АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7092/16 Справа № 183/30/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року

29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Сахарову Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_2 посилалась на те, що з 2002 року вона з відповідачем проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, отримані доходи витрачали на сімю. Під час спільного проживання відповідач деякий час взагалі не працював, фактично утримувала його позивач, працюючи на декількох роботах одночасно. Прожили сторони однією сімєю до вересня 2012 року, після чого фактичні шлюбні відносини було припинено. За час спільного проживання сторони набули право спільної власності на майно, відповідно укладених з іншими особами договорів купівлі-продажу нерухомого майна. Так, в період з 2002 року по 2012 рік позивач працювала на відповідальних посадах, в тому числі і головним бухгалтером, внаслідок чого отримувала заробітну плату в значному розмірі, займалася підприємницькою діяльністю, від чого мала значні прибутки. В 2011 році дохід позивача склав 423 662,00 грн., в 2012 році 255 894,00 грн. На спільні кошти позивач з відповідачем придбали нерухоме та рухоме майно, зокрема в 2003 році двокімнатну квартиру за адресою вул. Жовтнева, 4/4 за 100 700 грн., в якій деякий час проживали разом, а в 2003 році переїхали з відповідачем в житловий будинок по вул. Пархоменко, 2 в м. Новомосковську, де поживали без прописки, однак, як одна сімя де і вели спільне господарство до вересня 2012 року, витрачаючи грошові кошти на себе. Коли ОСОБА_3 тяжко хворів та не мав змоги працювати, позивач створювала для нього всі необхідні умови, придбавала ліки, не шкодуючи коштів. Також, в вересні 2011 року сторони за 28 0000 грн. придбали автомобіль HYUNDAY SANTA FE в кредит, отриманий у ПАТ ВТБ Банк. При оформленні кредиту зі спільних коштів одноразовим платежем сплачено банку 30 % вартості автомобіля та витрачено на реєстрацію права власності, інші витрати суму в розмірі 101400 грн., одноразово сплачено в 2011 році сума в розмірі 100 000 грн. Крім того, за 12 місяців після оформлення кредиту, сторони зі спільного бюджету щомісячно сплачували кредит по 9 000,00 грн., а всього на суму 108 000,00 грн. Разом за автомобіль HYUNDAY SANTA FE витрачено спільних коштів 208 тис. грн., станом на вересень 2012 року. Крім того, 05.06.2012 року сторони придбали автомобіль MERSEDES-BENZ модель VITO 111 за ціною 190 162,00 грн. Враховуючи те, що сторони спільно прожили багато років, створили сімю, вели спільне господарство, квартиру та обидва автомобіля за домовленістю було оформлено на ОСОБА_3 Більш того, під час спільного проживання однією сімєю сторони для потреб сімї придбавали оргтехніку, холодильник, пральну машину, праску, гардини, раковини, сифони, посудомийку, варочну поверхню, духову шафу, витяжку, килим, кавомолку, телевізор, газовий котел та інше обладнання, яке знаходиться у відповідача на загальну суму 30 790,03 грн. Також, для придбання в спільну власність побутової техніки та інших товарів позивач 11.07.2008 року змушена була звертатися до банку БрокБізнесбанк для отримання кредиту в розмірі 15 165,47 грн., про що укладено кредитний договір № 427/508Н. Таким чином, позивачем та відповідачем за період з 2002 року по вересень 2012 року придбано нерухомого та рухомого майна, а також оргтехніки та обладнання на спільні кошти в розмірі 529 652,03 грн. Після припинення фактичних шлюбних відносин, відповідач одноосібно привласнив все майно, автотранспорт та обладнання, жодної компенсації вартості ? частки не сплатив, вимоги позивача з цього питання залишив без задоволення.

За таких обставин, з урахуванням уточнень, позивач просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_3 вартість: ? частини житлової квартири за адресою вул. Жовтнева, 4/4, м. Новомосковськ Дніпропетровської області в розмірі 50 350,00 грн., сплаченого кредиту за автомобіль HYUNDAY SANTA FE в розмірі 104 000 грн., ? вартості автомобіля MERSEDES-BENZ модель VITO 111 в розмірі 95 081,00 грн., ? вартості оргтехніки та обладнання в розмірі 15395,00 грн., а всього суму в розмірі 264 826,00 грн. (а.с.50-53, т.1).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.08.2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Суд визнав за ОСОБА_2 право власності на ? частину автомобіля MERSEDES-BENZ модель VITO 111, темно-червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN-WDF8712, WDF8712.

Суд визнав за ОСОБА_3 право власності на ? частину автомобіля MERSEDES-BENZ модель VITO 111, темно-червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN-WDF8712, WDF8712.

В решті позовних вимог суд відмовив. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с.141-149, т.2).

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_2 та звернулась з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального законодавства (а.с.152-155, т.2).

Також з рішенням не погодився ОСОБА_3 та звернувся з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про його скасування в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частину автомобіля MERSEDES-BENZ модель VITO 111 та в частині стягнення витрат по сплаті судового збору і ухвалити в цих частинах нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального законодавства (а.с.176-180, т.2).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду в частині визнання за позивачем та відповідачем право власності по ? частині автомобіля MERSEDES-BENZ модель VITO 111 та в частині відмови у стягненні вартості сплаченого кредиту за автомобіль HYUNDAY SANTA FE, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про розподіл спільного майна у вказаних частинах, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В даному ж випадку ухвалене судом першої інстанції по справі рішення цим вимогам не відповідає в частині визнання за ОСОБА_2 та за ОСОБА_3 право власності по ? частині автомобіля MERSEDES-BENZ модель VITO 111 та в частині відмови у стягненні вартості сплаченого кредиту за автомобіль HYUNDAY SANTA FE з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2003 року укладено договір міни, у відповідності до якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 у власність житлову квартиру № 3, розташовану за адресою: вул. Радянська, 55а в м. Новомосковську Дніпропетровської області, що належала ОСОБА_3 на підставі рішення Новомосковського суду від 25.11.2003 року з доплатою ОСОБА_4 15 316 грн., а ОСОБА_4 в обмін на означене майно передала у власність ОСОБА_3 житлову квартиру № 4, розташовану по вул. Жовтневій, 4 в м. Новомосковську Дніпропетровської області (а.с.84, т.1).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на ? вказаної квартири, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що не можуть застосовуватися положення ЦК України і статей 62, 74 СК України для визнання за особою права власності на половину квартири, набутої до 1 січня 2004 року, як і на стягнення компенсації її вартості без установлення факту створення сторонами спільної часткової власності на квартиру та визначення ступеня участі в цьому працею й коштами такої особи.

Щодо вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача вартості сплаченого кредиту за автомобіль HYUNDAY SANTA FE в розмірі 104 000 грн., ? вартості автомобіля MERSEDES-BENZ модель VITO 111 в розмірі 95 081,00 грн., ? вартості оргтехніки та обладнання в розмірі 15 395,00 грн., то частково задовольняючи вказані позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності того, що сторони з січня 2004 року по вересень 2012 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, разом проживали в квартирі, 20.09.2011 року відповідачем придбано у власність транспортний засіб HYUNDAY SANTA FE, 08.06.2012 року за відповідачем зареєстровано право власності на автомобіль MERSEDES-BENZ модель VITO 111.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення гл. 8 СК України щодо права спільної сумісної власності подружжя.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя розяснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Звертаючись із позовом про поділ спільного майна, ОСОБА_2 зазначала, що перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, що є підставою для застосування до набутого в той час майна правил глави 8 СК України.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач факт проживання однією сімєю та ведення спільного господарства з ОСОБА_2 не визнавав; не врахував, що докази на підтвердження факту перебування з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, зокрема, відповідне судове рішення, в матеріалах справи відсутні, а в межах даної справи позовна вимога про встановлення факту перебування з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах позивачем не заявлялась.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 256 ЦПК та розяснень, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 31.03.95 № 5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення.

Оскільки факт проживання позивача і відповідача однією сімєю без шлюбу з січня 2004 року по 25.07.2008 року судом не встановлено, то правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у суду не було.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку про те, що позовні вимоги про поділ спільного майна є безпідставними, у звязку з чим у задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині визнання за ОСОБА_2 та за ОСОБА_3 право власності по ? частині автомобіля MERSEDES-BENZ модель VITO 111, темно-червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN-WDF8712, WDF8712 та в частині відмови у стягненні вартості сплаченого кредиту за автомобіль HYUNDAY SANTA FE, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2011 року випуску, ухваливши в цих частинах нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог про розподіл спільного майна у вказаних частинах. В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року скасувати в частині визнання за ОСОБА_2 та за ОСОБА_3 право власності по ? частині автомобіля MERSEDES-BENZ модель VITO 111, темно-червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN-WDF8712, WDF8712 та в частині відмови у стягненні вартості сплаченого кредиту за автомобіль HYUNDAY SANTA FE, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2011 року випуску і ухвалити в цих частинах нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна у вказаних частинах.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: