АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 540/801/16-ц Номер провадження 22-ц/786/3168/16Головуючий у 1-й інстанції Кравець С. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Хіль Л.М.,

суддів Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.,

за участю секретаря: Колодюк О.П.,

за участю відповідача ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 13.10.2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька та коштів, витрачених на лікування.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2, прохаючи стягнути з відповідачів солідарно грошові кошти у розмірі 25000 грн. на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням (термінова операція) та доглядом за батьком; стягнути з кожного з відповідачів аліменти на його утримання в розмірі по ? частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є батьком відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Понад 40 років він пропрацював на заводі «Знамя» та в 1973 році отримав на сім`ю квартиру в м. Полтаві. Вказав, що його дружина ОСОБА_1 в останні роки життя хворіла та 21.02.1991 року померла, він, в свою чергу, був єдиним годувальником сім`ї. З 10.04.1998 року він є пенсіонером за віком та отримує пенсію в розмірі 1291,83 грн., що є його єдиним доходом. Після смерті дружини син ОСОБА_5 з сім`єю проживає в квартирі, а він переїхав в с. Сахнівщину Машівського району, де зареєстрований та проживає сам. Окрім інвалідності має інші хронічні захворювання та потребує постійного лікування. Пенсію витрачає на комунальні послуги та ліки, на харчування коштів майже не залишається. Також він потребує оперативного лікування (втручання). Син ОСОБА_5 працює в приватній фірмі та утриманців не має, його оскільки дружина та син працюють. Син ОСОБА_6 працює на тимчасових роботах і з його слів має нерегулярний дохід, а частину отримує продуктами і все витрачає на свою сім`ю, члени якої також працюють.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 13 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 про стягнення аліментів на непрацездатного батька задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь батька ОСОБА_3, аліменти на його утримання, в розмірі 200 грн. щомісячно; стягнуто з ОСОБА_2 на користь батька ОСОБА_3, аліменти на його утримання, в розмірі 200 грн. щомісячно. В іншій частині позовних вимог відмовлено.Стягнуто з відповідачів, в рівних частках, на користь Держави судовий збір в розмірі по 275 грн. 60 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_3, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прохав його скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 солідарно одноразово кошти на покриття витрат пов`язаних з лікуванням та доглядом на батька ОСОБА_3 в розмірі 25000 грн.; стягнути з відповідачів аліменти на утримання батька ОСОБА_3 в сумі 1000 грн. з кожного, починаючи з дати подання позову і довічно.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що його повнолітні працездатні сини зобов`язані допомагати йому матеріально, адже він не був позбавлений батьківських прав відносно них та постійно піклувався про них, а також не ухилявся від виконання батьківських обов`язків.

Також апелянт вказав, що судом першої інстанції не було враховано, що він отримує мінімальну пенсію, постійно хворіє, а тому постійно потребує коштів на лікування та медикаменти, а також те, що витрачаючи практично всі кошти на медикаменти та лікування у нього не залишається коштів на повноцінне харчування та утримання будинку, в якому він проживає.

Вважає, що відповідачі не надали медичних документів, які б свідчили, що вони за своїм станом здоров`я чи за матеріальним станом не в змозі сплачувати аліменти на його утримання.

Апелянт також послався на невірну оцінку судом першої інстанції пояснень свідка ОСОБА_7, які роз`яснив зі своєї точки зору.

Отже, доводи апелянта зводяться до того, що суд не дав належної оцінки доказам, якими підтверджується існування обставин, передбачених ч.1 ст. 202 та ст. 203 СК України.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з нормою п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про народження відповідачів (а.с.26, 27).

Згідно з довідкою, виданою Сахнівщинською сільською радою 16.01.2015 р. № 18, ОСОБА_3 зареєстрований та проживає сам в ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.18).

Відповідно до копії пенсійного посвідчення серії АА № 695849 позивач є пенсіонером, інвалідом другої групи загального захворювання та згідно з довідкою МСЕК серії АВ № 0497536 потребує лікування (а.с. 10-12).

Згідно з довідкою управління Пенсійного фонду України Ленінського району м. Полтава від 24.03.2016 № 946 ОСОБА_3 отримує пенсію в розмірі 1291,83 грн. (а.с.13).

Апелянт стверджував, що судом першої інстанції надано невірну оцінку доказу показанню свідка ОСОБА_7, переоцінку якого здійснили в апеляційній скарзі.

Проте, колегія суддів, заслухавши аудіозапис судового засідання, що відбулось 13 жовтня 2016 року, на якому й були надані пояснення свідком ОСОБА_8 дійшла до висновку про надання належної оцінки доказам вказаного свідка. Натомість, доводи апеляційної скарги у цій частині зводяться до переоцінки пояснень свідка.

Також, апелянтом колегії суддів було подано клопотання про винесення окремої ухвали щодо ОСОБА_7, яка у судовому засіданні у суді першої інстанції надавала свої пояснення у якості свідка та прохав, притягнути останню до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві покази свідка.

Колегія суддів вивчивши матеріали клопотання дійшла до висновку, що воно не може бути задоволено у зв`язку із тим, що чинним цивільним процесуальним кодексом на передбачено повноважень колегії суддів апеляційного суду щодо притягнення свідка до кримінальної відповідальності, підстав щодо винесення окремої ухвали колегією суддів не вбачається, адже апелянтом не доведено факту неправдивості показань свідка.

Матеріалами справи також підтверджується хворобливий стан позивача, так судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до медичних довідок ОСОБА_3 з січня 2014 року знаходиться на амбулаторному лікуванні в 4-й міській лікарні м. Полтава з діагнозами: гіперплазія передміхурової залози, ІКС. Стенокардія з ГХ, хронічний фарингіт, фонова ретинопатія та ретинальні судинні зміни. (а.с.21-24)

Згідно з інформацією з виписного епікризу за № 2272 від 11.04.2014, позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Центрі первинної медико-санітарної допомоги неврологічного відділення з 30.03.2014 року по 11.04.2014 року з діагнозом: ДЕ ІІІ ст. на фоні гіпертонічної хвороби ІІІ ст., церебрального атеросклерозу ІІІ ст. (а.с.29).

Зважаючи на встановлене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив надані сторонами докази, належно їх оцінив і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з нормою ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до норми ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно з нормою ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

У пункті 11 Постанови пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що у мотивувальній частині рішення суду слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до норми ст. 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Надавши вірну оцінку вищевказаним доказам у справі, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів коштів, пов`язаних з лікуванням (термінова операція) та догляду за батьком у зв`язку з недоведеністю, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт необхідності проведення операції позивачу та вартість її проведення, а також доказів того, що він потребує стороннього догляду та розміру коштів на цей догляд.

Згідно з нормою ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до норм ч.ч. 1,2 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначені розміру аліментів суд враховує матеріальний і сімейний стан обох сторін, а також можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Судом першої інстанції вірно констатовано, що позивач ОСОБА_3 має право на отримання аліментів від обох своїх синів з врахуванням того, що він отримує пенсію в розмірі 1291,83 грн., є інвалідом другої групи у віці 77 років та має різного роду захворювання.

При визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі суд першої інстанції вірно врахував, що відповідач ОСОБА_4 немає постійного місця роботи та з 27.09.2016 року перебуває на обліку в Полтавському міському центрі зайнятості, що підтверджується довідкою № 1658/1131 від 12.10.2016 року, проходження лікування, що підтверджується довідками із медичних установ та факт отримання його сім`єю субсидії на сплату комунальних послуг.

Колегія суддів вважає також вірним висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем того твердження, що інший син відповідач ОСОБА_2 має значний стабільний щомісячний дохід.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні вимоги про стягнення аліментів виконав вимоги ст.212 ЦПК України - дав правильну, обґрунтовану оцінку усім доказам та фактичним обставинам у їх сукупності, і правомірно визначив розмір аліментів (200 грн. з кожного відповідача).

На переконання колегії суддів визначений судом першої інстанції розмір аліментів забезпечує справедливий баланс інтересів обох сторін.

Колегія суддів дійшла до висновку, що висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, а оцінка доказів проведена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303 ч. 1, 304, 307 ч. 1 п.1, 308 ч.1, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, - відхилити.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 13.10.2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді: О.Ю. Кузнєцова

С.Ю Мартєв

З оригіналом згідно: ОСОБА_1