Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року Новотроїцький районний суд

Херсонської області

в складі головуючого судді Тимченко О. В.

секретар Овсяннікова Т.М.

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції в смт. Новотроїцьке Херсонської області цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «Приват Банк» 14.04.2016 року звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що відповідно до укладеного кредитного договору № НАН2G116150093 від 16.08.2007 року ОСОБА_2 (далі відповідач) отримала кредит у розмірі 37093,08 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. 16 серпня 2007 року в забезпечення виконання даного кредитного договору між ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідачкою було укладено договір іпотеки на належну відповідачці квартиру АДРЕСА_1, але відповідачка на протязі тривалого часу не виконує взяті на себе зобовязання, не здійснює щомісячних погашень кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 110253,59 доларів США, що за курсом НБУ від 25.02.2016 року складає 3000000,18 гривень. Просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приват Банк» борг за кредитним договором та судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала і пояснила,що не заперечує,що укладала означений кредитний договір на купівлю квартири, на 37093,08 долларів США зі строком повернення до 13.08.2027 року, але у звязку зі стрімким ростом курсу долара з липня 2010 року не змогла виконувати умови договору. За договором сплатила 16134 ,93 долара США. Однак квартиру за рішенням суду вилучив банк. Вона вважає,що позивач не є належним позивачем, адже він укладав з А-Банком договір факторингу. Позовні вимоги слід відхилити, з 2010 року, коли вона припинила сплачувати борг, вже настав час для предявлення вимоги. Просила в задоволенні позову відмовити, на підставі пропущення строку позовної давності.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, слід прийти до наступних висновків.

Виниклі правові відносини є кредитними і регулюються нормами ст. 1054 ЦК України відповідно до яких за кредитним договором кредитодавець зобов»язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах,встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Як вбачається з матеріалів справи не заперечується сторонами між ними 16.08.2007 року був укладений кредитний договір,відповідно до умов якого відповідач отримала кредит 37093,08 доларів США. Відповідно до п.п.2.2.7,,3.2,3.8 погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця поступово, внесенням узгодженої стрононами суми на погашення заборгованості та процентів за користування кредитом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Однак відповідач взяті на себе зобовязання не виконав.

На час звернення до суду 14.04.2016 року, згідно розрахунку має заборгованість 22783,61 долара США, 23701,17 долларів США-по відсоткам,4448,65 долларів США по комісіям,59320,16 долларів США пеня.

Отже позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди, відповідно до ст. 611 ЦК. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК. Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Як бачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними (п.7.1 Кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту до 13.08.2027 року, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця в період з 16 по 21 число.

Отже, як вбачається з проаналізованих вище умов договору повернення заборгованості повинно здійснюватися щомісячно.

Не заперечується сторонами, що з липня 2010 року відповідач в силу обєктивних причин припинила здійснювати погашення заборгованості.

Крім того, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання, згідно із ч.3 ст.254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязаний його початок, відповідно до ст. 253 ЦК.

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, відповідно до ч.4 ст.267 ЦК.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, відповідно до ст.257 ЦК.

З доданого до позовної заяви розрахунку Банку (а.с. 4-5) вбачається, що відповідачем останній платіж за договором здійснено 21 червня 2010 року. Зазначений факт сторонами не оспорюється.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості 14 квітня 2016 року (більше ніж через пять років).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Як зазначено в правовій позиції судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116-цс 13, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в судовому порядку вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відповідно до ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи те, що відповідач просить застосувати строки позовної давності, та те що матеріали справи не містять доказів щодо існування між сторонами належно укладеного договору про збільшення позовної давності, як це вимагає ст. 259 ЦК України, до спірних правовідносин, відповідно до ст. 257 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності у три роки.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом більше ніж через пять років з часу здійснення відповідачем останнього платежу, суд приходить до висновку про сплив строку позовної давності щодо сплати кредиту та процентів за його користування.

Крім того, Банком заявлено вимоги щодо стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань. Ст. 226 ЦК України, передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткових вимог (ч.2 ст. 258 ЦК України - позовна давність в один рік). Таким чином, включення пені до основної вимоги поза межами строку позовної давності не ґрунтується на вимогах закону.

Будь-яких підстав поважності причин пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з встановлених обставин справи не вбачається.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представник позивача довела факт неналежного виконання умов кредитного договору відповідачем та факт наявності несплаченого боргу за кредитним договором разом із відсотками за користування кредиту, комісією та пенею, але не надала суду доводів поважності пропуску строку звернення до суду з позовом. Суд не приймає заперечення позивача,що строк позовної давності повинен обчислюватися з моменту закінчення строку договору тобто з 2027 року, адже предметом спору не є вимога про розірвання договору, а є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором, що утворилася шляхом порушення обовязку позичальника вносити щомісячні платежі.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку із пропуском строку позовної давності під час звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості, встановленого ст. 257 ЦК України.

ОСОБА_3 у задоволенні позову відмовлено, то суд відповідно до ст. 88 ЦПК України, вважає необхідним віднести сплачений судовий збір в сумі 45000,00 гривень за рахунок позивача і не стягувати їх з відповідача.

На підставі ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 88, 212-215, 224-233 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити повністю.

На рішення протягом десяти днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Херсонської області через Новотроїцький районний суд Херсонської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення вище зазначених строків, а якщо подана апеляційна скарга і рішення не скасоване після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя: О.В. Тимченко