Справа № 465/653/11 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/675/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Куцика І.Б.

за участю: представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення на предмет забезпечення кредиту,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Надра» заборгованість в сумі 68392,18 доларів США, що еквівалентно в національній валюті становить 546 658,70 грн. (пятсот сорок шість тисяч шістсот пятдесят всім гривень, сімдесят копійок). В рахунок погашення заборгованості в сумі 546 658,70 грн.( пятсот сорок шість тисяч шістсот пятдесят всім гривень, сімдесят копійок), звернуто стягнення на предмет забезпечення кредиту, на предмет іпотеки квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 38,2 кв.м., комора в підвалі 5,4 кв.м. та належить ОСОБА_4, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру №10773 від 09.12.1993 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.10.2000р. №4042, реєстраційний номер нерухомого майна - 18837190. Зобовязано ОСОБА_4, ОСОБА_3 передати ПАТ КБ «Надра» всі правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, необхідні для перереєстрації права власності на нерухомість в органах реєстрації в звязку із виконанням рішення суду. Зупинено виконання рішення суду в частині стягнення на предмет забезпечення кредиту, на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вирішено питання стягнення судових витрат.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_3 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що на час укладення кредитного договору, в звязку з тим, що банком не було повідомлено (розяснено) ОСОБА_4 про можливість настання для нього валютних ризиків, які є наслідком зміни курсу національної валюти, не надання банком консультацій з питань виконання договору про надання споживчого кредиту, неналежне, з порушенням законодавства, оформлення банком самого договору, він не міг знати на момент укладення договору, що зміна цих обставин може вплинути на її фінансову спроможність у найближчому майбутньому і призведе до обовязку здійснення щомісячних платежів у розмірі майже в чотири рази більшому ніж передбачався та розраховувався на момент укладення договору.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення на предмет забезпечення кредиту. Судові витрати по справі покласти на позивача.

Представник ПАТ КБ «Надра» - ОСОБА_6 подала суду заяву, у якій просить розглядати справу без участі представника банку, а також просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, хоча про розгляд справи були повідомленні належним чином, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 (а.с. 254), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 25.05.2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 (позичальник) укладено Кредитний договір № 146/07-Ф від 25 травня 2007 року, згідно умов якого Банк надав Позичальнику кредит у сумі 39 400 доларів США на споживчі цілі, строком до 25.05.2017р., зі сплатою 14,24 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору № 146/07-Ф від 25.05.2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 укладено Договори поруки від 25.05.2007 року.

Також матеріалами справи встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язання щодо погашення кредиту, сплату відсотків та інших платежів, передбачених договором кредиту, можливих штрафних санкцій, ОСОБА_4Б, ОСОБА_3 передали позивачу в іпотеку власне майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 38,2 кв.м., комора в підвалі 5,4 кв.м. та належить ОСОБА_4, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру №10773 від 09.12.1993 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.10.2000р. №4042, реєстраційний номер нерухомого майна- 18837190. (а.с. 10-12) Зазначені договори відповідачами не оскаржувались, та укладені в установленому законом порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 своє зобовязання не виконує, щомісячні платежі не сплачує згідно умовам Кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем.

Як вбачається розрахунку заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «Надра» за Кредитним договором № 146/07-Ф від 25.05.2007 року станом на 22.02.2013 року його борг становить 68 392,18 доларів США, що еквівалентно в національній валюті становить 546 658,70 грн. (а.с.117).

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «Надра» за договором № 146/07-Ф від 25.05.2007р. станом на 23.06.2016р., загальна сума заборгованості складає 84347, 96 дол. США, що еквівалентно 2 100 102, 09 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 36 290, 79 дол. США, що еквівалентно 903 570, 92 грн., заборгованості по сплаті відсотків (у тому числі прострочення) 32 329, 93 дол. США, що еквівалентно 804 953, 12 грн., заборгованості по сплаті комісії (у тому числі прострочення) 2 724, 26 дол. США, що еквівалентно 67 828, 84 грн., пеня за прострочення сплати кредиту 9 062, 98 дол. США, що еквівалентно 225 650, 78 грн., штраф за порушення умов кредитного договору 3 940, 00 дол. США, що еквівалентно 98 098, 43 грн.

Відповідно до ч.1. ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ч.1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Згідно зі ст. 25 Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, за якою одним із способів звернення стягнення є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

07 червня 2014р. набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого на даний час не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» районний суд виходив з того, що відповідачі не сплатили у встановлені строки заборгованість, а тому з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 слід стягнути солідарно на користь банку заборгованість в сумі 68 392, 18 доларів США, що еквівалентно в національній валюті становить 546 658, 70 грн. та в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 27.05.2007 року.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що банком відповідачу ОСОБА_4 не було повідомлено (розяснено) можливість настання для нього валютних ризиків, які є наслідком зміни курсу національної валюти, не надання банком консультацій з питань виконання договору про надання споживчого кредиту, неналежне, з порушенням законодавства, оформлення банком самого договору, колегія суддів не бере до уваги, оскільки даний кредитний договір не оскаржувався ОСОБА_4 у встановленому законом порядку, та такий договір скасований не був.

Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України від 3 червня 2014 року

№ 1304-VII Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті ( далі Закон № 1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку.

За змістом статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій не звільняє від виконання зобовязання, а є відстроченням виконання певних обовязків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобовязань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

З огляду на вищезазначене норми Закону № 1304-VII, який набрав чинності 7 червня 2014 року, тобто після ухвалення рішення суду першої інстанції, самі по собі не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону.

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Вищенаведена правова позиція викладена також в постановах Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 6-46цс15 та від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1196цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно та всебічно дослідив та оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2015 року колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

ОСОБА_7