АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6764/16 Суддя доповідач Коваленко І.П. Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Овсяннікової А.І., Бездітко В.М.

при секретарі - Калюжній Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Харківське міське управління юстиції, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Босенко Марина Олександрівна про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та скасування реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Харківське міське управління юстиції, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Босенко Марина Олександрівна про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та скасування реєстрації.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті залишилась спадщина - квартира АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Вона спадщину прийняла після смерті ОСОБА_6, так як у встановлений законом строк звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, але нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, оскільки власником квартири згідно державного реєстру речових прав значився ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання, посвідченого Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою 04.09.2013р..

Також зазначала, що рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 15.10.2015р., яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області договір довічного утримання від 04.09.2013р. було розірвано.

Вказане рішення набрало законної сили 13.01.2015р..

22.10.2015р. ОСОБА_3 зробив незаконне відчуження спірної квартири шляхом укладання договору купівлі-продажу з ОСОБА_4.

З урахуванням уточнень просила: визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за №173 від 22.10.2015р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Босенко О.М. недійсним; скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 згідно рішення приватного нотаріуса ХМНО Босенко М.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.10.2015р.

Вищевказаний договір купівлі-продажу квартири просила визнати недійсним з підстав ст.ст.203,215,216 ЦК України.

В судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вказав, що спірний договір купівлі-продажу було укладено згідно діючого законодавства.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги також не визнав та вказав, що відсутні підстави для визнання договору недійсним.

Представник відповідача ОСОБА_3 також не визнала вимоги з підстав їх незаконності.

Представник третьої особи - Харківського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням слухати справу без його присутності та вказав, що ведення реєстраційних справ у паперовій формі у м.Харкові здійснює Департамент реєстрації Харківської міської ради.

Від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Босенко М.О. надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Харківське міське управління юстиції, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Босенко М.О. про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та скасування реєстрації відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Посилаються на незаконність, необґрунтованість рішення, ухвалене з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на підставі дублікату свідоцтва про право власності № 3-95-757 від 07.06.2013 року , виданого 03.04.1995 року комісією по приватизації житлового фонду ДП «Завод ім. Малишева» належала квартира № 7 , розташована за адресою: м. Харківпр-т Героїв Сталінграду, 8/6.

04 вересня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання, посвідчений Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою, реєстраційний № 6-1174, згідно з яким, ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_3 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1

Право власності за ОСОБА_3 було зареєстровано у встановленому законом порядку.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.10.2014 року розірваний договір довічного утримання, укладений 04.09.2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

Ухвалою апеляційного суд Харківської області від 15.01.2015 року вказане рішення залишено без змін.

28 жовтня 2014 року ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Кардашиним Р.С., реєстр. № 1152, яким все своє майно заповідала ОСОБА_1

Заповіт станом на 21.07.2015 року є останнім в спадковому реєстрі заповітів, не скасований і не змінений.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, свідоцтво про смерть від 30.01.2015р. а/з №1692.

21.07.2015 року до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис щодо реєстрації спадкової справи № 57710396 після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

З витягу про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 10.09.2015 року вбачається, що відсутні відомості про зареєстровані речові права щодо нерухомого майна ОСОБА_6, а за ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання від 04.09.2013 року, посвідченому Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою, зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1.

11 вересня 2015 року приватним нотаріусом ХМНО Кардашиним Р.С. у зв'язку з вищезазначеними розбіжностями між наданими ОСОБА_1 документами та зареєстрованими правами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, останній рекомендовано звернутися до суду щодо вирішення питання про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6.

22 жовтня 2015 року згідно до договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом ХМНО Босенко М.О., ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, їх правочинів.

В силу ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. При цьому, якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України є підставою недійсності правочину.

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим, вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України.

Дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові по справі № 6-95цс13 від 18.09.2013р., відповідно до якої право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст.ст.215,216 ЦК України.

Норма ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі.

Згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки позивач не є стороною за оскаржуваним договором купівлі-продажу, її порушене право не підлягає захисту шляхом визнання договору недійсним.

Крім того, ОСОБА_1 у вересні 2015 року зверталась до Комінтернівського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_9 та ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03.02.2016р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі: за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 та витребувано майно із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 вказану квартиру на користь ОСОБА_1.

Вказане рішення суду набрало законної сили.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 недійсним.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивачки надав витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що за ОСОБА_1 05.10.2016 року зареєстровано право власності на спірну квартиру.

Позивачка та представник позивачки в судовому засіданні пояснили, що не зважаючи на те, що на даний час право власності на спірну квартиру зареєстроване за позивачкою, вони вважають, що спірний договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повинен бути визнаний недійсним, оскільки в майбутньому він може бути перепоною у здійснені права власності позивачкою.

Такі доводи позивачки та її представника колегією суддів не приймаються, оскільки, відповідно до вимог ст.15 ЦПК України, підлягають захисту порушені права позивача, а не будь-які порушення, які можуть виникнути у майбутньому.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2016 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -