Справа № 525/1241/16-ц
Провадження № 2/525/417/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2016 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді - Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 селищної ради Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що після смерті 27.10.2013 року її батька ОСОБА_4 вона прийняла спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини у шестимісячний термін до приватного нотаріуса ОСОБА_3 нотаріального округу ОСОБА_5 Спадкодавцеві належало право власності на будинок з надвірними будівлями, що знаходився за адресою: сел. Велика Багачка, вул. Ювілейна, 50 згідно договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 РСТ.

У відповідності до ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на той час, договір купівліпродажу житлового будинку з господарськими будівлями підлягав реєстрації за місцем знаходження будинку в Полтавському бюро технічної інвентаризації. Позивачка стверджує, що спадкодавець з невідомих їй причин не провів державної реєстрації житлового будинку з господарськими будівлями. Оскільки договір купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 РСТ не був належним чином зареєстрований, то приватний нотаріус ОСОБА_3 районного нотаріального округу ОСОБА_5 відмовила позивачці у видачі свідоцтва на спадщину на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями. На момент смерті спадкодавець ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. В будинку, що знаходився за адресою: сел. Велика Багачка, вул. Ювілейна, 50 проживала мати позивачки ОСОБА_6, яка померла 11.08.2015 року. На даний момент у будинку ніхто не зареєстрований.

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_4 є його дочка - ОСОБА_1, яка прийняла спадщину шляхом подання заяви до приватного нотаріуса ОСОБА_5І, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину та претендували не неї, не має.

Позивачка зазначає, що земельна ділянка, на якій знаходиться будинок з господарськими будівлями належала на праві власності її батьку на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯМ №102170, виданий ОСОБА_3 селищною радою Полтавської області 21.03.2012 року. На сьогоднішній день ця земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1500 га, яка розташована за адресою селище ОСОБА_7, вул. Ювілейна, 50 належить позивачу відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька. Позивачу був виданий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За вищезазначену земельну ділянку позивач сплачує земельний податок.

Позивачка зазначає, що батьком за життя та до 1992 року було змінено призначення приміщень житлового будинку, а також переобладнана частина сараю у літню кухню, які не являються самочинними оскільки ПП Миргородське підприємство технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор», яке має відповідну ліцензію та дозвіл на виготовлення технічної документації у довідці №119 від 16.06.2014 року зазначили, що зміна призначення приміщень житлового будинку, а також переобладнання частини сараю у літню кухню не є переплануванням чи самочинним будівництвом.

Позивачка зазначає, що бажає успадкувати житловий будинок з господарськими будівлями, але приватний нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на даний житловий будинок, оскільки на правовстановлюючому документі, що посвідчує право власності на вищевказане майно відсутня державна реєстрація права власності на житловий будинок не проводилася.

При цьому, як вказує позивачка, альтернативного шляху отримати правовстановлюючий документ на даний житловий будинок з господарськими будівлями у неї не має, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом (а.с.а.с.2-4).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлений позов підтримала, в своїх поясненнях посилалась на обставини, що викладені в позові і просила його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 селищної ради Великобагачанського району Полтавської області ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав у повному обсязі і просив їх задовольнити.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності передбачених законом підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 селищної ради Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Судом встановлено, що батько позивачки ОСОБА_1 (до укладення шлюбу прізвище ОСОБА_6) (а.с.а.с 5-6,19,20) ОСОБА_4, останнім місцем реєстрації якого було АДРЕСА_1, помер 27.10.2013 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ОСОБА_3 районного управління юстиції у Полтавській області видано свідоцтво про смерть (а.с.21).

ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (а.с.53).

ОСОБА_6 (мати позивача у справі ОСОБА_1П.), останнім постійним місцем проживання якої було селище ОСОБА_7 Полтавської області померла 11.08.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 13.08.2015 року (а.с.22).

Згідно договору купівлі-продажу від 18.12.1991 року, житловий будинок з надвірними будівлями в сел. Велика Багачка по вулиці Ювілейна, 50 придбав ОСОБА_4 у ОСОБА_3 районного споживчого товариства, покупцем зазначений ОСОБА_4 (а.с.а.с.17-18). Також вбачається, що вищевказаний договір купівлі-продажу був посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_3 державної нотаріальної контори, договір підписали власноручно ОСОБА_4 та представник ОСОБА_3 районного споживчого товариства (а.с.18).

За життя ОСОБА_4 належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по вулиці Ювілейна, 50 в сел. Велика Багачка Полтавської області згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯМ №102170 від 21.03.2012 року, що вбачається зі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.06.2014 року, виданого на імя ОСОБА_1 (а.с.8). В даний час, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що власником вищевказаної земельної ділянки (на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Ювілейна, 50 в сел. Велика Багачка Полтавської області) згідно свідоцтва про право на спадщину за законом являється ОСОБА_1 (а.с.а.с.49-51).

З довідки, виданої виконкомом Остапївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №372 від 19.08.2014 року вбачається, що ОСОБА_4, який помер 27.10.2013 року, на момент смерті був зареєстрований та проживав сам за адресою АДРЕСА_2 (а.с.7).

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований в сел. Велика Багачка, вул. Ювілейна, 50 Полтавської області вбачається, що дане домоволодіння складається з житлового будинку (літ.А-1,а,а'), загальною площею 107,7 кв.м, житловою площею 53,8 кв.м, гаража (літ.Б), сараю (літ.В), погреба вхідного (літ.Г), літньої кухні (літ.Д), гаража (літ.Е), вбиральні (літ.Ж) та огорожі (№1) (а.с.а.с.10-14).

З довідки, виданої ПП Миргородське підприємство технічної інвентаризації «Інвентаризатор» №119 від 13.06.2014 року вбачається, що згідно акта поточних змін від 05.06.2014 року складеному по житловому будинку з господарськими будівлями (інвентарний номер 5583), що розташований за адресою: Полтавська область, сел. Велика Багачка, вул. Ювілейна 50 виявлено, що житлова площа будинку літ. (А-1), а, а' фактично становить 53,8 кв.м, в звязку зі зміною приміщень, що не являється самочинним переплануванням (а.с.15).

Приватний нотаріус ОСОБА_3 районного нотаріального округу ОСОБА_5 постановою від 15.08.2014 року відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування на даний житловий будинок з господарськими будівлями, оскільки на правовстановлюючому документі, що посвідчує право власності на вищевказане майно відсутня державна реєстрація права власності на житловий будинок (а.с.16).

З повідомлення приватного нотаріуса ОСОБА_3 районного нотаріального округу ОСОБА_5 №2063/01-16 від 01.12.2016 року, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видачі на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та копій заяв ОСОБА_6 (яка померла 11.08.2015 року (а.с.22), ОСОБА_1, ОСОБА_8, що маються в спадковій справі вбачається, що після померлого ОСОБА_4, який помер 27 жовтня 2013 року, останнє місце проживання якого с. Остапє Великобагачанського району Полтавської області, заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_1 ОСОБА_6 відмовилася від прийняття всієї спадщини після смерті чоловіка та просила не видавати їй свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя; також, ОСОБА_8 донька померлого, відмовилася від прийняття спадщини, про що подала відповідну заяву; будь-які інші заяви про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини не надходили, претензії кредиторів не надходили, на імя ОСОБА_1 02.06.2014 року, 04.06.2014 року та 27.08.2014 року видано свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.а.с.38-47).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Отже, системний аналіз наданих позивачем у справі доказів свідчить про те, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_4 і також є такою, що належним чином заявила про прийняття нею спадщини, подавши до відповідного нотаріуса заяву про прийняття спадщини та прийняла спадщину після смерті батька, отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом. При цьому, з урахуванням постанови приватного нотаріуса ОСОБА_3 районного нотаріального округу ОСОБА_5 від 15.08.2014 року позивач ОСОБА_1 не може у встановленому порядку отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове домоволодіння, оскільки на правовстановлюючому документі, що посвідчує право власності на вищевказане майно відсутня державна реєстрація права власності на житловий будинок.

В контексті звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_9 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Таким чином, проаналізувавши в своїй сукупності відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі, відсутності обєктів самочинного будівництва та визнання відповідачем у повному обсязі позову ОСОБА_1, з урахуванням мотивів відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що з урахуванням заявлених позовних вимог є передбачені законом підстави для визнання того, що на момент смерті 27.10.2013 року ОСОБА_4 належав житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в сел. Велика Багачка, вул. Ювілейна, 50 Полтавської області та складається в цілому з житлового будинку (літ.А-1,а,а'), загальною площею 107,7 кв.м, житловою площею 53,8 кв.м, гаража (літ.Б), сараю (літ.В), погреба вхідного (літ.Г), літньої кухні (літ.Д), гаража (літ.Е), вбиральні (літ.Ж) та огорожі (№1), а в порядку спадкування за законом, необхідно визнати за ОСОБА_1, як за спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в сел. Велика Багачка, вул. Ювілейна, 50 Полтавської області та складається в цілому відповідно до технічного паспорту з житлового будинку (літ.А-1,а,а'), загальною площею 107,7 кв.м, житловою площею 53,8 кв.м, гаража (літ.Б), сараю (літ.В), погреба вхідного (літ.Г), літньої кухні (літ.Д), гаража (літ.Е), вбиральні (літ.Ж) та огорожі (№1).

Отже, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, є підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 селищної ради Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15,16,1216-1218,1261,1268 ЦК України, ч.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.3,10,11,57,60,174,179,212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Визнати, що на момент смерті 27 жовтня 2013 року ОСОБА_4, йому належав на праві власності в цілому житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в селищі Велика Багачка Полтавської області по вулиці Ювілейна, 50 та складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку (літ.А-1,а,а'), загальною площею 107,7 кв.м, житловою площею 53,8 кв.м, гаража (літ.Б), сараю (літ.В), погреба вхідного (літ.Г), літньої кухні (літ.Д), гаража (літ.Е), вбиральні (літ.Ж) та огорожі (№1).

В порядку спадкування, визнати за ОСОБА_1 як за спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в селищі Велика Багачка Полтавської області по вулиці Ювілейна, 50 та складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку (літ.А-1,а,а'), загальною площею 107,7 кв.м, житловою площею 53,8 кв.м, гаража (літ.Б), сараю (літ.В), погреба вхідного (літ.Г), літньої кухні (літ.Д), гаража (літ.Е), вбиральні (літ.Ж) та огорожі (№1).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 14.12.2016 року.

Суддя