У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Гулька Б.І., Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року комунальне підприємство «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» Дніпропетровської міської ради (далі - КП «ТПТЕ «Теплотранс» ДМР) звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що відповідачі є споживачами послуг позивача з постачання опалення жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1. Відповідачі зареєстровані у зазначеній квартирі, проте вчасно та у відповідному розмірі оплату послуг не здійснюють, в результаті чого утворилась заборгованість. Таким чином, КП «ТПТЕ «Теплотранс» ДМР просило задовольнити позов.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, на користь КП «ТПТЕ «Теплотранс» ДМР заборгованість у розмірі 9 172 грн 96 коп, за сплату судового збору 243 грн 60 коп., а всього стягнуто 9 416 грн 56 коп. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2016 року змінено в частині стягнення судового збору в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ухвалено нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, на користь КП «ТПТЕ «Теплотранс» ДМР в рівних частинах понесені судові витрати у розмірі 243 грн 60 коп., а саме: з кожного по 121 грн 80 коп. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову.

Судами правильно установлено, що відповідачі з позивачем перебували у фактичних договірних відносинах, свої зобов'язання з оплати наданих послуг належним чином не здійснювали, оплату проводили з порушенням строків та нарахованих сум. Станом на 1 липня 2015 року виникла заборгованість, яка у добровільному порядку погашена не була, а тому підлягає стягненню. Також правильним є висновок про стягнення заборгованості за період з квітня 2009 року по червень 2015 року, оскільки позивач вперше звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу у березні 2012 року, який видано Кіровським районним судом м. Дніпропетровська від 28 березня 2012 року та надалі скасовано ухвалою цього ж суду від 1 грудня 2014 року. Розрахунок заборгованості проведено позивачем з урахуванням кількості зареєстрованих у квартирі осіб, встановлених тарифів, відсутності пільг, а також з урахуванням Правил надання послуг централізованого опалення та постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2016 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Б.І.Гулько

В.І. Журавель