Справа № 495/6683/16-ц
03 листопада 2016 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
Головуючого судді Шевчук Ю.В.,
за секретаря Мамончик К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тальміра» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.07.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Тальміра» були задоволені частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора ТОВ «Тальміра». Стягнуто з ТОВ «Тальміра» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за 7 робочих днів січня 2016 року на загальну суму 504, 77 гривень, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 778, 77 гривень, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 січня 2016 року по 15 лютого 2016 року у розмірі 1238, 95 гривень. Стягнуто з ТОВ «Тальміра» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000,00 гривень. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за 7 днів січня 2016 року у розмірі 504,77 гривень.

15.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення яким стягнути з ТОВ «Тальміра» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 лютого 2016 року по 15 липня 2016 року у розмірі 6 077,00 гривень.

Заявлене ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 15 липня 2016 року він заявою відмовився від стягнення заробітної плати за 7 робочих днів січня 2016 року на загальну суму 504,77 гривень та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 778,77 гривень, оскільки відповідач сплатив їх після предявлення ним позову. Заявою від 10.03.2016 року він уточнив свої позовні вимоги та просив суд збільшити їх в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.01.2016 року по день поновлення на роботі. Таким чином, судом не ухвалено рішення в частині стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16.02.2016 року по 15.07.2016 року, який з його розрахунком становить 6 077,00 гривень.

Сторони у судове засідання не зявились, про час та місце його проведення повідомлялись належним чином.

У відповідності до ч.3 ст. 220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи заявника, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення з огляду на наступне.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати (ч.1 ст. 220 ЦПК України).

Відповідно до п.20 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

З матеріалів справи вбачається, що первісними позовними вимогами ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь:

- заробітну плату за 7 робочих днів січня 2016 року на суму 504,77 грн.,

- компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 778,77 гривень,

- середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 січня по 15 лютого 2016 року в розмірі 1238,95 гривень,

- моральну шкоду в розмірі 55 000 гривень.

10 березня 2016 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, якою просив збільшити його позовні вимоги в частині стягнення на його корись з ТОВ «Тальміра» середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.01.2016 року по день поновлення його на роботі. При цьому, не зазначив чи проводив відповідач з ним якісь розрахунки по заборгованості з моменту звернення до суду.

15 липня 2016 року, перед ухваленням рішення, позивач написав заяву про уточнення позовних вимог і просив стягнути з відповідача не виплачену суму в розмірі 1238,95 грн.

Під час ухвалення рішення суд досліджує та приймає до уваги всі представлені сторонами докази та доводи, надає їм правову оцінку, встановлює обставини справи та вирішує яка правова норма підлягає застосування до відносин, що склалися між ними, з метою їх врегулювання та вирішення спору. При цьому суд не може виходити за межі позовних вимог.

Таким чином, позивач в первісному позові вказував точну суму середнього заробітку в розмірі 1238,95 грн., в подальшому бажав її збільшити, однак у непередбачений законом спосіб, оскільки під час винесення рішення суд не може достеменно встановити день поновлення позивача на роботі. В той же час, судове рішення повинне бути точним, лаконічним та максимально зрозумілим не тільки для сторін по справі та державного виконавця, а і для будь-якої особи. В день ухвалення рішення позивач остаточно визначився з сумою середнього заробітку яку просить стягнути 1238,95 гривень.

Беручи до уваги викладене, суд доходить висновку про відсутність будь-яких обґрунтованих та законних підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, яка по суті містить вимогу про зміну рішення та його висновків.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. 220 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржена шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ