АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/2514/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа №623/5524/16 Зелінський В.Г.
Категорія : право власності Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Міненкової Н.О.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби Ізюмького міськрайонного управління юстиції Харківської області, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності та виключення майна з акту опису та арешту,-

ВСТАНОВИЛА :

22 грудня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності та виключити із-під арешту наступне майно, а саме: на персональний комп'ютер (корпус АЕРО коол. Монітор Самсунг ВХ 2355, клавіатура А4, машинка ОР 620Д колонки Свен, МФУ ЕПСОН ТХ 650 ; стіл комп'юторний коричневого кольору; пластиковий стіл чорного кольору ; пилосос ZEMLER; 4 шт. стільців ; шафу-купе золотистого кольору; телевізор LG , тюнер ОРЕN ВОХ до супутникової антени; тумбу ТВ сіро-синього кольору; пральну машину Самсунг; морозильну камеру САНУСІ білого кольору; мікрохвильову піч GORЕNI сіро-чорного кольору та стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі.

Вказані вимоги обгрунтовувала тим, що з ОСОБА_6 з 12 червня 2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі.

Позивач зазначає, що при виконанні ухвалу суду про забезпечення позову ОСОБА_5 до її чоловіка про стягнення боргу на майно, яке належить ОСОБА_6 на праві власності та знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , державним виконавцем ВДВС Ізюмського МРУЮ01.12.2014 року складено акт опису та арешту майна до якого також було внесено зазначене вище майно, яке було придбано до шлюбу з ОСОБА_6 та є її особистою власністю подружжя, оскільки вказане майно придбано нею до шлюбу з ОСОБА_6.

Як на підставу визнання за нею права особистої власності на вказане вище майно, позивач, з посиланням на п.1 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України, зазначає на те, що воно було придбане нею особисто до шлюбу з ОСОБА_6 та є її особистою власністю.

Як на підставу виключання зазначеного майна із-під арешту та опису, позивач , посилається як на вимоги частин 1, 2, 6 ст. 319, ч.1 ст. 321, ст. 391 ЦК України, так і на вимоги ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 лютого 2016 року вказані позовні вимоги позивача задоволені частково. Суд виключив із акта опису та арешту майна від 01.12.2014 року складеного старшим державним виконавцем ВДВС Ізюмського МРУЮ Угнавим Р.С. комп'ютер із його складовими частинами, згідно гарантійного талону № 822 від 05.05.2009 року ; телевізор LG та тюнер ОРЕN ВОХ до супутникової антени та відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог в іншій частині.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог у визнані за нею права власності та зняття із-під арешту іншого, вказаного вище майна та в цій частині ухвалити нове рішення , яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим нею доказам та зазначає, що суд необгрунтовано не взяв до уваги чеки та рахунки на придбання зазначених вище товарів та його висновки щодо не прийняття вказаних документів як доказів, ґрунтуються на припущеннях.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача , посилаючись на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність викладених позивачем доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач, її представник та представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, будучи належним чином, тобто у відповідності до вимог частин 3 та 6 ст. 74 ЦПК України , повідомленими про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки відповідачу та телефонограми передані позивачу та її представнику ( а.с.230-232) та про причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомили.

За таких обставин та у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу за відсутності не з'явившихся осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 та його представника, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог частин 1 та 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції .Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права, або порушення норм процесуального права , які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до частин 1та 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно до ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема : які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

В п.3 ч.1 ст. 215 ЦПК України встановлено, що в мотивувальній частині рішення зазначається : встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносин; мотиви, з яких суд вважає встановлено, наявність або відсутність фактів, якими обгрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує в рішенні нормативно-правові акти;назви статті,її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якої вирішено справу.

Оскаржуване позивачем рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням вказаних вище норм процесуального права.

Так , задовольняючи частково позовні вимоги позивача та виключаючи із акта опису та арешту майна від 01.12.2014 року складеного старшим державним виконавцем ВДВС Ізюмського МРУЮ Угнавим Р.С. комп'ютер із його складовими частинами, згідно гарантійного талону № 822 від 05.05.2009 року ; телевізор LG ; ОРЕN ВОХ до супутникової антени та відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог в іншій частині, в мотивувальній частині рішення суд не зазначив, які ж між сторонами виникли правовідносини та закон, який регулює вказані правовідносини . В мотивувальній частині рішення відсутні будь-які мотиви, з приводу яких суд прийшов до зазначеного вище висновку, при цьому встановивши ту обставину, що позивач та ОСОБА_6 з 12 червня 2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі ( а.с.7) а саме: за адресою проживання ОСОБА_6 , в житловому будинку АДРЕСА_1, який належить позивачу на праві власності, у нього як відповідача у справі за позовом ОСОБА_5 про стягнення боргу, державним виконавцем ВДВС Ізюмського МРУЮ було описано та арештовано зазначене вище майно.

Порушення судом першої інстанції зазначених вище норм процесуального права, у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є обов'язковою підставою для його скасування і це, у відповідності до ч.3 ст. 303 ЦПК України , дає право апеляційному суду вийти за межі апеляційної скарги позивача та скасувати вказане рішення суду першої інстанції , з ухваленням нового рішення про відмову позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог , виходячи з наступного.

Згідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позовна заява позивача свідчить про те, що як на підставу визнання за нею права особистої власності на зазначене вище майно вона , з посиланням на п.1 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України, зазначає на те, що спірне майно було придбане нею до шлюбу з ОСОБА_6 та є її особистою власністю.

Як на підставу зняття арешту зі спірного майна, позивач зазначає на порушення її права власності на вказане майно.

Відповідно до п 1 ч.1 ст. 57 СК України, яка визначає право особистої власності дружини та чоловіка - особистою приватною власністю дружини , чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Згідно до вимог ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження » особа яка вважає, що майно , на яке накладено арешт ,належить їй а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про звільнення майна з-під арешту.

Таким чином , вимоги позивача щодо визнання за нею права особистої власності на зазначене вище майно, випливають із сімейних відносин , сторонами у якому є подружжя, а саме : вона та ОСОБА_6 .

В ч.1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесу є позивач і відповідач.

Вказані обставини справи , вимоги зазначених вище норм матеріального та процесуального права свідчать про те, що належним відповідачем у справі в частині вимог позивача щодо визнання за нею права особистою власності на зазначене вище майно, є її чоловік ОСОБА_6, а за вимогами позивача щодо виключення майна із-під арешту та опису - ВДВС Ізюмського МРУЮ.

Згідно до ч.1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

За змістом вказаної норми ЦПК України, обов'язковою умовою для залучення до участі у справі в якості співвідповідача іншу особа, є клопотання про це позивача.

З клопотанням про залучення до участі в розгляду справи в якості співвідповідача ОСОБА_6 позивач до суду першої інстанції не зверталась.

При цьому , ОСОБА_6 не може бути залученим до участі у справі в якості співвідповідача на стадії апеляційного розгляду справи, оскільки суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позивачем вимог в суді першої інстанції та у відповідності до вимог ст.ст. 300, 304 ЦПК України не має таких повноважень.

Таким чином, підстави для задоволення вимог позивача в частині визнання нею права особистої приватної власності на спірне майно , відсутні , оскільки такі вимоги заявлені позивачем не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Відсутні також підстави для задоволення позовних вимог позивача щодо звільнення спірного майна із-під арешту та опису, оскільки саме визнання за позивачем права власності на вказане майно, є підставою для звільнення його із-під арешту та опису.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316, 317, 319, 218, 209 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково .

Скасувати рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 лютого 2016 року.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог до Відділу державної виконавчої служби Ізюмького міськрайонного управління юстиції Харківської області, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності та виключення майна з акту опису та арешту.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя: І.Г. Гальянова

Судді : А.І. Колтунова

Н.О. Міненкова