Справа № 135/1787/16-ц
Провадження у справі № 2/135/338/16
07 грудня 2016 року Ладижинський міський суд Вінницької області
у складі: головуючого судді - Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судового засідання Білодіда П.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ладижин Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області із позовом про розірвання шлюбу.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 травня 2006 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Спільне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Відповідач пред'являє необґрунтовані претензії, що робить життя нестерпним та призводить до стану постійного стресу. Спільне господарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, втрачено фізичні та духовні зв'язки. Вважає, що сім'я розпалась остаточно, подальше сумісне життя, примирення між ними та збереження сім'ї є неможливим. Майновий спір між сторонами відсутній. Між ними досягнуто угоду про утримання дітей та місця її проживання.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, письмово вимоги позову підтримав, наполягав на розірванні шлюбу та просив слухати справу у його відсутність, щодо заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з'явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи у її відсутності до суду не направила.
Відповідно до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.
Судом встановлено, що 19 травня 2006 року Ладижинським відділом РАЦС Вінницької області було зареєстровано шлюб між сторонами, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 65 (а.с. 6). Від даного шлюбу сторони мають троє неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.9), сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8) та дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7), які проживають разом із матір'ю. Сім'я розпалась через відсутність взаєморозуміння між подружжям. На даний час в сім'ї склалась ситуація, за якої фактично шлюбно-сімейні відносини припинились.
Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що кореспондується із ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Згідно ст. 55 СК України дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній.
Частиною 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.
Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Пунктом 10 Постанови ПВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства вони не ведуть, сім'я розпалася через відсутність спільних інтересів, виникнення конфліктів і сварок, які не дозволяють подальше спільне проживання, збереження шлюбу неможливе, подальше спільне проживання сторін суперечить інтересам сторін, шлюб існує формально, а також враховуючи, що покладення обов'язку збереження сім'ї на одного з подружжя, при наявності на це його категоричного заперечення, буде суперечити як вищезазначеним приписам законодавства так і моральним засадам суспільства, суд визнає, що сім'я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін.
У відповідності до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
В силу ст. 88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені ним та документально підтверджені судові витрати.
На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований 19 травня 2006 року Ладижинським відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницької області, актовий запис № 65- розірвати.
Визначити, що ОСОБА_2 під час державної реєстрації розірвання шлюбу вибрала прізвище «ОСОБА_2».
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, наведеному вище. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження.

Суддя