підходи до визначення базового місяця.

Так, з 01 грудня 2015 р. базовим місяцем буде місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) по посаді працівника. З цієї дати скасовується поняття базового місяця для кожного працівника, а індекс споживчих цін розраховується із врахуванням місяця підвищення окладу по посаді без врахування факту підвищення інших постійних складових заробітної плати (доплат, надбавок, премій і т.п.), чим вирівнюються індексації для працівників, що давно працюють та новоприйнятих працівників.

В період з 21 червня 2012 р. по 30 листопада 2015 р. кожен місяць, в якому відбулось підвищення заробітної плати, вважається базовим. До цієї дати лише місяць, коли сума підвищення перевищила суму можливої індексації в даному місяці, вважається базовим.

Якщо працівник прийнятий на роботу в період з 21 червня 2012 р. по 30 листопада 2015 р., і з того часу його базовий місяць не змінювався, то для нього базовим місяцем буде попередній місяць до місяця прийняття на роботу.

В інших випадках базовим місяцем є місяць прийняття на роботу або місяць підвищення заробітної плати відповідно до пункту 2 цього Порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 був прийнятий на посаду юрисконсульта Нікопольського учбово-виробничого підприємства Дніпропетровського учбово-виробничого обєднання «Луч» Українського товариства сліпих 17 червня 2014 року, тобто у період з 21 червня 2012 р. по 30 листопада 2015 р., тобто для нього базовим місяцем буде травень 2014 року, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду щодо проведеного ним нарахування індексації у розмірі 147,34 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що базовий місяць має визначатися з місяця прийняття позивача на роботу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга сама по собі містить суперечливі доводи. Так, зазначаючи про те, що базовий місяць має визначатися з місяця прийняття позивача на роботу, відповідач одночасно посилається й на те, що базовим місяцем для позивача буде листопад 2014 року, що не є місяцем прийняття ОСОБА_2 на посаду.

Однак, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з висновком суду в частині розміру індексації заробітної плати ОСОБА_2, яка підлягає стягненню на його користь з відповідача у судовому порядку, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, уберезні 2016 року відповідачем було донараховано позивачу індексацію заробітної плати у розмірі 21,27 грн. (а.с. 25), а тому розмір індексації заробітної плати позивача має бути зменшено на цю суму, тобто до 126,07 грн.

Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713.

Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ст. 24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватись через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обовязковою оплатою цих послуг за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Згідно положень ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини.

Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації кошти у визначені ст. 116 КЗпП України строки, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом № 14-к від 25.08.2015 року ОСОБА_2 звільнено з посади у звязку з скороченням штату працівників по п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8-9).

Як зазначено вище та не оспорюється відповідачем, 25.08.2015 року, тобто у день звільнення ОСОБА_2, всі належні йому суми виплачені не були.

Згідно довідки Нікопольського учбово-виробничого підприємства Дніпропетровського учбово-виробничого обєднання «Луч» Українського товариства сліпихсередньоденний заробіток позивача складає 115,47 грн. (а.с. 24) і саме цю суму було взято судом першої інстанції для проведення розрахунку середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні позивача, а тому колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги щодо невірного визначення судом розміру середньоденного заробітку позивача.

На підставі положень п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» шляхом множення середньоденного заробітку на число днів затримки розрахунку (115,47 грн. х 262) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні позивача становить 30 253,14 грн.

Разом з тим, як вже зазначалося вище, згідно зі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року, № 6-113цс16, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що справедливим буде застосувати принцип співмірності суми середнього заробітку за час затримки виплат до розміру невиплаченої заробітної плати.

Однак, судом першої інстанції не враховано, що заборгованість Нікопольського учбово-виробничого підприємства Дніпропетровського учбово-виробничого обєднання «Луч» Українського товариства сліпих по заробітній платі перед ОСОБА_2 становила лише 147,34 грн. та необгрунтував належним чином визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3 509,36 грн., що майже у 24 рази перевищує заборгованість по заробітній платі, а тому колегія суддів приходить до висновку про зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 500,00 грн., що буде співмірним із розміром заробітної плати, невиплаченої ОСОБА_2 у встановлені законодавством строки.

Згідно статті 1 Закону України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 цього Закону визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтею 3 цього Закону встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Стаття 4 цього Закону передбачає, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Як встановлено судом першої інстанції, в березні 2016 року відповідачем було виплачено позивачу 17,12 грн. індексації заробітної плати за серпень 20015 року.

Коефіцієнт для визначення суми компенсації за затримку виплати заробітної плати, нарахованої у період з 2003 року по січень 2016 року, при її виплаті у березні 2016 року становить 0,042 (а.с. 39). Отже, компенсація за затримку виплати становить 0,72 грн (17,12 грн. х 0,042 = 0,72 грн.).

Коефіцієнт для визначення суми компенсації за затримку виплати заробітної плати, нарахованої у період з 2003 року по червень 2016 року, при її виплаті у серпні 2016 року становить 0,087 (а.с. 40). Отже, при наявній невиплаченій заборгованості в розмірі 126 грн. 07 коп. на день розгляду справи судом першоїї інстанції, компенсація становить 10,97 грн. (126,07 грн. х 0,087 грн.).

Всього компенсація за затримку виплати заробітної плати становить 0,72 грн + 10,97 грн = 11 грн. 69 коп., у звязку з чим колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині розміру компенсації за затримку виплати заробітної плати.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а тому на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України змінює рішення суду в частині розміру невиплаченої індексації, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за затримку виплати заробітної плати.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат, а тому колегія суддів зменшує розмір судового збору, стягнутого з відповідача, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто до 26,46 грн. (637,76 грн. (задоволені позовні вимоги) х 100% : 13 272,96 грн. (заявлені позовні вимоги) = 4,8%; 4,8% х 551,20 грн. (судовий збір, що підлягає сплаті за подання позовної заяви) : 100% = 26,46 грн.

В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін, як законне та обгрунтоване.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору, а тому понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають компенсації за рахунок держави пропорційно до задоволеної частини вимог, тобто у розмірі 303,16 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Нікопольського учбово-виробничого підприємства Дніпропетровського учбово-виробничого обєднання «Луч» Українського товариства сліпих задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2016 рокув частині розміру невиплаченої індексації, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за затримку виплати заробітної плати змінити.

Зменшити розмір невиплаченої індексації, стягнутої з Нікопольського учбово-виробничого підприємства Дніпропетровського учбово-виробничого обєднання «Луч» Українського товариства сліпих на користь ОСОБА_2, з 130,22 грн. до 126 (сто двадцяти шести) гривень 07 (семи) копійок.

Зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнутого з Нікопольського учбово-виробничого підприємства Дніпропетровського учбово-виробничого обєднання «Луч» Українського товариства сліпих на користь ОСОБА_2, з 3 509,36 грн. до 500 (пятисот) гривень 00 копійок.

Зменшити розмір компенсації за затримку виплати заробітної плати, стягнутої з Нікопольського учбово-виробничого підприємства Дніпропетровського учбово-виробничого обєднання «Луч» Українського товариства сліпих на користь ОСОБА_2, з 12,05 грн. до 11 (одинадцяти) гривень 69 (шістдесяти) копійок.

Зменшити розмір судового збору, стягнутого з Нікопольського учбово-виробничого підприємства Дніпропетровського учбово-виробничого обєднання «Луч» Українського товариства сліпих на користь держави, з 551,20 грн. до 26 (двадцяти шести) гривень 46 (сорока шести) копійок).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Судові витрати, понесені Нікопольським учбово-виробничим підприємством Дніпропетровського учбово-виробничого обєднання «Луч» Українського товариства сліпих на оплату судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 303 (триста три) гривні 16 (шістнадцять) копійок компенсувати за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: