РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Лях М.Ю.,

при секретарі Хомінської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якої дії адвокат ОСОБА_2 до ПАТ «Комерційний банк «Надра» в особі Харківської філії ПАТ «Комерційний банк «Надра», третя особа ОСОБА_3 про припинення договору поруки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Харкова з вимогою до ПАТ «Комерційний банк «Надра» в особі Харківської філії ПАТ «Комерційний банк «Надра» про визнати поруки, встановлену договором поруки такою, що припинила свою дію, визнання договору поруки таким, що припинив свою дію. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між ПАТ «Комерційний банк «Надра» в особі Харківської філії ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_3 укладено договір споживчого кредиту № 6/1/2007/980-П/43 від 23.01.2007 року згідно умов якого останньою отримано кредит в сумі 26600,00 доларів США на придбання нерухомості, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, буд. 25/71, секц. Б, кв. 6. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань, щодо погашення кредиту ОСОБА_3 передала в іпотеку ВАТ «КБ «Надра» однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, секц. Б. За вказаним договором ОСОБА_1 виступила поручителем згідно з договором поруки від 23.01.2007 року № 6/1/2007/980-П/43 та зобовязалася відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3.А. її боргових зобовязань перед ВАТ «КБ «Надра» за кредитним договором № 6/1/2007/840-К/42 від 23.01.2007 в повному обсязі таких зобовязань. Позивач зазначає, що відповідно до п. 1.1 договору поруки поручитель зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання зобовязаннь ОСОБА_3, щодо повернення кредитних коштів наданих позичальниці згідно з кредитним договором № 6/1/2007/840-К/42 від 23.01.2007 з процентною ставкою 14,49 %. Разом з тим, як вказує позивач, що ПАТ КБ «Надра», не предявило вимог до неї як поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання боржником, у звязку з чим вважає, що банк втратив право вимагати від неї виконання зобовязань за кредитним договором, а вона перестає відповідати перед кредитором, як солідарний боржник на підставі ч. 4 статті 559 Цивільного кодексу України. За вказаних обставин позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності не зявились, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві.

В судове засідання відповідач не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходили у звязку з чим суд вважає за необхідним розглянути справу за відсутністю сторін, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.

В судове засідання третя сторона ОСОБА_3 не зявилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, клопотання про відкладення судового розгляду до суду не направляла, у звязку з чим суд вважає за можливим розглянути справу за її відсутністю.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору споживчого кредитування від 23.01.2007 № 6/1/2007/840- К/42 укладеним між ОСОБА_3 та ВАТ «Комерційний Банк «Надра», на сьогодні ПАТ «Комерційний Банк «Надра», ОСОБА_3 було отримано кредит в сумі 26 600, 00 дол. США (двадцять шість тисяч шістсот дол. США 00 цент.) на придбання нерухомості, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, буд. 25/71, секц. Б, кв. 6. У відповідності до пункту 1.2 кредитного договору даний кредит видано на споживчі цілі.

Відповідно до п. 1.4 ВАТ «КБ «Надра» надає позичальнику кредит строком до 21.01.2022 з поверненням кредиту частинами щомісяця по 389,00 дол. США починаючи з 21.02.2007 (п. 3.3.1 кредитного договору). Відповідно до п. 1.3.1 споживчий кредит виданий строком на 180 місяців, з відсотковою ставкою - 14,49 %. Таким чином, у відповідності до умов кредитного договору, ОСОБА_3 мала повертати кредит частинами по 389,00 дол. США щомісяця.

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань, щодо погашення кредиту ОСОБА_3 передала в іпотеку ВАТ «КБ «Надра» однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, секц. Б в м. Харкові.

За даним договором ОСОБА_1 виступила поручителем згідно з договором поруки від 23.01.2007 № 6/1/2007/980-П/43 та зобовязалася відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3.А. її боргових зобовязань перед ВАТ «КБ «Надра» за кредитним договором № 6/1/2007/840-К/42 від 23.01.2007 в повному обсязі таких зобовязань.

У відповідності до пункту 1.1 договору поруки поручитель зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання зобовязаннь ОСОБА_3, щодо повернення кредитних коштів наданих позичальниці згідно з кредитним договором № 6/1/2007/840-К/42 від 23.01.2007 з процентною ставкою 14,49 %. У відповідності до п. 1.3 договору поруки відповідальність поручителя виникає, як у випадку невиконання Позичальником будь-якої частини зобовязань, так і при невиконанні зобовязань вцілому. У відповідності до п. 5.3 договору поруки - дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору чи виконання поручителем своїх зобовязань, згідно з умовами цього договору. Відповідно до п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. В свою чергу, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Вважаю, що приймаючи до уваги положення спірного договору, чинного законодавства, враховуючи цільове призначення кредиту, кредит, отриманий за спірним договором є споживчим, а на відносини, що виникли на підставі відповідного договору між позивачем та відповідачем поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Так, згідно із частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, зобовязання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителю слід виконувати зобовязання по договіру поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 Цивільного кодексу України).

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 Цивільного кодексу України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявления вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного припинення усіх зобовязань боржників за основними договорами не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 Цивільного кодексу України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Вищезазначена правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року по справі № 6-2662цс15, також вона кореспондується з правовим висновком по цій же справі судді Верховного Суду України - Охрімчуком Л.І. Аналогічний правовий висновок щодо припинення поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України висловлений в постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року (справи № 6-28цс14). Також у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції вказаної норми ч. 4 ст. 559 ЦК України у подібних правовідносинах, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних правовідносин при застосуванні вказаної норми права, була висловлена наступна правова позиція.

Зі змісту листа від 21.09.2016 року в.о. голови Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 вбачається, що згідно даних автоматизованої системи документообігу «Д-3» справ за участю ОСОБА_1 не зареєстровано. (арк. справи 46).

Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 Цивільного кодексу України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Як вже зазначалося вище, системне невиконання ОСОБА_3 основного зобов'язання почалося з 09.05.2015 року.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ПАТ КБ «Надра», не пред'явивши вимог до поручителя, протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання, втрачає права вимагати від поручителя виконання зобов'язань за кредитним договором, а ОСОБА_1 перестає відповідати перед кредитором, як солідарний боржник на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Згідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-126цс13 по справі у подібних правовідносинах пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 вказаного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Згідно статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі.

З урахуванням наведеного, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної заяви, оскільки приймаючи до уваги, що вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки не було предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (умовами кредитного договору від 23.01.2007 року № 6/1/2007/840-К/42 передбачено погашення кредиту періодичними платежами) це зумовило припинення зобовязання поручителя. За таких обставин, порука ОСОБА_1 припинила свою дію, у звязку з чим вбачаються правові підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями. 10, 11, 57, 60, 88, 179, 208, 209, 212-218, 224, 294 ЦПК України; статтею 559 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, в інтересах якої дії адвокат ОСОБА_2 до ПАТ «Комерційний банк «Надра» в особі Харківської філії ПАТ «Комерційний банк «Надра», третя особа ОСОБА_3 про припинення договору поруки задовільнити.

Визнати договір поруки № 6/1/2007/980-П/43 від 23.01.2007 року, укладений між ВАТ «Комерційний Банк «Надра» в особі філії Харківської філії ПАТ «Комерційний Банк «Надра» та ОСОБА_1 припиненим.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя