Провадження № 22-ц/780/4055/16 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 26 07.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Яворського М.А.,

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що 16 жовтня 2007 року між ПАТ КБ „Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № KICWGA00000136. Відповідно до умов Кредитного договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 322397,03 грн., на термін до 16.10.2022 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами та інші платежі в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за кредитним договором № KICWGA00000136. Таким чином, в порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526,1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 04.06.2015 року має заборгованість 1808707,05 грн., яка складається з наступного: 288506,83 грн. - заборгованість за кредитом; 462424,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 41662,50 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 929746,44 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 86117,00 грн. - штраф (процентна складова). А тому просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ „Приватбанк" заборгованість у розмірі 1808707,05 грн. за кредитним договором № KICWGA00000136 від 16.10.2007 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що підвищення відсоткової ставки було законним.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позовні вимоги не доведені належними та допустимими доказами, оскільки позивач не надав доказів- фінансових документів отримання відповідачем кредитних коштів та коштів перерахованих позивачем на страхування кредиту та самого договору страхування кредитних зобов'язань. Крім того позивачем не надано рішення про підвищення відсоткової ставки до 27,25%, а також повідомлення про це відповідача, та розрахунку за попередньою відсотковою ставкою 16,08%.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 cт. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Встановлено, що позивач у своїй позовній заяві посилається на те , що 16 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ „Приватбанк", правонаступником якого з усіма правами та обов»язками являється ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № KICWGA00000136.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору, банк зобов'язувався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 7.1 цього договору. Строк, вид, кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені у розділі 7 договору.

Відповідно до п.7.1 кредитного договору, банк зобов'язувався надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 16 жовтня 2007 року по 16 жовтня 2022 року, включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 322397,05 гривень на наступні цілі: придбання земельної ділянки під забудівлю житла 277750,00 грн., а також у розмірі 44647,05 гривень на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3,0 % від суми кредиту у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту, згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 20 по 26 число кожного місяця.

Встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем 277750,00 грн. коштів на придбання нерухомого майна та 44647,05 гривень на сплату страхових платежів.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги виписку по рахунку( а.с.50) оскільки вона не завірена належним чином особою, яка має право підписувати та завіряти фінансові документи.

У відповідності до положень ст.ст. 1054, 1055 ЦК України кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі та містити в собі положення щодо розміру та умов кредиту.

До позову позивачем додано розрахунок заборгованості за вказаним договором. В судовому засіданні представником позивача було надано ще один примірник розрахунку заборгованості за договором № KICWGA00000136 від 16.10.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом - ОСОБА_2, станом на 18.12.2015 року, в якому загальна сума заборгованості складає 2025896,91 грн., при цьому уточнену позовну заяву про збільшення розміру позовних вимог, представником позивача до суду не було подано. Тому суд не може розглядати наданий розрахунок як доказ.

В письмових запереченнях відповідач вказував на те, що 27.10.2008 року відсоткова ставка за користування кредитом була безпідставно підвищена позивачем до розміру 16,08% річних, а 01.02.2009 року позивач знову ж безпідставно підвищив відсоткову ставку до 27,25% річних. Таке твердження в судовому засіданні підтримав і представник відповідача. Представник відповідача просив надати представника позивача докази того, що таке підвищення процентної ставки було законним. Представник позивача у судовому засіданні таких доказів не надав, розрахунок заборгованості не змінив.

Пунктом 2.3.1 кредитного договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юктури ринку грошових ресурсів в Україні. При цьому банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Представником позивача було надано до суду підтвердження того, що позичальника було повідомлено про зміну процентної ставки у відповідності до умов кредитного договору листом № 20.1.3.2/6-37646 від 31.12.2008 року та надано копію реєстру № 250 від 09.01.2009 року, в якому містилося прізвище ОСОБА_2. Із змісту листа вбачається, що воно адресоване ОСОБА_2 із повідомленням його що з 01 лютого 2009 року відсоткова ставка за кредитним договором № KICWGA00000136 від 16.10.2007 року складатиме 27,25% на рік. Інших доказів про зміну відсоткової ставки представником позивача не надано. Доказів отримання відповідачем вказаного листа до суду не надано.

З наданих документів вбачається, що лист було адресовано ОСОБА_2 із повідомленням його, що з 01 лютого 2009 року відсоткова ставка за кредитним договором № KICWGA00000136 від 16.10.2007 року складатиме 27,25% на рік, згідно копії реєстру № 250, який складено 09.01.2009 року, проте штемпель поштового відділення проставлений від 08.01.2009 року.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги надані копії документів, оскільки під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами відомостей, які мають бути їм повідомлені, а представником позивача такого доказу надано не було. За загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-143 цс14 від 17 грудня 2014 року, в якій зазначено, що під повідомленням слід розуміти не тільки направлення листів, а й отримання цих листів особами, яким вони направлені.

Встановлено, що із наданих позивачем доказів не можливо встановити суму отриманих кредитних коштів за договором та дійсний розмір заборгованості.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про, оскільки позивач не надав доказів- фінансових документів отримання відповідачем кредитних коштів та коштів перерахованих позивачем на страхування кредиту та самого договору страхування кредитних зобов'язань. Крім того позивачем не надано рішення про підвищення відсоткової ставки до 27,25%, а також повідомлення про це відповідача, та розрахунку за попередньою відсотковою ставкою 16,08%.

Доводи апеляційної скарги про те, що підвищення відсоткової ставки до 27,25% з 01.02.2009року законне, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки з 09.01.2009року набули чинності положення ст.1056-1 ЦК України, які забороняють банку в односторонньому порядку змінювати процентну ставку. Крім того позивачем не надано доказів обсягу отриманих грошових коштів відповідачем .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: