Номер провадження: 22-ц/785/494/16
Головуючий у першій інстанції Суворова О. В.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Парапана В.Ф., Панасенкова В.О.,

при секретарі - Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року по справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», Департаменту міського господарства Одеської міської ради, за участю третіх осіб Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, прокуратури міста Одеси, яка діє в інтересах ОСОБА_8 про визнання недійсними розпоряджень, свідоцтва про право власності , договору купівлі продажу, витребування майна та виселення,

в с т а н о в и л а :

Одеська міська рада звернулась до суду з позовною заявою, у якій з урахуванням уточнень просила визнати недійсним договір дарування від 18 січня 2007 року, згідно якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єсіною Л.М. під № 120, визнати незаконним та скасувати розпорядження Жовтневої районної адміністрації № 0519, згідно якого ОСОБА_3 отримала право користування квартирою АДРЕСА_1, визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації від 24.03.2005 року № 189614, згідно якого ОСОБА_3 отримала право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв.м, визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 24.03.2005 року, згідно якого ОСОБА_3 отримала право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв.м, витребувати у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв.м. на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, витребувати у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв.м. , на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв. м., на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв.м., на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, скасувати запис про державну реєстрацію за ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв.м, скасувати запис про державну реєстрацію за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв.м.

В обґрунтування своїх вимог Одеська міська рада посилається на те, що розпорядження Жовтневої районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 12 листопада 2001 року № 1099, на підставі якого було здійснено приватизацію ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 та видано оскаржуване свідоцтво про право власності, не зареєстроване та не виносилось. Дана квартира в подальшому була відчужена ОСОБА_3 іншим особам.

До участі у справі вступив заступник прокурора м. Одеси в інтересах ОСОБА_8

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Третя особа - ОСОБА_6 та його представник у судовому засіданні просили позов задовольнити.

Представник прокуратури у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи - Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у судовому засіданні просив позов задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, про поважні причини неявки у судове засідання суд не сповістили.

Рішенням суду позов був задоволений частково. Було визнано незаконним та скасовано розпорядження Жовтневої районної адміністрації № 0519, згідно якого ОСОБА_3 отримала право користування квартирою АДРЕСА_1.

Було визнано незаконним та скасовано розпорядження органу приватизації від 24.03.2005 року № 189614, згідно якого ОСОБА_3 отримала право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв.м.

Було визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на житло від 24.03.2005 року, згідно якого ОСОБА_3 отримала право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 45,9 кв.м.

Витребувано у ОСОБА_5 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв.м., на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, вул. Артилерійська, 1 м. Одеса, р/р 1909, МФО 828011 в ГУДКСУ в Одеській області, ).

Витребувано у ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2) квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв.м. на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, вул. Артилерійська, 1 м. Одеса, р/р 1909, МФО 828011 в ГУДКСУ в Одеській області, ).

Усунуто перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2) з квартири АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв. м. на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, вул. Артилерійська, 1 м. Одеса, р/р 1909, МФО 828011 в ГУДКСУ в Одеській області, ).

Усунуто перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_5 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з квартири АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв.м. на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, вул. Артилерійська, 1 м. Одеса, р/р 1909, МФО 828011 в ГУДКСУ в Одеській області, ).

Скасовано запис про державну реєстрацію за ОСОБА_5 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв.м.

Скасовано запис про державну реєстрацію за ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2) на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв.м.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати це рішення та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції задовольняючи позов, виходив з того, що позовні вимоги законні та обґрунтовані.

При цьому суд першої інстанції послався на наступні обставини.

Територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради на підставі рішення Одеської обласної ради народних депутатів УРСР від 25 листопада 1991 року «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» та свідоцтва про право власності від 19 липня 2007 року, виданого на підставі рішення виконкому Одеської міської ради від 14 червня 2007 року № 554 на праві комунальної власності належать нежитлові приміщення першого поверху № 610 загальною площею 21,0 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

22 квітня 2013 року між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та ОСОБА_6 було укладено договір оренди № 7/3, предметом якого є нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 21,0 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

31 травня 2013 року ОСОБА_6 звернувся до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради з листом, у якому повідомив, що орендоване приміщення захоплене невідомими особами.

Судом також було встановлено, що 10 листопада 2004 року ОСОБА_3 звернулась до органу приватизації із заявою про оформлення передачі їй у приватну власність квартири АДРЕСА_1.

До заяви було додано розпорядження Жовтневої районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради № 0519, згідно якого на підставі розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради № 1099 від 12 листопада 2001 року, було відкрито особистий рахунок на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно листа Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради № 2438-11-01-07 від 6 листопада 2013 року, розпорядження Жовтневої районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради за датою 12 листопада 2001 року № 1099 року не зареєстровано. Згідно книги реєстрації розпоряджень та опису справ під № 1099 від 29 жовтня 2001 року зареєстровано розпорядження Жовтневої районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради «Про відчуження долі квартири АДРЕСА_4 яка належить неповнолітній ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н.».

На підставі розпорядження Жовтневої районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради № 0519 було видано розпорядження органу приватизації від 24 березня 2005 року № 189614 на ім'я ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.

На підставі розпорядження органу приватизації від 24 березня 2005 року № 189614 Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності від 24 березня 2005 року на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв.м.

Право власності ОСОБА_3 на підставі даного свідоцтва було зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 18 квітня 2005 року під № 201 в книзі 553пр-110, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7033686 від 18 квітня 2005 року.

15 січня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування, посвідчений Єсіною Л.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі за № 118, відповідно до якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_4 зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 21 березня 2007 року під № 201 в книзі 635пр-196, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13957372 від 21 березня 2007 року.

18 березня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений Єсіною Л.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі за № 725, відповідно до якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_11 купила квартиру АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_11 зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» під № 201 в книзі 741пр-174.

9 листопада 2010 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений Першою одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрований у реєстрі за № 7-2663, відповідно до умов якого ОСОБА_11 продала, а ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_5 було зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 11 листопада 2010 року під № 201 в книзі 741пр-175, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27961411 від 11 листопада 2010 року.

Згідно з договором з купівлі-продажу від 5 квітня 2013 року ОСОБА_11 продала, а ОСОБА_8 купила квартиру АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Таким чином, оскільки розпорядження Жовтневої районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради за датою 12 листопада 2001 року № 1099 року щодо спірного майна ніколи не виносилось, а інших документів на підтвердження користування ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_1 на умовах найму сторонами суду не надано, суд дійшов до висновку про те, що видача органом приватизації розпорядження від 24 березня 2005 року № 189614 та у подальшому свідоцтва про права власності ОСОБА_3 здійснено із порушенням норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та порушує права позивача як власника спірного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У відповідності до ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання розпоряджень, свідоцтва про право власності незаконними та їх скасування.

Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, оскільки спірне майно вибуло з володіння територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради поза його волею, на підставі неіснуючих документів, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для його витребування на користь позивача.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 212 ЦПК України с уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 214 ЦПК зазначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 215 ЦПК в мотивувальній частині рішення суд зазначає: встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався;

Як стверджує позивач, підставами для задоволення його позовних вимог являються:

1.Рішення Одеської обласної ради народних депутатів УРСР від 25.11.1991 року «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області»;

2.Відсутність реєстрації розпорядження Жовтневої районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 12.11.2001 р. № 1099 про видачу ОСОБА_3 ордеру на квартиру;

3.Обман та підлог при здійсненні приватизації квартири;

4.Наявність рішення виконкому Одеської міської ради 14.06.2007 № 554, яке стало підставою для видачі свідоцтва про право власності від 18.07.2007 р. НОМЕР_3.

Опираючись на вказані підстави, позивач доводить, що Одеська міська рада являється власником спірної квартири, що дає їй змогу, на підставі ст. 388 ЦК України, витребувати майно від добросовісного набувача.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими твердженнями позивача, виходячи із наступного:

Являючись власником спірного майна на підставі рішення Одеської міської ради народних депутатів УРСР від 25.11.1991 року «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області», як стверджує позивач, Одеська міська рада як власник нерухомого майна, відповідно до ст. 217 ЦК України, має право розпоряджатись цим майном.

Це своє право Одеська міська рада реалізувала, передавши спірне майно у власність ОСОБА_3, про що свідчить видане на її ім'я 24 березня 2005 року розпорядження органу приватизації за № 189614, яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 8-17062, та свідоцтво про право власності на спірну квартиру від 24 березня 2005 року.

У вказаних діях виражено волю власника щодо розпорядження майном, яке йому належало.

Факт відсутності реєстрації розпорядження Жовтневої районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 12.11.2001 р. № 1099 про видачу ОСОБА_3 ордеру на квартиру, позивач пов'язує із обманом і підлогом, як вказано в позовній заяві.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та припущеннях.

Позивач не надав вироку суду, яким встановлено особу, що скоїла вищезазначений злочин та покарання її за ці дії, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

То ж відсутність реєстрації, яка на думку позивача свідчить про обман і службове підроблення, не може бути доказаним по даній справі, доки не буде надано вирок суду по справі щодо вказаних дій.

Після того як Одеська міська рада розпорядилася належним їй житловим фондом, передавши 24 березня 2005 року у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, вказана квартира перестала бути власністю Одеської міської ради.

Оскільки право розпорядження майном належить власнику, Одеська міська рада позбавлена права розпорядження майном, що їй не належить.

Факт появи таких документів як рішення виконкому Одеської міської ради 14.06.2007 № 554 та свідоцтва про право власності від 18.06.2007р. НОМЕР_3 свідчить про відсутність у виконкому Одеської міської ради інформації щодо статусу спірного приміщення, або про навмисні дії посадових осіб виконкому Одеської міської ради направлені на позбавлення законного власника його майна.

Як свідчить Подання прокуратури міста Одеса (а.с.175) від 13.12.2013 року на адресу виконуючого обов'язки Одеського міського голови ОСОБА_12 про усунення порушень Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про регулювання містобудівної діяльності» перевіркою департаменту комунальної власності Одеської міської ради встановлено, що заступником департаменту комунальної власності ОСОБА_13 в супереч вимогам ст. 30 Конституції України, порушуючи права власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_8. фактично підготував договір оренди комунального майна № 7/3 від 22.04.2013 року на вказану квартиру, що належить на праві приватної власності ОСОБА_8 та здав в оренду приватизовану квартиру АДРЕСА_1 суб'єкту господарювання ОСОБА_6, чим позбавив ОСОБА_8 права на житло.

Оцінку вказаним доказам суд першої інстанції не надав.

Крім того, прокуратурою міста Одеси на адресу начальника ОМУ ГУ МВС України в Одеській області полковнику міліції Босенку В.В. 18.12.2013р. направлено матеріали для перевірки щодо підробки документів при підготовці свідоцтва на право власності на нежитлове приміщення першого поверху № 610 по АДРЕСА_1. Відомості про факт протиправних дій при видачі документів на квартиру АДРЕСА_1 слідчим Приморського РВ Булигою М.В. внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0013437.

Не отримавши відповідь на запит до виконкому Одеської міської ради про підстави прийняття рішення виконкому Одеської міської ради 14.06.2007 № 554. яке стало підставою для видачі свідоцтва про право власності від 18.06.2007р. НОМЕР_3. орган міліції надав рекомендацію заявнику та інформаційний лист на адресу прокуратури міста Одеси про необхідність вирішення справи в суді, виходячи із того, що відношення носять цивільно - правовий характер.

В полі зору суду першої інстанції знаходилось два однакових за правовою природою первинних правовстановлюючих власність документа:

-Свідоцтво про право власності на житло від 24.03.2005р. на ім'я ОСОБА_3, та

-Свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення від 19.07.2007р. на ім'я Одеської міської Ради.

Однак, суд навів в своєму рішення та переглядав тільки ті документи, які передували видачі свідоцтва про право власності ОСОБА_3

Поза увагою суду залишились підстави отримання Одеською міською Радою свідоцтва про право власності на об'єкт, якого взагалі не існувало в липні 2007 року, а саме нежитлові приміщення площею 21м2.

В матеріалах справи (а.с.36) є запит СВ Приморського РВ ОМУ від 25.06.2013 на отримання тих документів, що передували і стали підставою для свідоцтва про право власності Одеської міської Ради від 19.07.2007р. які так і не були надані ні слідчому, ні суду.

У рішенні суду у якості підстави вказано рішення Одеської обласної ради народних депутатів УССР від 25 листопада 1991р. «Про розмежування державного майна» між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області, яке відсутнє в матеріалах справи.

На виконання рішення Одеської обласної ради 29.06.2005 року виконавчий комітет Одеської міської ради прийняв рішення № 259 „Про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси", яким доручено КП „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" провести технічну інвентаризацію та реєстрацію об'єктів нерухомості згідно з додатком, оформити та видати свідоцтва про право власності на об'єкти, зазначені в додатку до рішення.

Постановою господарського суду Одеської області від 09.10.2006 року по справі № 15/290-06-7734А, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.12.2008 року К-5433/07, визнано нечинним та скасовано рішення виконкому Одеської міської ради № 259 від 29.06.2005 року „Про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси" зі змінами, внесеними рішенням виконкому Одеської міської ради від 22.08.2006 року № 395 „Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 259 від 29.06.2005 року" в частині включення до додатку до рішення 406-ти об'єктів нерухомості.

Питання про те чи входило спірне нежитлове приміщення до додатку, чи не відносилося до 406 об'єктів нерухомості, які були виключені з переліку рішеннями господарських судів взагалі не розглядалося.

Позивач не вказав, а суд першої інстанції не з'ясував питання про те, чи було, і що сталося з нежитловим приміщенням загальною площею 21м2, яке стало власністю Одеської міської ради, в період з 1991 року по 2007 рік. Хто і як утримував цей об'єкт на протязі 16 років.

Відповідно до ст.322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач по справі - Одеська міська рада не подала жодного доказу тому, що вона дійсно утримував свою власність, не надано жодного доказу того, що спірний об'єкт був на балансі; на цей об'єкт, як передбачено законом, нараховувались якісь амортизаційні витрати.

Суду надано позивачем свідоцтво за №554 про право власності на житлові приміщення першого поверху № 610 від 14.06.2007р. (а.с.46), в яких йдеться про нежитлові приміщення загальною площею 21 м2, розташовані за адресом АДРЕСА_1.

Саме ці приміщення стали предметом рецензії ТОВ «Європрокат» від 28.02.2013р. про визначення вартості нежитлового приміщення для наступної оренди (а.с. 38-39), яке оглядало «сарай, пристроенный к жилому помещению 1 этажа, размещенный в глубине двора S-21m2».

Пакет приватизаційних документів ще від 2005р. на ім'я першого власника квартири ОСОБА_3 складався на житлову квартиру за адресою АДРЕСА_1, яка мала загальну площу 45,9 кв.м і складалась з двох житлових кімнат (17,4 та 17,1 кв.м.) площею 34,5 кв.м., кухні площею 4,4 кв.м., ванною 6,4 кв.м, крім того, квартира була обладнана терасою 0,6 кв.м.

В цій квартирі ОСОБА_3 була зареєстрована з 31.10.2000р. і саме у такому вигляді і в складі стала об'єктом приватизації.

Саме ці письмові докази надав сам позивач до своєї позовної заяви, разом із довідкою про склад сім'ї та займані приміщення та з технічним паспортом на цю квартиру за 2005р. (а.с.17-18,20,26-28).

Тому твердження представника позивача та третьої особи ОСОБА_6 про те, що такого об'єкту нерухомості як житлова квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ніколи не існувало в наявності, є надуманими, вказані твердження спростовуються наявними матеріалами справи, а також наданою адвокатом Ковиркіною І.І. довідкою начальника дільниці №3 КП ЖКС «Порто-Франківський» від 29.07.2014р. про те, що по «спірній квартирі НОМЕР_4 архівні матеріали не збереглися у зв'язку з пожежею та переїздом дільниці на іншу адресу 12.04.2013р. збереглася лише карточка на ОСОБА_17, яка проживала в цій квартирі з 1978 по 1984 роки. Спірна квартира неодноразово була об'єктом пожеж, після пожежі в 2010р. було частково обвалено флігель. Газові прилади та електропостачання спірної квартири були відключені біля 10 років тому після чергової пожежі. З оплати приміщення було знято з 15.10.2010р. у зв'язку з проведенням власником ОСОБА_8 розбирання аварійного флігелю та його відновлення.

Власники спірної квартири неодноразово змінювалися:

15.01.2007р. за договором дарування від ОСОБА_3 до ОСОБА_4; 18.03.2010р. за договором купівлі-продажу від ОСОБА_4 до ОСОБА_11; 09.11.2010р. за договором купівлі-продажу від ОСОБА_11 до ОСОБА_5, (11.02.2011р. цей договір розірвано після пожежі); 05.04.2013р. за договором купівлі-продажу від ОСОБА_11 до ОСОБА_8; 18.07.2014р. за договором купівлі-продажу від ОСОБА_8 до ОСОБА_2, при цьому КП ОМБТІ кожен раз виготовлювало технічний паспорт на спірну квартиру, метраж, приміщення та планування якої при цьому не змінювалися з 2005р. (а.с.27,34,79,85 125).

Кожний з шести правочинів оформляється нотаріусом у повній відповідності з законом - отримується в МБТІ технічний паспорт на об'єкт, угоди реєструються у Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. При цьому реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна вказано 1.

В матеріалах справи міститься Витяг з Державного реєстру, виданий Одеській міській Раді при реєстрації свідоцтва про право власності (а.с. 45). В цьому документі реєстраційний номер 19759773.

Як вбачається з довідок ЖКС «Порто-Франківський» відновлення квартири НОМЕР_5 після пожеж проводилось коштом власників-фізичних осіб, остання ОСОБА_8 привела квартиру у відповідність з технічним паспортом, а ОСОБА_2 отримала Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами факт того, що спірні нерухомості: - нежитлове приміщення площею 21м2 по АДРЕСА_1, на яке отримало Свідоцтво про право власності та квартира АДРЕСА_1 загальною площею 45,9 кв.м. є одним і тим самим об'єктом та що ця квартира складається та була створена за рахунок спірного нежитлового приміщення.

У відповідності до діючого законодавства України витребуванню в порядку віндикації підлягає тільки індивідуально визначена річ, яка фізично існує на момент витребування, це майно збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи.

Оскільки, як було зазначено в позові, із володіння власника - ОМР вибуло нежитлове приміщення, то витребуване може бути також тільки вказане нежитлове приміщення, а не спірна квартира.

Однак, позивач, не ставлячи питання про знесення самовільної будівлі, приведення спірного майна у попередній стан, про витребування нежитлової будівля площею 21 кв.м., ставить питання саме про витребування у ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 загальною площею 45,9 кв.м. на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, будучи власником нежитлового приміщення площею 21м2., та виселяючи її з належного їй житла без надання іншого.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 р. у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 2 березня 2011 р., визнано, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (див. рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47).

Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria), заява № 20082/02, п. 56, ECHR 2009-...). Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, п. 82).

Виходячи з наведеного, колегія суддів не може погодитись з тим, що Одеська міська рада, подавши вказаний позов, здійснила втручання у конституційне право на житло ОСОБА_2 згідно із закономта у відповідністю до нагальної суспільної необхідності, зокрема таке втручання не є співрозмірним із переслідуваною Одеською міською радою метою - отримання доходу від оренди нежитлового приміщення.

Судова колегія не може погодитись, що витребування майна та виселення відповідачів розглядалось позивачем як є співрозмірність з покращенням економічного добробуту, так як відповідно до договору оренди №7/3 від 22.04.2013р. орендна плата за надане ФОП ОСОБА_6 нежитлове приміщення становить всього 219 грн. 36 коп. за місяць, а з урахуванням ПДВ - 263 грн. 23 коп. (а.с.47-50).

Більш того, колегія суддів звертає увагу також на те, що на час надання спірного нежитлового приміщення в оренду, цього майна комунальної власності не існувало, про що свідчить акт прийому передачі нежитлового приміщення від 22.04.2013р. (а.с.51) та заяви ОСОБА_6 від 31.05.2013р. про те, що вказане приміщення було знесене (а.с.37).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що за таких підстав в задоволенні позову Одеської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», Департаменту міського господарства Одеської міської ради, за участю третіх осіб Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, прокуратури міста Одеси, яка діє в інтересах ОСОБА_8 про визнання недійсними розпоряджень, свідоцтва про право власності, договору купівлі продажу, витребування майна та виселення слід відмовити у повному обсязі.

Судова колегія не приймає до уваги вимоги апеляційної скарги щодо розгляду по суті та задоволення зустрічного позову ОСОБА_2, так як такі вимоги не розглядалися судом першої інстанції, ухвалою суду від 29.10.2014р. (а.с.188) клопотання щодо прийняття вказаного зустрічного позову було залишено без задоволення, сам зустрічний позов був повернутий ОСОБА_2, ця ухвала оскаржена не була.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, суд порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення по суті спору.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 1-4; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким в задоволенні позову Одеської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», Департаменту міського господарства Одеської міської ради, за участю третіх осіб Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, прокуратури міста Одеси, яка діє в інтересах ОСОБА_8 про визнання недійсними розпоряджень, свідоцтва про право власності, договору купівлі продажу, витребування майна та виселення відмовити у повному обсязі.

Рішення вступає в законну силу з моменту оголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.Ф. Парапан

В.О. Панасенков