Справа № 381/1287/16-ц Головуючий у І інстанції Осаулова Н. А.
Провадження № 22-ц/780/5857/16 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 49 14.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду з вище зазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 19.12.1981 року, даний шлюб 24.04.2003 року було розірвано. Від шлюбу з відповідачем вона має сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивача зазначає, що Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.02.2002 року, з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 10.07.2002 року й до досягнення дитиною повноліття. Однак, судове рішення про стягнення аліментів відповідач не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 13333,23 грн.. Враховуючи, що саме з вини відповідача, виникла заборгованість по аліментам, позивач вважає, що має право на отримання неустойки (пені). У зв'язку з цим просила суд стягнути з відповідача заборгованість по аліментам у розмірі 13333,23 грн., неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 10.07.2002 року по 28.01.20008 року у розмірі 98769,37 грн. та судовий збір у розмірі 1121,02 грн..

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати в частині відмови судом щодо стягнення з позивача на його користь понесених судових витрат в розмірі 12900, 00 грн., посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вважає, що приходно-касовий ордер №13 від 10.09.2016 року про сплачені ним кошти в розмірі 12900,00 грн. за надання правової допомоги є підставою для відшкодування йому зазначених витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вважає, що суд не звернув увагу на то, що на час закриття виконавчого провадження, ще не була впроваджена автоматизована система «Реєстр виконавчих проваджень», а тому дані з приводу цього виконавчого провадження внесені не були, але це зовсім не свідчить про те, що такого виконавчого провадження не існувало взагалі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що згідно даних ЄДРВП виконавчого провадження, про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина, у Орджонікідзевському відділі державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області не перебуває, а тому суд вважає, що доказів виникнення у відповідача заборгованості немає, у зв'язку із чим відсутні підстави для застосування до нього відповідальності у виді сплати неустойки (пені), встановленої ст. ст. 195, 196 СК України.

Крім того суд першої інстанції клопотання відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу відхилив, оскільки на обґрунтування факту надання допомоги адвокатом поза судовим засіданням, не надано протоколів, що підтверджують вчинення ним окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Суду не надано акт про надання правової допомоги з якого вбачалося б: рік,місяць, число, місце та час початку і закінчення вчинення ним окремих процесуальних дії поза судовим засіданням. Факт оплати правової допомоги має підтверджуватися відповідними фінансовими документами. Не є належними доказами витрат на правову допомогу квитанція до прибуткового касового ордеру виписана адвокатом Гірченко О.А..

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (надалі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Відповідно до ч.1,2,3 ст. 200 ЦПК України під час вчинення окремої процесуальної дії поза судовим засіданням складається протокол, який приєднується до справи та повинен бути оформлений не пізніше наступного дня після вчинення окремої процесуальної дії.

Встановлено, що постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.07.2002 року, стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 10.07.2002 року і до досягнення сином повноліття.

Як вбачається з наданої позивачем копії розрахунку заборгованості по аліментах, складеного Державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ Мазуріною О.М., загальна сума боргу ОСОБА_2 складає 13333,23 грн. за період з 01.02.2002року по 01.01.2008року.

З фіскальних чеків вбачається, що відповідач в січні 2008року здійснював переказ коштів позивачу в розмірі 366,80 грн. ( а.с.39), а також в подальшому перераховував кошти до 2014року, про що свідчать копії фіскальних чеків.

Згідно відповіді Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області, вбачається, що за даними ЄДРВП виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2, 22.11.1959 року на користь ОСОБА_3 аліментів не перебуває, тому відділ надати будь-яку інформацію стосовно виконавчого листа не може.

Разом з тим, як вбачається із нотаріально посвідченої заяви сина відповідача - ОСОБА_5, відповідач постійно сплачував аліменти, як за його відсутності в Україні так і по його поверненню у 2006 році, та до повноліття ОСОБА_5, також відповідач завжди додатково допомагав йому та допомагає по теперішній час. ОСОБА_5 також зазначає, що позивач вводить суд в оману та намагається стягнути з відповідача неіснуючу заборгованість по аліментам та пеню за прострочення сплати аліментів.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач уклав договір про надання правової допомоги, юридичний супровід та представництво від 18.05.2016 року з адвокатом Гірченко Олександром Анатолійовичем. На підтвердження витрат на правову допомогу відповідач надав Квитанцію до прибуткового касового ордера № 13 від 10.09.2016 року на суму 12900 гривень.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки згідно даних ЄДРВП виконавчого провадження, про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина, у Орджонікідзевському відділі державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області не перебуває, а тому суд вважає, що доказів виникнення у відповідача заборгованості немає, у зв'язку із чим відсутні підстави для застосування до нього відповідальності у виді сплати неустойки (пені), встановленої ст. ст. 195, 196 СК України.

Крім того суд першої інстанції клопотання відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу відхилив, оскільки на обґрунтування факту надання допомоги адвокатом поза судовим засіданням, не надано протоколів, що підтверджують вчинення ним окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Суду не надано акт про надання правової допомоги з якого вбачалося б: рік,місяць, число, місце та час початку і закінчення вчинення ним окремих процесуальних дії поза судовим засіданням. Факт оплати правової допомоги має підтверджуватися відповідними фінансовими документами. Не є належними доказами витрат на правову допомогу квитанція до прибуткового касового ордеру виписана адвокатом Гірченко О.А..

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він надав до своєї апеляційної скарги звіт по виконанню робіт адвокатом, у зв'язку з цим підлягають стягненню витрати на правову допомогу, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає рішення на час його ухвалення, позивачем в суді першої інстанції зазначений документ суду наданий не був, поважних причин не подання цього документу в суд першої інстанції позивач не навів.

Крім того суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги квитанцію до прибуткового касового ордера надану відповідачем, оскільки вона не оформлена належним чином, відсутній підпис головного бухгалтера та касира.

Суд першої інстанції також вірно не прийняв до уваги розрахунок заборгованості по аліментам наданий позивачем, оскільки з постанови про стягнення аліментів зазначений час початку стягнення аліментів - 10.07.2002 року, а в розрахунку зазначений час з якого починається нараховуватись заборгованість - 01.02.2002року . Крім того в матеріалах справи наявний фіскальний чек за яким відповідач в січні 2008 року сплатив аліменти, а в розрахунку за цей місяць рахується борг. Також в зазначеному розрахунку не враховані суми, які були сплачені відповідачем, в якості аліментів, після виповнення сином повноліття. Іншого розрахунку заборгованості складеного державним виконавцем позивач не надала суду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: