справа № 198/776/16-ц
провадження № 2/0198/294/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2016 року Юр'ївський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Гайдар І.О., за участю секретаря судових засідань Костельникової А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Юр'ївка Юр'ївського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Чернявщинської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Чернявщинської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько, ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який належав померлому на підставі рішення Павлоградської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області.

Оскільки на момент смерті ОСОБА_3 разом з ним проживала та була зареєстрована його дружина та мати позивача, ОСОБА_4, остання фактично вступила у володіння та управління спадщиною, тому в силу чинного на час відкриття спадщини законодавства вважається такою, що прийняла спадщину.

Разом з тим, позивач та його брат, ОСОБА_5, які являються спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3, спадщину після смерті батька не прийняли, так як в установлений законом строк до органів нотаріату з відповідними заявами не звертались, а також разом зі спадкодавцем не проживали та не були зареєстровані на час відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 мати позивача, ОСОБА_4, померла.

ОСОБА_2 звернувся до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини та оформив свої спадкові права на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Інший спадкоємець за законом, ОСОБА_5, не подавав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Крім того, письмовою заявою він відмовився від спадщини у вигляді житлового будинку на користь позивача.

Звернувшись 21.09.2016 року до державного нотаріуса Юр'ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, ОСОБА_2 отримав відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії, оскільки відсутні документи, які підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Таким чином, на даний час позивач не може оформити спадкові права на домоволодіння після смерті ОСОБА_4, в зв'язку з чим змушений звернутись до суду з позовом про визнання за ним в порядку спадкування за законом права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що належить задовольнити.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого Чорнявщинською сільською радою Юр'ївського району Дніпропетровської області 23.04.1994 року (а.с. 15).

Відповідно до п.п. 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. До правовідносин, що виникли до набрання чинності ЦК України 2004 року, застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, до спадкових правовідносин, що виникли після його смерті, підлягають застосуванню норми ЦК УРСР 1963 року.

За положеннями ст.ст. 524-526 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою, виданою КП "Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації" 14.09.2016 року, право власності на вказаний будинок визнано за ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Павлоградської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області № 388/2 від 30.11.1988 року, однак власник не здійснив державної реєстрації речового права та не отримав свідоцтво про право власності на будинок (а.с 18).

За нормами ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги були, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Для придбання спадщини необхідно було, щоб спадкоємець її прийняв, при цьому визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

На час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем проживала та була зареєстрована його дружина, ОСОБА_4. Вказані обставини підтверджується свідоцтвом про шлюб № 10, виданим Бюро записів актів цивільного стану Жемчужанської сільради Юр'ївського району Дніпропетровської області 03.07.1938 року, та довідкою № 451, виданою Чернявщинською сільською радою Юр'ївського району Дніпропетровської області 12.09.2016 року (а.с.13, 16).

Отже, ОСОБА_4 як спадкоємець першої черги фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, тому в силу вищезазначених норм права вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3

Інші спадкоємці за законом першої черги - позивач та його браття ОСОБА_5, ОСОБА_6, - спадщину після смерті батька не прийняли, так як в установлений законом строк до органів нотаріату з відповідними заявами не звертались, а також на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем не проживали та не були зареєстровані.

За положеннями ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР 1963 року прийнята спадщина визнавалась належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, могли одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, ЦК УРСР 1963 року не встановлював строк для отримання свідоцтва про право на спадщину.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 не оформила своїх спадкових прав та не отримала свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого Пришибською сільською радою Балаклійського району Харківської області 14.02.2010 року (а.с. 14). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло й спадкове майно у вигляді житлового будинку.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст.ст. 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Юр'ївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 02.08.2010 року, ОСОБА_2 являється сином померлої ОСОБА_4, отже має право на спадкування за законом в першу чергу (а.с. 12).

Положеннями ст.ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем Чернявщинської сільради Юр'ївського району Дніпропетровської області 14.12.2004 року та зареєстрований в реєстрі за № 386, відповідно до якого все належне їй на день смерті майно та майнові права заповіла позивачу (а.с. 40).

Спадщину після смерті ОСОБА_4 позивач прийняв шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Юр'ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, на підставі чого 11.08.2010 року заведено спадкову справу № 111-2010 (а.с. 33-57).

Інші спадкоємці за законом, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не подавали нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Крім того, письмовими заявами вони відмовились від спадщини у вигляді житлового будинку на користь позивача (а.с. 17, 31).

В матеріалах спадкової справи відсутні відомості про інших спадкоємців або спадкові договори, складені спадкодавцем за життя щодо житлового будинку.

Отже, суд доходить висновку, що позивач являється єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4

Згідно з ч. 1 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Позивач звернувся до Юр'ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, проте, в зв'язку з тим, що ОСОБА_4 за життя не здійснила державної реєстрації права власності на та не отримала правовстановлюючий документ на житловий будинок, державний нотаріус постановою від 21.09.2016 року відмовив ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння (а.с. 10).

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5).

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Отже, зазначена постанова державного нотаріуса є такою, що відповідає вимогам нормативних актів.

Одночасно суд відмічає, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у визначеному законом порядку, тому відсутність належного правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок за ОСОБА_3, а потім за ОСОБА_4, є обставинами, що унеможливили оформлення позивачем права на спадщину в нотаріальному порядку.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд враховує підстави виникнення права власності у спадкодавця, правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду.

Так, судом встановлено, що право власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_3 на підставі рішення Павлоградської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області № 388/2 від 30.11.1988 року, однак власник не здійснив державної реєстрації речового права та не отримав правовстановлюючий документ.

Право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва.

Так, згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 4, виготовленим КП "Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації", будинок збудований в 1948 році (а.с. 5-9).

У 1948 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 р. "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" та прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 р. "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", в яких, зокрема, було визначено умови та правові наслідки будівництва.

Отже, за вказаними Указом і постановою підставою виникнення в громадянина права власності на житловий будинок був факт збудування ним цього будинку. Водночас, ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Судом також встановлено, що в матеріалах справи відсутній акт прийняття будинку в експлуатацію, однак порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва вперше на законодавчому рівні було визначено постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення". Тобто, до 05.08.1992 року взагалі не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності.

Таким чином, суд доходить обґрунтованого висновку, що житловий будинок належав на праві власності ОСОБА_3, однак в зв'язку з тим, що законодавством, діючим на час завершення будівництва домоволодіння, виникнення права власності на нерухоме майно не пов'язувалось з його реєстрацією, тому останній за життя з об'єктивних причин не мав правовстановлюючих документів на будинок.

Разом з тим, ОСОБА_4, яка прийняла спадщину у вигляді домоволодіння після смерті ОСОБА_3, через відсутність документа, який підтверджував право власності спадкодавця на будинок, не мала можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та здійснити державну реєстрацію своїх речових прав на нерухоме майно.

На час звернення до суду право власності на домоволодіння за позивачем або будь-якою іншою особою не зареєстроване, що підтверджується довідкою КП "Павлоградське міжміське БТІ" (а.с. 18).

За нормами, закріпленими в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно згідно даних Спадкової справи № 111-2010 немає, відсутність належного правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок за спадкодавцем позбавляє його можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 53,48 кв. м, житловою площею 19,7 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 524-526, 529, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст. ст. 392, 1216-1218, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60, 209, 212-215, 218, 294ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до Чернявщинської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 53,48 кв. м, житловою площею 19,7 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Юр'ївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.О.Гайдар