ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6671/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2016 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., вивчивши матеріали за заявою Державного підприємства "Українська геологічна компанія" до ОСОБА_2 про стягненні заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг станом по березень 2016 року в сумі 6922, 77 грн.,

Встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшов вказаний позов.

Вказану заяву було подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.119, 120 ЦПК України, в тому числі, щодо викладення обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та щодо сплати судового збору саме за позовом до ОСОБА_2, враховуючи, що згідно з положеннями п.26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року встановлено: законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору; таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України; відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України; у зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

Згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва вказану заяву було залишено без руху, а заявнику надано строк для виконання зазначених вимог - 5 днів.

Копію вказаної ухвали позивач отримав 19 жовтня 2016 року (згідно з розпискою у рекомендованому листі), проте недоліки позову були усунуті не у повному обсязі.

Так, до Дарницького районного суду м.Києва надійшли пояснення позивача від 21 жовтня 2016 року "На Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12.08.2016 року" з викладенням додаткового обгрунтування на двох аркушах, проте в одному примірнику - всупереч вимогам ч.1 ст.120 ЦПК України, при цьому акт щодо відсутності копії вказаних пояснень для відповідача не складався оскільки посилання на її наявність відсутнє у змісті цих пояснень (в тому числі, за їх змістом додатки відсутні).

Крім того, щодо не надання для відповідача копії вказаного звернення, то заявником не враховано, що відповідно до положень ст.120 ЦПК України - позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

При цьому, позивачем не враховано, що не надання вказаних додатків здійснено без врахування і принципу змагальності сторін (ст.10 ЦПК України), якому кореспондує необхідність здійснення пропозиції відповідачу подати в зазначений строк (в ухвалі про відкриття провадження) письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обгрунтовуються, що передбачено п.5) частиною 5 ст.122 ЦПК України.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому з положень ч.2 ст.121 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями статтями 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.5 ст.121 ЦПК України - повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеног о, вважаю, що відповідно до ст.121 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути позов Державного підприємства "Українська геологічна компанія" до ОСОБА_2 про стягненні заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: