Справа № 465/7901/14 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/6301/16 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського і Шеремети Н.О.,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю адвоката Стефановича Ю.М. - представника позивачки ОСОБА_4;

ОСОБА_5 - представника відповідачки ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 08 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (ФОП) ОСОБА_6 про встановлення факту перебування в трудових відносинах, внесення запису до трудової книжки, поновлення на роботі, стягнення страхових виплат, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивачка 15.06.2012 року була прийнята на роботу відповідачем і з цього часу працювала у неї на посаді адміністратора Фітнес центру «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1. Зазначала, що працювала на вказаній посаді по графіку одна доба (24 год.) через три доби та за виконану роботу отримувала від відповідача заробітну плату у розмірі 2 000 грн. за місяць. 01.11.2014 року відповідачка по телефону повідомила її, що вона звільнена з займаної посади і цього ж дня з нею був проведений розрахунок за жовтень у розмірі 2 000 грн. Зазначила, що підстав, передбачених трудовим законодавством для її звільнення, не було. Під час оформлення звільнення їй стало відомо про те, що прийняття на роботу належним чином роботодавцем оформлене не було, наказ чи розпорядження про її працевлаштування не видавався, запис про оформлення трудових відносин в трудовій книжці не оформлявся, повідомлення в центр зайнятості не здійснювалось, за весь час її роботи передбачені чинним законодавством обов'язкові платежі та страхові внески відповідачем не нараховувались та не сплачувались. На думку позивача, її робота мала постійний характер, виконання обов'язків здійснювалося з її відома та згоди, що свідчить про наявність трудових відносин між сторонами, а фактичний допуск до роботи був укладенням трудового договору. Вважає, що неправомірними діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що вона відчуває невпевненість у завтрашньому дні, залишившись без джерела доходу, змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, погіршена її ділова репутація, що завдає їй сильних моральних страждань, погіршення стану здоров'я та необхідності проходити лікування.

В кінцевій редакції позовних вимог просила встановити факт її перебування у трудових відносинах із СПД ФОП ОСОБА_6 на посаді адміністратора у період з 15.06.2012 року по 01.11.2014 року; зобов'язати відповідача укласти з нею трудовий договір з 15.06.2012 року шляхом винесення наказу про її прийняття на роботу із внесенням відомостей до її трудової книжки, зареєструвати укладення трудового договору з 15.06.2012 року у державній службі зайнятості; зобов'язати відповідача внести запис до її трудової книжки про прийняття на роботу на посаду адміністратора з 15.06.2012 року; стягнути з відповідача на її користь компенсацію за невикористані відпустки за період з 15.06.2012 року по 01.11.2014 року у розмірі 3 853 грн. 70 коп.; зобов'язати відповідача нарахувати та сплатити всі необхідні податки та збори від її заробітної плати за період з 15.06.2012 року по 01.11.2014 року в розмірі 40 782 грн. 69 коп.; поновити її на займаній посаді адміністратора Фітнес центру «ІНФОРМАЦІЯ_1» з 01.11.2014 року; стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу до дня фактичного поновлення; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. (а.с. 1-3, 8-9).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 150-152).

Дане рішення оскаржила позивачка.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що суд прийшов до помилкового висновку про те, що вона не довела факту допуску її, як працівника, до роботи та наявності трудових відносин з відповідачкою.

Зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги докази, які не заперечуються сторонами, а саме - те, що вона фактично була допущеною до роботи та щомісяця отримувала заробітну плату.

Вважає, що твердження відповідачки про те, що між сторонами був укладений цивільно-правовий договір не підтверджено належними доказами, а саме - не представлено суду даного договору, актів виконаних робіт та здійснення будь-яких виплат по ньому.

Вважає, що відсутність належно оформленого договору не спростовує факту її перебування з відповідачкою у трудових відносинах, оскільки вчинення таких дій законодавцем покладено на роботодавця.

Вважає, що вона була звільненою з роботи без жодних на те правових підстав, чим було грубо порушено трудове законодавство і її права, що завдало їй значної матеріальної шкоди (а.с. 154-156).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що позивачка у період 2012-2014 років була зареєстрованою, як фізична особа-підприємець (а.с. 19, 61-79).

Як вбачається з витребуваних судом з Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області копій податкових декларацій про майновий стан і доходи, позивачка, як фізична особа-підприємець, протягом 2012-2014 років здавала до цього контролюючого органу вище згадані податкові декларації про її майновий стан і доходи, у яких у рядку „01.01. Заробітна плата" сама проставляла прочерки (а.с. 61-79), тим самим повідомляючи Державну податкову інспекцію про відсутність у неї заробітної плати, яка виплачується найманому працівнику.

Доводи апеляційної скарги не містять будь-яких пояснень стосовно вище наведеного.

Так само, як апеляційна скарга не містить будь-яких доводів стосовно того, що у трудовій книжці позивачки, яка весь цей час перебувала у неї, відсутній запис про прийняття її на роботу відповідачкою, як фізичною особою-підприємцем, а відтак доводи апелянта про те, що „запис про оформлення трудових відносин в трудовій книжці не оформлявся" їй стало відомо лише „під час оформлення (її) звільнення", є надуманими, а тому до уваги прийматися не можуть.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити та залишити рішення Франківського районного суду м.Львова від 08 вересня 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: