Провадження № 6/344/137/16
У Х В А Л А

28 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

секретаря Бухвак І.С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду подання державного виконавця ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_2, погодженого із начальником ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_3, про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_2, звернувся до суду із поданням, погодженим із начальником ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_3, про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, мотивуючи подання тим, що боржник ОСОБА_4 ухиляється від виконання виконавчого листа № 344/13374/2015, виданого 21 грудня 2015 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 25482 гривні.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Виходячи з викладеного, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння ( дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України врегульовано статтею 377-1 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Державний виконавець обґрунтовував своє подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України тим, що ОСОБА_4 не виконав зобов'язання по сплаті боргу у встановлений строк, державним виконавцем вжито, передбачені законом заходи по примусовому виконанню рішення суду, проте боржник ухиляється від сплати боргу.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що доказів направлення ОСОБА_4 постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.01.2016 року матеріали подання не містять.

Не відповідають дійсності доводи подання державного виконавця про ухилення боржника від явки на виклики державного виконавця, оскільки належних доказів їх отримання боржником матеріали подання не містять.

Крім того, суд вважає необґрунтованими посилання державного виконавця в поданні на неявку боржника до державного виконавця як на підставу задоволення подання, оскільки на підставі п. 11 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», у разі неявки боржника без поважних причин державний виконавець має право виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ, що не було зроблено державним виконавцем.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні подання слід відмовити, оскільки воно не містить доказів, які б свідчили про умисне ухилення боржником від виконання рішення суду та обґрунтованих доводів державного виконавця про доцільність тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України», керуючись ст.ст. 209, 210 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В поданні державного виконавця ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_2, погодженого із начальником ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_3, про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Івано-Франківський міський суд протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Татарінова О.А.