Справа № 577/1313/16-ц
Провадження № 6/577/38/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" березня 2016 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді Кравченка В.О.,

при секретарі Мирошниченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Конотопі справу за подання ВДВС Конотопського МРУЮ, заінтересовані особи: боржник ОСОБА_1, стягувач ОСОБА_2 щодо тимчасового обмеження права виїзду за межи України боржника,-

В С Т А Н О В И В :

ВДВС Конотопського МРУЮ звернувся до суду з вищевказаним поданням, погодженим з начальником відділу ДВС, в якому просить тимчасово обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань за виконавчим листом № 2-2838/10 виданим Конотопським міськрайонним судом 03.09.2010 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

На обгрунтування вимог державний виконавець ВДВС Конотопського МРУЮ ОСОБА_3 зазначив, що за вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження, а копія постанови направлена стягувачу та боржнику. Проте, ОСОБА_1 сплачує аліменти не регулярно внаслідок чого, станом на 16.03.2016 року, утворилася заборгованість в сумі 3606 грн. 45 коп. Крім того, боржник ніде офіційно не працює, інших видів доходу чи заробітку не має. Наведені обставини і обумовили звернення з цим поданням до суду.

Суд, вислухавши доводи державного виконавця, дослідивши матеріали справи і виконавче провадження №30159729 вважає, що подання не підлягає задоволенню.

Так, постановою державного виконавця відділу ДВС Конотопського МРУЮ від 01.12.2011 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-2838/10 виданим Конотопським міськрайонним судом 03.09.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини в сумі 400 грн. на місяць. Із поданого розрахунку вбачається, що розмір заборгованості по аліментах, станом на 16.03.2016 року, становить 3606 грн. 45 коп. внаслідок чого державним виконавцем зроблений висновок про навмисне ухилення боржника від сплати аліментів.

Проте, суд не погоджується з доводами державного виконавця і вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно ч.1, 4 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування і може бути обмежена у здійсненні такого права лише у випадках, встановлених законом.

Частиною 2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в ч. 1 цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Положення ст. 377-1 ЦПК України є спеціальною нормою, яка застосовується на стадії виконання судових рішень, ухвалених незалежно від виду судочинства та рішень інших органів (посадових осіб).

За приписом ч. 2 статті 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

У статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, зазначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за поданням державного виконавця за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобов'язань.

Окрім того, застосування таких обмежень може мати місце тільки у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Під час судового розгляду подання було встановлено, що будь-які докази того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов'язань, відсутні.

Само по собі посилання на нерегулярність сплати боржником аліментів, наявність заборгованості та не працевлаштування за відсутності відповідних доказів не свідчить про цілеспрямоване ухилення боржника від виконання зобов'язання. При цьому суд звертає увагу, що сотанній платіж на погашення заборгованості був зроблений боржником в січні 2016 року в сумі 3000 грн.

Також державним виконавцем не надано доказів того, що ним відповідно до ч.1 ст.11 Закону України Про виконавче провадження було вичерпано весь передбачений перелік заходів щодо примусового виконання постанови або всі вони виявилися безрезультатними.

За таких обставин, суд вважає, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України є передчасним, оскільки наведені у ньому обставини і додані до нього документи не можуть бути визнані такими, що свідчать про умисне ухилення боржника від виконання судового рішення в контексті положень ст. 377-1 ЦПК України, ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України та ст.11 Закону України Про виконавче провадження. Отже, підстав для встановлення такого обмеження, на даний час, немає.

Керуючись: ст. 33 Конституції України, ст.ст. 11, 31, 52, 68 Закону України Про виконавче провадження, ст.ст. 1, 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, ст.ст. 10, 377-1 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Подання ВДВС Конотопського МРУЮ щодо тимчасового обмеження права виїзду за межи України боржника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги до Конотопського міськрайонного суду протягом пяти днів з дня оголошення.

СуддяОСОБА_4