Справа № 212/4858/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Чайкіна І.Б.,

секретарі судового засідання Гавеля Ю.О.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду міста ОСОБА_4, цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_6, ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, пояснивши свою заяву тим, що його мати ОСОБА_2 та його брат ОСОБА_6 зареєстровані та є наймачами квартири , що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1. Вищевказана квартира не приватизована. ОСОБА_2 приблизно у 2006-2007 р.р. без зняття реєстрації виїхала проживати до своїх родичів в смт. Баштанка Миколаївської області, де постійно й мешкає по теперішній час, приблизно у 2007 році його брат ОСОБА_6 також виїхав з квартири та мешкав за різними адресами. Після свого виїзду з квартири його мати ОСОБА_2 та брат ОСОБА_6 не приймали участі в оплаті комунальних та інших платежів за квартиру, на них нараховується квартирна плата та комунальні платежі, сплату платежів проводить він сам, що ставить його в скрутне матеріальне становище. В добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку вони не бажають, у звязку з чим він змушений звернутися до суду.

Позивач до судового засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог в повному обсязі, та пояснили, що позивач створює перепони для користування спірною квартирою, так ОСОБА_2 хворіє, є інвалідом, проте іншого житла не має. Зараз вона оформила інвалідність та отримує пенсію та зможе отримати субсидію. Квартирою вона позбавлена можливістю користуватись, оскільки позивач змінив замки, не пускає їх з сином мешкати. До того ж, він пустив квартирантів.

Відповідач ОСОБА_6 до судового засідання не з'явився про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до суду не зявився, надали заяву про розгляд справи в їх відсутність, та постановити рішення згідно чинного законодавства.

Дослідивши письмові докази по справі , заслухавши сторони, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Судом встановлено, що згідно довідки виданої ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ.КОМ» в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_2 (наймач), ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ( а.с.8).

Квартира належить до державного житлового фонду відповідно до ордера від 06 вересня 1977 року № 1093.

Згідно акту про не проживання від 08.08.2016 року ТОВ « ДОМ.КОМ» ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 більш ніж вісім років.( а.с.12).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 залишили квартиру. При цьому, в них склалися неприязні стосунки щодо користування спірним майном.

10 жовтня 2016 року повторно ОСОБА_8 встановлена друга група інвалідності загальне захворювання, яке систематично загострюється та потребує лікування (довідка МСЕК а.с. 67). Сотрони не заперечують, що ОСОБА_2 покинула квартиру через хворобливий стан.

В запереченнях на позовну заяву ОСОБА_2 посилається на те, що іншого постійного житла вона немає та тимчасово проживає у своєї племіниці, яка їй допомагає.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору судом.

У п. п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із подальшими змінами та доповненнями) роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки, з приводу користуванням квартирою, відповідач ОСОБА_2 є інвалідом другої групи та страждає психічним захворюванням.

Наведений у ст. 71 ЖК Української РСР перелік випадків збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї не є вичерпним.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил щодо оцінки доказів.

Відповідно до акту складеного ОСОБА_2 від 01.12.2016 року підписаний трьома сусідами зазначено, що ОСОБА_5 здавав квартиру у найм протягом останніх трьох років (а.с. 76).

З показів свідка ОСОБА_9 (дружина позивача) з 2014 - до вересня 2016 року вони з позивачем мешкали в районі Південного гоку. Не заперечувала, що здавали квартиру в найм, для оплати комунальних послуг.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_10 він періодично бачив позивача за місцем розташування спірного майна.

Таким чином, позивач сам не користувався вказаною квартирою до вересня 2016 року, а отже відповідно до наведених норм матеріального та процесуального права, встановивши, до того ж, що причини відсутності відповідачів за місцем проживання є поважними, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для визнання відповідачів таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Щодо посилання позивача на оплату комунальних послуг, ремонт в квартирі, суд вважає, що вказані обставини (в разі доведення та наявності правових підстав) є підставою для стягнення витрат, а не визнання осіб такими, що втратили право користування.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88,212 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу.

Повний текст рішення суду складено та підписано 21.12.2016 року.

Суддя: І. Б. Чайкін