Справа № 583/1981/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді - Плотникової Н.Б.

при секретарі - Логвиненко Л.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2 сільської ради Охтирського району Сумської області, ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова група Ю.Бі.Ай»,

третя особа: ОСОБА_4

про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної і результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної і результаті дорожньо-транспортної пригоди, в подальшому зменшивши розмір позовних вимог, в якому просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріального збитку 12130,04 грн. та 500 грн. витрат на проведення авто товарознавчого дослідження суми матеріального збитку; стягнути з відповідачів на користь позивача 5000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та мотивують їх тим, що 13.10.2015 р. о 12 год. 20 хв. на вул. Жовтневій м. Охтирка відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 сільській раді Охтирського району, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, який рухався попереду в попутному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Вина ОСОБА_3 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Охтирського міськрайонного суду від 12.01.2016 р., яка набрала законної сили.

Згідно висновку № 054 автотоварознавчого дослідження матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля НОМЕР_3 внаслідок ДТП становить 27654,06 грн. Так як він (позивач) керував автомобілем на підставі документів, визначених п.2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом та реєстраційного документа на транспортний засіб), тобто володів транспортним засобом на законній підставі, а тому має право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Так як відповідачем ПАТ «Страхова група Ю.Бі.Ай» йому (позивачу) було сплачено страхове відшкодування в сумі 15524,02 грн., то просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку решту матеріального збитку в сумі 12130,04 грн., а також витрати на проведення автотоварознавчого дослідження матеріального збитку в сумі 500 грн. Крім того, просить стягнути на його (позивача) користь моральну шкоду в сумі 5000 грн., що полягає в душевних стражданнях, які він зазнав у звязку з пошкодженням його автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що на момент дорожньо-транспортної пригоди він (ОСОБА_3А.) перебував у трудових відносинах з ОСОБА_2 сільською радою Охтирського району, а саме працював водієм на автомобілі НОМЕР_4, який належить ОСОБА_2 сільській раді, та їхав за дорученням сільського голови. Так як він управляв джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела, то він (ОСОБА_3А.) не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Охтирського району ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти позову, мотивуючи тим, що власником транспортного засобу ВАЗ-2107 державний номерний знак НОМЕР_5 є ОСОБА_2 сільська рада, яка відповідно до полісу № АЕ/2502174 застрахувала свою цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну майну інших осіб, в ПАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай». Згідно полісу встановлений ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, 50000,00 грн., тобто цей ліміт дозволяє страховій компанії виплатити всю суму позову, тому сільська рада не зобовязана платити за заподіну майнову та моральну шкоду. ОСОБА_2 сільська рада не є належним відповідачем, а тому в позові до ОСОБА_2 сільської ради необхідно відмовити.

Представник відповідача ПАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в письмовій заяві просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача до АТ «СГ «Ю.Бі.Ай» у звязку зі сплатою позивачу суми страхового відшкодування.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час, дату і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача ОСОБА_3 та його представника, представника відповідача ОСОБА_2 сільської ради Охтирського району, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, при цьому суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 13.10.2015 р. о 12.20 год. на вул. Жовтневій м. Охтирка Сумської області сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулося зіткнення автомобіля НОМЕР_6 під керуванням відповідача ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_7 під керуванням позивача ОСОБА_1 В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічних пошкоджень.

Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.01.2016 р. по справі № 538/3994/15-п, що набрала законної сили, винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді було визнано ОСОБА_3 за статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія СІС № 177775 від 02.08.2002 року власником автомобіля НОМЕР_8 є ОСОБА_4.

Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб) (п.13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Так як позивач ОСОБА_1 під час дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем НОМЕР_8 на підставі посвідчення водія серія ВАЕ №839848 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія СІС № 177775 від 02.08.2002 року, то він (позивач) володіє вказаним транспортним засобом на законних підставах, а тому має право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому транспортному засобу.

Судом встановлено, що власником автомобіля НОМЕР_6 є ОСОБА_2 сільська рада Охтирського району, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія ІХС № 440984 від 30.12.2004 року.

Встановлено також, що згідно договору від 24.07.2015 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «Ю.Бі.АЙ» та ОСОБА_2 сільською радою Охтирського району була застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ-2107 державний номерний знак НОМЕР_9 ОСОБА_2 сільської ради Охтирського району, що підтверджується договором № 405-0402/15СМ від 24.02.2015 року, полісом №АЕ/2502174 обовязкового старування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до полісу №АЕ/2502174 строк дії договору з 02.03.2015 року до 01.03.2016 року включно. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоровю - сто тисяч гривень; за шкоду, заподіяну майну - пятдесят тисяч гривень; франшиза пятсот гривень. Страхувальник ОСОБА_2 сільська рада Охтирського району. Забезпечений транспортний засіб автомобіль НОМЕР_10.

ОСОБА_1 статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

ОСОБА_1 загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

ОСОБА_1 змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. ОСОБА_1 надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Такий правовий висновок Верховний Суд України висловив у постановах від 20 січня 2016 року, від 26 жовтня 2016 року (№6-2808цс15, №756/12292/14-ц).

Відповідно до звіту № 4837 з оцінки транспортного засобу від 11.03.2016 р., проведеного за замовленням ПАТ «Страхова група «Ю.Бі.АЙ» фізичною особою підприємцем ОСОБА_8, яка діє на підставі сертифіката субєкта оціночної діяльності № 16472/14, виданого Фондом державного майна України 22.05.2014 р., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_11 внаслідок пошкодження при ДТП, складає 19322,36 грн.

13.10.2016 року до ПАТ «Страхова група «Ю.Бі.АЙ» звернувся позивач ОСОБА_1 з письмовою заявою на виплату страхового відшкодування.

Згідно страхового акту № 405-502/16 від 21.10.2016 року ПАТ «Страхова група «Ю.Бі.АЙ» дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 13.10.2015 року з участю забезпеченого транспортного засобу, визнана страховим випадком та визначено суму страхового відшкодування в розмірі 15602,03 грн.

Сума страхового відшкодування була розрахована страховиком наступним чином: від загальної суми матеріального збитку 19322,36 грн., визначеної у звіті №4837 від 11.03.2016 року, було віднято у відповідності до ст..36 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суму ПДВ в розмірі 20% : 19322,36 поділено на 1,2 (20% ПДВ) = 16102,03 грн. ОСОБА_1 мінусом франшизи, розмір якої згідно полісу №АЕ/25021174 становить 500 грн., сума страхового відшкодування становить 15602,03 (16102,03 грн. 500 грн.=15602,03 грн.).

Сума страхового відшкодування 21.10.2016 року відповідачем ПАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» була сплачена позивачу ОСОБА_1 шляхом перерахування на його банківську картку, що підтверджується випискою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 29.10.2016 р.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердив, що пошкоджений під час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_12 на час судового розгляду справи не відремонтований.

Посилаючись на те, що ПАТ «Страхова група «Ю.Бі.АЙ» виплатила йому лише частину матеріального збитку, невідшкодованою залишилася різниця між розміром матеріального збитку, визначеним висновком № 054 автотоварознавчого дослідження, складеного 23.05.2016 року експертом автотоварознавцем ОСОБА_9 на його (позивача) замовлення, та проведеною страховою виплатою, позивач ОСОБА_1 просить стягнути на його користь матеріальну шкоду в сумі 12130,04 грн. (різниця між розміром матеріального збитку, визначеним висновком № 054 автотоварознавчого дослідження, складеним 23.05.2016 року експертом автотоварознавцем ОСОБА_9, та сумою виплаченого страхового відшкодування: 27654,06 грн. 15524,02грн. = 12130,04 грн.).

Однак позивачем ОСОБА_1 не надано належних доказів на підтвердження розміру матеріальних збитків у більшому розмірі, ніж визначено в звіті № 4837 з оцінки транспортного засобу від 11.03.2016 р., проведеному за замовленням ПАТ «Страхова група «Ю.Бі.АЙ», від проведення судової експертизи для встановлення розміру матеріального збитку, завданого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, позивач ОСОБА_1 відмовився.

Можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в статті 26-1 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

Так як позивачем не було надано доказів на підтвердження заподіяння шкоди життю чи здоровю, то відсутні підстави для стягнення з ПАТ «Страхова група «Ю.Бі.АЙ» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова група «Ю.Бі.АЙ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Саме такі висновки щодо застосування положень статті 1172 ЦК України висловлені Верховним Судом України у постанові від 28 січня 2015 року (№ 6-229цс14).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК ( п.6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди знаходився в трудових відносинах з ОСОБА_2 сільською радою Охтирського району, і шкоду заподіяв у звязку з виконанням трудових обовязків, здійснюючи рейс за маршрутом Куземин-Охтирка на автомобілі НОМЕР_13, що підтверджується копією розпорядження сільського голови № 75 від 31.12.2009 р. про призначення на посаду водія ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_3, копією розпорядження сільського голови № 16-К від 01.12.2015 р. про звільнення з роботи водія ОСОБА_3, копією трудової книжки ОСОБА_3 серія АА № 887358, копією подорожнього листа службового легкового автомобіля №123 від 13.10.2015 р.

Таким чином, ОСОБА_3 не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.. 1172 ЦК України відшкодовувати шкоду, завдану ОСОБА_3 під час виконання ним своїх трудових обов'язків, повинна ОСОБА_2 сільська рада.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 сільської ради Охтирського району на користь ОСОБА_1 суму франшизи 500,00 грн., на яку було зменшене страхове відшкодування.

Крім того, суд погоджується з доводами позивача ОСОБА_1 про перенесені ним душевні страждання у звязку з пошкодженням його автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ст.. 23 ЦК України - моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ст..1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Виходячи з глибини моральних та душевних страждань, характеру події, що їх спричинила, те, що тривалий час позивач позбавлений можливості користуватися транспортним засобом, крім того, за умов виваженості, розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 сільської ради Охтирського району на користь позивача моральну шкоду в сумі 3000 грн.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України - якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч.2 ст. 79 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 були понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1102,40 грн., що підтверджується квитанціями від 21.06.2016 р., від 06.07.2016 р.

Позивачем заявлено позовні вимоги на загальну суму 17130,04 грн.

Судом позовні вимоги задоволено частково на загальну суму 3500 грн. (3500 грн. х 100% / 17130,04 грн. = 20%).

Так як позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, тому з відповідача ОСОБА_2 сільської ради на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 20%, що становить 220,48 грн. (220,48 грн. (3500,00 грн. судовий збір х 20% = 220,48 грн.).

На підставі викладеного, ст. ст. 23, 636, 999, 1166, 1167, 1172, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 79, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 сільської ради Охтирського району Сумської області на користь ОСОБА_1 500,00 грн. матеріальної шкоди та 3000,00 грн. моральної шкоди.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 сільської ради Охтирського району Сумської області на користь ОСОБА_1 220,48 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Плотникова Н.Б.