Справа № 462/6468/15 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/783/6395/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симця В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк» та визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржило Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що банк має право в судовому порядку звернутися з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, та що умовами договору іпотеки передбачено право банку набути право власності на предмет іпотеки згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, у звязку з чим прийшов до передчасного висновку про відмову у задоволенні позову. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не зявились, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового засідання, від ПАТ «Дельта Банк» надійшло письмове клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, тому відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи, який згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 16.12.2011року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №05009, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 207 922,17 грн. на строк з 16.12.2011 року по 16.12.2016року.

З метою забезпечення належного виконання зобовязання за вказаним кредитним договором 16.11.2011р. між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір №б/н, за яким ОСОБА_3 передав у іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру №1 за адресою вулиця Волинська, 14, м. Львів, Львівська область.

02.12.2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого у порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Астра Банк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора у зазначених зобовязаннях та до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до вищевказаного договору позивач набув права вимоги по кредитному договору, укладеному з відповідачем.

Як встановлено, ПАТ «Астра Банк»свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредит в сумі 207 922,17 грн., в той же час ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання за кредитним договором виконував не належним чином, у звязку з чим, станом на 28.07.2015 року у нього наявна заборгованість перед банком у сумі 290 761,83 грн., а саме: сума заборгованості за кредитом 213 460,44 грн., за відсотками 77 301,39 грн., пеня 2,4 грн. (а.с. 32).

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України Про іпотеку договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 30.03.2016р. року у справі № 6-1851цс15 і відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів, тому підлягає врахуванню колегією суддів при розгляді даної справи.

Частиною 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

У п.41 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснив, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Як вбачається з матеріалів справи загальна сума заборгованості за кредитним договором позичальника перед позивачем за заявленими позовними вимогами становить 290761,83 грн., вартість квартири станом на 13.12.2011 року становить 561610,00 грн., а згідно з висновком субєкта оціночної діяльності ТОВ «Експертна компанія «Професіонал» вартість цієї квартири станом на 24.05.2016 року становить 1 530 209 грн., що значно перевищує суму боргу.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлена заборгованість за кредитним договором не є співмірною із вартістю іпотечного майна, так як остання її перевищує в декілька разів.

У п.5.7 Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодавця права власності на предмет іпотеки може бути здійснено в позасудовому порядку згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

З врахуванням вказаного колегія суддів вважає, що підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки у запропонований позивачем спосіб, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки немає. Позивач не позбавлений права на захист своїх прав у інший спосіб, визначений чинним законодавством та договором.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: