справа № 198/456/16-ц
провадження № 2/0198/186/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 року Юр'ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Гайдар І.О., за участю секретарів судового засідання Маслівець О.М., Костельникової А.І., прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області Тюрі В.В., позивачки ОСОБА_2, представника позивачки ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_4, представника відповідачки ОСОБА_5, представника третьої особи служби у справах дітей Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Нелен А.П., представника третьої особи служби у справах дітей Юр'ївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Стаценко О.В., представника органу опіки та піклування Чаплинської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області Володько В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Юр'ївка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: служба у справах дітей Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, служба у справах дітей Юр'ївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, орган опіки та піклування Чаплинської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, в обґрунтування позовних вимог вказуючи на те, що відповідачка є матір'ю ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З січня 2014 року та по теперішній час дитина мешкає разом з позивачкою, яка в повній мірі піклується про здоров'я дитини, його навчання, духовний та моральний розвиток, матеріально забезпечує ОСОБА_9.

Всі питання щодо розвитку малолітнього вирішуються ОСОБА_2 самостійно, без участі та підтримки з боку відповідачки, яка проявляє до дитини цілковиту байдужість, життям та навчанням не цікавиться.

На підставі викладеного просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити, пояснивши при цьому, що за період судового розгляду істотних змін в житті ОСОБА_9 не відбулося.

Відповідачка та її представник заперечували проти задоволення позову, просили відмовити. Повідомили, що ОСОБА_9 на теперішній час проживає в сім'ї ОСОБА_2 всупереч волі матері та без жодних законних підстав. Позивачка не дозволяє навіть бачитись з сином, тому ОСОБА_4 не може належним чином виконувати свої батьківські обов'язки.

Прокурор Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_1 проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Представник третьої особи служби у справах дітей Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області просив прийняти рішення у справі на розсуд суду.

Представники третіх осіб служби у справах дітей Юр'ївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та органу опіки та піклування Чаплинської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області проти задоволення позовних вимог заперечували за безпідставністю.

Суд, вислухавши пояснення сторін та показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_9. Батьківство підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області 22.05.2014 р. (а.с. 12).

Відомості про батька дитини в свідоцтві про народження записані за заявою матері згідно з ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 87).

За інформацією виконкому Привовчанської сільради Павлоградського району Дніпропетровської області ОСОБА_4 зареєстрована разом з ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 86).

Як виходить з довідки служби у справах дітей Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 04.02.2016 року, ОСОБА_4 зі своїми дітьми не перебувала на обліку як сім'я, яка опинилась в складних життєвих обставинах (а.с. 148). Станом на день розгляду справи за повідомленням представника служби питання про соціальний супровід сім'ї ОСОБА_4 не вирішувалось через судовий розгляд вимог про позбавлення батьківських прав.

Наказом служби у справах дітей Юр'ївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 2 від 05.02.2016 року ОСОБА_9 взятий на облік як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах (а.с. 188).

Представник Чаплинської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області повідомила, що через відсутність підстав орган опіки та піклування не вважав необхідним звертатись до суб'єктів, які надають соціальні послуги, з проханням взяти під соціальний супровід ОСОБА_4

З акту обстеження матеріально-побутових умов за місцем проживання відповідачки по АДРЕСА_1 видно, що будинок, де вона зареєстрована та проживала на момент проведення обстеження на початку 2016 року, знаходиться в задовільному стані, однак для ОСОБА_9 не створені належні умови, відсутні речі, які відповідають віку дитини (а.с. 181).

Разом з тим, складений 08 грудня 2016 року акт обстеження умов проживання в зазначеному житловому будинку свідчить про створення належних санітарно-побутових умов для проживання та навчання обох малолітніх дітей ОСОБА_4 (а.с. 166).

В матеріалах справи відсутні докази ведення відповідачкою аморального способу життя, систематичного зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами та притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків.

Представники служб у справах дітей та органу опіки та піклування пояснили, що будь-які заходи впливу на ОСОБА_4 з метою змінити ставлення до виконання батьківських обов'язків не застосовувались.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

За нормами статей 11, 12 та 14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Норми цієї статті зобов'язують батьків виховувати у дітей працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до старших.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до сімейного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Тобто, позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батьків або одного з них. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Таким чином, наявність вини батьків відноситься до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Виходячи зі змісту вказаних норм права, позивач, звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, повинен довести, що батьки або один з них свідомо ухиляються від виконання батьківських обов'язків без поважних причин.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Натомість в матеріалах справи відсутні переконливі докази нехтування ОСОБА_4 виконанням своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню сина ОСОБА_9 внаслідок її винної поведінки.

Так, висновок про недоцільність повернення малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, його матері ОСОБА_4 складений службою у справах дітей Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області 06 січня 2016 року та ґрунтується лише на підставі одноразового обстеження умов проживання за адресою реєстрації матері та дитини в с. Малоолександрівка Павлоградського району Дніпропетровської області без врахування інших факторів, крім матеріально-побутових (а.с. 146). При цьому службою у справах дітей Павлоградської РДА не вирішувалось питання про взяття сім'ї ОСОБА_4 на облік відповідним центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді як такої, що опинилась в складних життєвих обставинах.

Показання свідка ОСОБА_11 (проживала протягом червня-липня 2016 року разом з відповідачкою в м. Павлоград Дніпропетровської області) про те, що ОСОБА_4 вела аморальний спосіб життя, декілька разів на тиждень вживала алкогольні напої, об'єктивно не підтверджуються іншими доказами у справі. Між тим, свідок підтвердила наміри відповідачки повернути сина на своє утримання та виховання.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили, що вихованням та утриманням дитини займається виключно подружжя ОСОБА_2, яких ОСОБА_9 називає батьками. За інформацією, яку свідки отримали від позивачки ОСОБА_2, відповідачка не намагається спілкуватись з ОСОБА_9 та навіть не надає матеріальної допомоги на утримання хлопчика.

В той же час, посилання відповідачки на те, що ОСОБА_2 разом з членами своєї родини перешкоджають ОСОБА_4 у спілкуванні з дитиною, знайшло підтвердження під час судового розгляду.

Зокрема, впродовж першого півріччя 2016 року відповідачка 5 разів зверталась до Павлоградського відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області з заявами про неправомірні дії з відібрання та примусового утримання малолітнього ОСОБА_9 (а.с. 114).

Представник служби у справах дітей Юр'ївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в своїх поясненнях також підтвердила факт звернення ОСОБА_4 до служби з проханням допомогти вирішити питання про повернення їй ОСОБА_9, а також факт недопущення в січні-лютому 2016 року відповідачки разом з представниками відповідних служб та правоохоронних органів до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, де в сім'ї ОСОБА_2 мешкає дитина.

Одночасно свідок ОСОБА_15 (працює помічником вихователя молодшої групи дошкільного навчально-виховного закладу в селі Чаплинка, який відвідує ОСОБА_9) пояснила, що відповідачка в грудні 2014 року була присутня на новорічному святі за участю свого сина. Хоча хлопчика завжди приводять до дитячого садочку та забирають подружжя ОСОБА_2, однак приблизно наприкінці весни - на початку літа 2016 року ОСОБА_4 приходила до групи та намагалась поспілкуватись з сином, але в цей момент ОСОБА_9 забирав чоловік позивачки. Свідок особисто не спостерігала чи відбулось спілкування матері з сином.

Свідок ОСОБА_16 (мати відповідачки) повідомила, що приблизно наприкінці 2014 року - на початку 2015 року ОСОБА_4 домовилась з ОСОБА_2 щодо тимчасового проживання ОСОБА_9 в останньої. Протягом першої половини 2015 року відповідачка намагалась влаштуватись на постійну роботу в м.Павлоград Дніпропетровської області, а згодом з метою працевлаштування виїхала в АРК Крим, звідки повернулась в жовтні того ж року. Одразу після повернення ОСОБА_4 забрала ОСОБА_9 до себе. В листопаді 2015 року позивачка разом з родичами приїхала до відповідачки та забрала дитину, після чого, незважаючи на неодноразові прохання ОСОБА_4 та звернення до правоохоронних органів, не дозволяла спілкуватись з сином.

Свідок ОСОБА_17 (брат позивачки) повідомив, що дійсно в першій половині 2014 року ОСОБА_4 разом зі своїми малолітніми дітьми на запрошення ОСОБА_2 проживали в АДРЕСА_3. В цьому ж році ОСОБА_9 почав відвідувати Чаплинській дошкільний навчальний заклад, тому що через спроби влаштувати своє життя відповідачка за спільною домовленістю залишила сина на виховання та утримання подружжю ОСОБА_2. Протягом 2014 року - першого півріччя 2015 року ОСОБА_4 лише декілька разів відвідувала сина, а влітку 2015 року виїхала на заробітки в АРК Крим, при цьому матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала. В жовтні 2015 року відповідачка за домовленістю з ОСОБА_2 забрала ОСОБА_9 на декілька днів, по закінченню яких не повернула дитину. Приїхавши в с.Малоолександрівка Павлоградського району Дніпропетровської області за місцем перебування матері з хлопчиком, свідок побачив його брудного та з розбитою губою, однак до лікувальних закладів або правоохоронних органів з метою фіксації нанесення тілесних ушкоджень жодна особа не зверталась. За твердженням свідка ОСОБА_4 погодилась, щоб ОСОБА_9 поїхав разом з ОСОБА_2

Свідок також не заперечував той факт, що протягом 2016 року під час спроб ОСОБА_4 забрати дитину або поспілкуватись, він особисто перешкоджав цьому, вважаючи це шкідливим для ОСОБА_9 через відсутність умов для проживання та неналежне матеріальне забезпечення відповідачки.

Представник органу опіки та піклування Чаплинської сільради Юр'ївського району Дніпропетровської області та свідок ОСОБА_14 підтвердили факт звернення відповідачки на початку 2016 року до органу опіки та піклування з проханням вирішити питання про повернення їй дитини, за результатами розгляду якого ОСОБА_4 надані рекомендації налагодити контакт з сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_9.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Чаплинської сільради Юр'ївського району Дніпропетровської області, враховуючи бажання матері виховувати свою дитину та розглянувши надані відповідачкою документи, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 у відношенні малолітнього ОСОБА_9 (а.с. 21, 115-123).

Суд вважає, що наведені обставини свідчать про бажання відповідачки виховувати свою дитину та піклуватись про неї.

Крім того, є підстави вважати причиною того, що відповідачка не бере участі у вихованні сина, не винну поведінку ОСОБА_4, а перешкоди у спілкуванні з дитиною, створювані позивачкою.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У п. 47 справи "Савіни проти України" (заява N 39948/06) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. The United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

В пункті 49 зазначеного рішення Суд також повторює, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX).

Далі в приведеному вище рішенні в п.52 Суд зазначив, що позитивним обов'язком держави за статтею 8 Конвенції є вжиття виважених і послідовних заходів щодо сприяння воз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою (див. рішення у справі "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99, ЄСПЛ 2002-I, п. 76-77).

На думку суду, всупереч Закону України «Про охорону дитинства», Декларації прав дитини та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод відповідні державні органи не виконали свій обов'язок зі збереження єдності сім'ї, не забезпечили в достатньому обсязі соціальну допомогу та надання ОСОБА_4, ОСОБА_2 ефективних конкретних рекомендацій щодо можливого розв'язання проблеми та належного виконання батьківських обов'язків.

В той же час, позивачкою не доведена необхідність захисту прав та інтересів ОСОБА_9 саме у спосіб позбавлення його матері батьківських прав, не надано переконливих доказів на підтвердження того, що залишення дитини на батьківському піклуванні ОСОБА_4 може зашкодити фізичному або моральному здоров'ю хлопчика.

Не вдаючись до докладного порівняння умов проживання, навчання та виховання ОСОБА_9 у позивачки або відповідачки, суд допускає, що для хлопчика в сім'ї ОСОБА_2 створені кращі матеріально-побутові умови, але саме лише поміщення дитини в середовище, більш сприятливе для виховання, не може виправдати примусового відібрання її від батьків.

На даний момент суд не вважає такий ступінь втручання в сімейне життя ОСОБА_4 та її дитини ОСОБА_9, як позбавлення матері батьківських прав, необхідним та таким, що буде відповідати цілям, переліченим в ч. 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки відсутні підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо малолітнього ОСОБА_9.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60, 209, 212-215, 218, 294ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Юр'ївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.О.Гайдар