Справа № 465/1396/16 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/783/5333/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 року колегія суддів cудової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючий суддя Шумська Н.Л.

Судді: Цяцяк Р.П., Шеремета Н.О.

секретар Бадівська О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про стягнення не донарахованої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням, що оскаржується, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ЛКП «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_2 недоплачену заробітну плату у розмірі 3 648 грн. 67 коп. за період липень-серпень 2012 року, квітень-грудень 2013 року та січень-травень 2014 року. Стягнуто з ЛКП «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_2 1000 грн. моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат. У решті в позові відмовлено.

Рішення оскаржив відповідач. Уважає рішення незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, не ґрунтується на усіх обставинах справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Скаргу мотивує тим, що ні у позовній заяві, ні в оскаржуваному рішенні чи в інших матеріалах справи немає розрахунку погодинної тарифної ставки водія тролейбуса. Позивач жодним чином не обґрунтував погодинних тарифних ставок та яким чином здійснювався розрахунок. З матеріалів справи слідує, що при постановленні рішення для визначення суми недонарахованої зарплати, яка підлягає стягненню з відповідача було застосовано індекси інфляції за період з березня 2014 по листопада 2015 року, при цьому в рішенні суду відсутні будь-які посилання на законодавчі чи інші нормативно-правові акти, які б обґрунтовували правомірність такого застосування індексів інфляції. Окрім того, норми ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» не могли бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки індексація зарплати, від якої нараховувались різниці недоплат мала здійснюватись бухгалтерією відповідача, виходячи з коефіцієнтів за попередні періоди, відповідно до вимог ст. 4 вказаного Закону, тобто в разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації. Натомість, позивач у своїх розрахунках, наданих суду, застосував індекси інфляції, що мали місце в майбутніх періодах від місяців, по яких за його вимогами має проводитись донарахування зарплати.

Представник позивача визнав частково доводи апеляційної скарги, просив суд зменшити суму стягнення заробітної плати, стягнувши 1376 грн.75 коп., на підставі проведеного з ним розрахунку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, визнання доводів апеляційної скарги у частині суми стягнення, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги та скасування рішення у частині відшкодування моральної шкоди та про зміну рішення у частині суми стягнення.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає не повністю.

Судом допущено неповному з»ясування обставин справи, стягуючи суму заборгованої заробітної плати, не перевірив правильність проведених розрахунків та не звіривши з проведеними виплатами позивача.

Крім того, ухвалюючи рішення про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, без дотримання вимог ст..212-214 ЦПК, не вказав про наявність доказів моральної шкоди, не провів оцінки доказів заподіяння моральної шкоди позивачу, результати оцінки доказів не відобразив у рішенні суду.

Такі порушення норм процесуального права свідчать про порушення вимог обґрунтованості рішення суду, передбачені ст.213 ЦПК.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї.

Однак позивачем не подано та судом не здобуто доказів заподіяння моральної шкоди позивачу, не з»ясовано у чому вона виражалась та чи не достатньо для відновлення прав позивача буде сатисфакції та стягнення недорахованої заробітної плати.

Враховуючи невиконання процесуального обов»язку доведення обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 60 ЦПК, суд першої інстанції ухвали рішення на підставі припущень, що недопустимо (ч.4ст.60 ЦПК).

Відповідно до роз»ясень Постанови ПВСУ №4 від 31.03.1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином судом першої інстанції неповно встановлені фактичні обставини справи, висновки суду не ґрунтуються на доказах у справі. Такі порушення є самостійними підставами для скасування рішення суду, відповідно до ч.1ст.309 ЦПК України.

Тому колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції у частині відшкодування моральної шкоди та ухвалення нового рішення про відмову у позові про відшкодування моральної шкоди за недоведеністю позовних вимог. Рішення у частині стягнення заробітної плати слід змінити, стягнути з відповідача на користь позивача 1376 грн. 75 коп.

Керуючись ст. ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, ч.1ст.309, ч.2ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Львівелетротранс» задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року змінити у частині стягнення з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_2 невиплаченої заробітної плати, стягнути 1376 грн. 75 коп.;

у частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_2 в цій частині позовних вимог.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя

Судді: