Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/256/16-ц Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 27 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2 про виселення, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 20 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2 про виселення. В обґрунтування позову зазначало, що 31.10.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №ZRRWGA00004139. Відповідно до умов договору банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 39 150 доларів США з кінцевим строком повернення до 30.10.2027 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №ZRRWGA00004139, 31.10.2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 62,87 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_2 умови кредитного договору № ZRRWGA00004139 від 31.10.2007 року належним чином не виконував. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 21.01.2011 року звернено стягнення на даний предмет іпотеки для задоволення вимог за кредитним договором № ZRRWGA00004139 від 31.10.2007 року, шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права на продаж предмета іпотеки. Враховуючи вищевикладене, просило виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 20 травня 2016 року відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 31.10.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №ZRRWGA00004139. За умовами вказаного договору банк надав позичальнику кредитні кошти з кінцевим строком повернення до 30.10.2027 року в розмірі 39150,00 доларів США на споживчі потреби.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 31.10.2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області. Відповідно умов договору іпотеки ОСОБА_2 передав банку в іпотеку квартиру загальною площею 62,87 м2, що знаходиться по вул. Петровського, 60 в м. Малин Житомирської області.

Взятих на себе зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 не виконав у зв'язку із чим рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 21.01.2011 року було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZRRWGA00004139 від 31.10.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, в розмірі 39 150 дол. США звернуто стягнення на вищевказаний предмет іпотеки.

З матеріалів спраи вбачається, що в житловому будинку по вул. Петровського, 60 в м. Малин Житомирського району зареєстрований ОСОБА_1

Згідно із ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою ст.40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖУ Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постанові від 18 березня 2015 року (справа № 6-39 цс15), від 10.02.2016 року (справа №6-2830 цс15) за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

Звертаючись до суду з позовом, позивач не зазначив іншого постійного житлового приміщення, куди відповідач повинен бути виселений з іпотечного житла, оскільки спірний будинок не був придбаний за рахунок кредитних коштів, а отримано ОСОБА_2 у спадок.

Згідно листа Малинської міської ради Житомирської області від 24.06.2016 року №712/02-04 у комунальній власності територіальної громади міста відсутні будь-які житлові приміщення для тимчасового проживання громадян.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права та правові позиції Верховного Суду України дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення відповідача із зазначеного будинку без надання йому іншого постійного житла, оскільки в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, а позивачем не надано інше постійне житло.

З огляду на наведене, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та об'єктивному з'ясуванні обставин справи, прав і обов'язків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з'ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

Тому, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які апелянт посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 20 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді