Номер провадження: 22-ц/785/3910/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Фальчука В.П.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки заборгованості за кредитними договорами, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Державної реєстраційної служби України в особі Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання договорів недійсними,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення заборгованості за договорами іпотеки, шляхом передачі іпотеко держателю предмета іпотеки у власність та визнання права власності, посилаючись на те, що 26.04.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №234-08 МК, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 344 120 швейцарських франків з розрахунку 8,99 % річних на строк з 26.04.2006 року по 26.04.2021 року.

22.05.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 68 825 швейцарських франків з розрахунку 8,99 % річних на строк з 23.05.2006 року по 23.05.2013 року.

16.06.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, було укладено кредитний договір № 0 (далі - Договір), згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 235 618 шв. фр. з розрахунку 8,99 % річних на строк з 16.06.2006 року по 16.06.2017 року.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) AT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами від боржників.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаними договорами про надання споживчих кредитів іпотекодавець ОСОБА_2 за договорами іпотеки № б/н від 23.05.2006 року, № б/н від 16.06.2006 року передала у іпотеку нерухоме майно: домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Одесі, вул. Кондрашина, № 43, опис - житловий будинок під літ. «Б», житловий будинок під літ. «В», житловою площею 133,5 кв.м., огорожа 1-7, мостіння - 1-11, розташовані на земельній ділянці площею 723 кв.м., що знаходиться у фактичному користуванні; за договором іпотеки № б/н від 26.04.206року, передала в іпотеку нерухоме майно: 63/100 частин домоволодіння, під номером 43, що знаходиться в м. Одесі по вул. Кондрашина, та в цілому складається з двох жилих будинків літ. «Б», «В», загальною площею 433,9 кв.м., житловою площею 133,5 кв.м., та надвірних спору: №1-7 - огородження, І-ІІ - мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 723 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні іпотекодавця.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Однак зобовязання не виконані, у звязку з чим, станом на 07.08.2014 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі: 9 169 179,68 грн., з яких: 4 169 743,19 грн. за кредитним договором № 1 сума заборгованості за кредитом - 2 964 985,23 грн.; сума заборгованості за відсотками - 1 204 757,97 грн. 1 005 147,61 грн.; за кредитним договором № 0 сума заборгованості за кредитом - 611 706,17 грн.; сума заборгованості за відсотками - 393 441,44 грн.; 3 994 288,88 грн. за кредитним договором № 0 сума заборгованості за кредитом - 2 614 069,06 грн.; сума заборгованості за відсотками - 1 380 219,82 грн.

На підставі вищевикладеного позивач просив суд в рахунок виконання основного зобовязання ОСОБА_2 щодо оплати заборгованості у розмірі 9 169 179,68 грн. звернути стягнення заборгованості за договорами іпотеки № б/н від 23.05.2006 року, № б/н від 16.06.2006 року, № б/н від 26.04.206 року, шляхом передачі Іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем AT «Дельта банк» на предмет іпотеки, а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вулиця Кондрашина, № 43; 63/100 частин домоволодіння, під номером 43, що знаходиться в м. Одесі по вул. Кондрашина, яка знаходиться у фактичному користуванні іпотекодавця.

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом, який був неодноразово уточнений та остаточно поданий до ПАТ «Дельта Банк», Державної реєстраційної служби України в особі Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання договорів недійсними, в якому ОСОБА_2 просила визнати недійсним кредитний договір №234-08 МК від 26.04.2006 року; визнати недійсним іпотечний договір від 26.04.2006 року за кредитним договором №234-08 МК; виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою 63/100 частини домоволодіння під номером 43, що знаходиться в м. Одесі по вул. Кондрашина та належить ОСОБА_2; визнати недійсним з моменту укладення договір про надання споживчого кредиту № 0 від 22.05.2006 року; визнати недійсним з моменту укладення договір іпотеки № б/н від 2.05.2006 року за договором про надання споживчого кредиту №0; виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою домоволодіння під номером 43, що знаходиться в м. Одесі по вул. Кондрашина та належить ОСОБА_2; визнати недійсним з моменту укладення договір про надання споживчого кредиту від 15.06.2006 року №0; визнати недійсним з моменту укладення договір іпотеки № б/н від 16.06.2006 року за договором про надання споживчого кредиту №0; виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою домоволодіння під номером 43, що знаходиться в м. Одеса по вул. Кондрашина та належить ОСОБА_2

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідачки у судовому засіданні позов не визнав.

Представник Державної реєстраційної служби України в особі Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції у судове засідання не зявився, про слухання справи був повідомлений належним чином.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року ПАТ «Дельта Банк» відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки заборгованості за кредитними договорами.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволений. Визнаний недійсним з моменту укладення кредитний договір №234-08 МК та іпотечний договір, укладені між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 26.04.2006 року. Виключений з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою 63/100 частини домоволодіння під номером 43, що знаходиться в м. Одесі по вул. Кондрашина та належить ОСОБА_2 Визнаний недійсним з моменту укладення договір про надання споживчого кредиту № 0 та договір іпотеки, укладені 22.05.2006 року АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 Виключений з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою домоволодіння під номером 43, що знаходиться в м. Одесі по вул. Кондрашина та належить ОСОБА_2 Визнаний недійсним з моменту укладення договір про надання споживчого кредиту від 15.06.2006 року №0 та договір іпотеки від 16.06.2006 року, укладені АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 Виключений з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою і домоволодіння під номером 43, що знаходиться в м. Одесі по вул. Кондрашина та належить ОСОБА_2

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «ДельтаБанк» подало апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «ДельтаБанк» та відмовити в задоволені зустрічного позову ОСОБА_2, посилаючись на те, що судом не повно зясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В судове засідання сторони не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином (а.с. 166-168 т. 2).

Третя особа Одеське міське управління юстиції на підставі Постанови КМУ від 11.02.2016 року ліквідовано та 16.08. 2016 року виключено запис з єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с. 169-173 т. 2).

Згідно із ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Зі змістом ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог частини другої ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що умови кредитних договорів, що були укладені в 2006 році між ОСОБА_2 і АКІБ «УкрСиббанк» є несправедливими в цілому та суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним та, відповідно, як наслідок, визнання недійсними договорів іпотеки, оскільки ці договори є похідними від основних.

Однак з таким висновком колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 26 квітня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», з одного боку та ОСОБА_2, був укладено кредитний договір за № 234-08МК, згідно якого ОСОБА_2 отримала 344120 швейцарських франків, строком до 26 квітня 2013 року, зі сплатою у перший місяць 8,99% річних, а в подальшому у відповідності до ст. 651 ЦК України, може бути збільшена у разі перелічених в п. 9 договору (а.с. 9-17 т. 1).

Відповідно до цього договору сторони дійшли згоді зі всіма умовами, що підтверджується особистими підписами сторін на кожному аркуші (а.с. 9-17 т. 1).

До кредитного договору також був складений графік погашення кредиту, який також погоджено сторонами, та підписаний кожний аркуш цього графіку (а.с. 20-22 т. 1).

26 квітня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», з одного боку та ОСОБА_2, був укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку належне їй на праві власності 63/100 частин домоволодіння під № 43 по вул. Кондрашина в м. Одесі, в забезпечення кредитного договору № НОМЕР_1 від 26 квітня 2006 року (а.с. 61-65 т. 1).

Відповідно до п. 11.3.1. умов іпотечного договору, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку встановленому ст. 37 Закону «Про іпотеку» (а.с. 64 т. 1).

06 лютого 2009 року між АК ІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, була укладена додаткова угода № 1 до договору про надання споживчого кредиту щодо зміни схеми погашення кредиту, з деталізацією суми погашення, а також встановленням строку погашення до 26 квітня 2021 року, с деталізацією цього договору, а також зазначено номер 0, 1 (а.с. 18-19 т. 1).

До цієї додаткової угоди, був складений новий графік платежів, з визначенням сукупної вартості кредиту, який також був погоджений сторонами, про що свідчить особистий підпис сторін (а.с. 23-27 т. 1).

22 травня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», з одного боку та ОСОБА_2, був укладено кредитний договір за № 0, згідно якого ОСОБА_2 отримала 68825 швейцарських франків, строком до 23 травня 2013 року, зі сплатою у перший місяць 8,99% річних, а в подальшому у відповідності до ст. 651 ЦК України, може бути збільшена у разі перелічених в п. 9 договору (а.с. 28-37 т. 1).

До кредитного договору також був складений графік погашення кредиту, який також погоджено сторонами, та підписаний кожний аркуш цього графіку (а.с. 38-40 т. 1).

23 травня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», з одного боку та ОСОБА_2, був укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку належне її на праві власності домоволодіння під № 43 по вул. Кондрашина в м. Одесі, в забезпечення кредитного договору № 0 від 22 травня 2006 року (а.с. 66-69 т. 1).

Пунктом 2.1.2. цього договору передбачено, що у разі невиконання іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомлені, іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 68 т. 1).

Згідно з п. 4.3. іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 68 т. 1).

15 червня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», з одного боку та ОСОБА_2, був укладено кредитний договір за № 0, згідно якого ОСОБА_2 отримала 235618 швейцарських франків, строком до 16 червня 2017 року, зі сплатою у перший місяць 8,99% річних, а в подальшому у відповідності до ст. 651 ЦК України, може бути збільшена у разі перелічених в п. 9 договору (а.с. 41-50 т. 1).

До кредитного договору також був складений графік погашення кредиту, який також погоджено сторонами, та підписаний кожний аркуш цього графіку (а.с. 51-54 т. 1).

В матеріалах справи також міститься графік погашення кредиту до договору про надання споживчого кредиту № 0, який також погоджено сторонами, та підписаний кожний аркуш цього графіку (а.с. 55-59 т. 1).

Додатковою угодою № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 10 лютого 2009 року, був встановлений строк сплати відсотків (а.с. 60 т. 1).

16 червня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», з одного боку та ОСОБА_2, був укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку належне її на праві власності домоволодіння під № 43 по вул. Кондрашина в м. Одесі, в забезпечення кредитного договору № 0 від 15 червня 2006 року (а.с. 70-73 т. 1).

Згідно з п. 4.3. іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 72 т. 1).

Пунктом 4.5. цього договору передбачено, що у разі невиконання іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомлені, іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 68 т. 1).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором (а.с. 83-84, 108-118, 153-171 т.1).

Актом прийому-передачі за договором купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року, був переданий договір № 0 та договір іпотеки № 892 (а.с. 85 т. 1), №№ 1, 00 (234-08 МК) та договір іпотеки № 2258 (а.с. 86 т. 1), № 00 та договір іпотеки № 1189 (а.с. 87 т. 1).

Вартість будинку за № 43 по вул. Кондрашина в м. Одесі на 22 вересня 2014 року, складає 2089662 гривні, що підтверджується висновком, який складено ТОВ «Вектор Оцінки» (а.с. 107 т. 1).

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк», не підлягають задоволенню, тому, що є передчасними, з тих підстав, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»), та не потребує судового розгляду.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі № 6-2026цс16, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права.

Частиною 1 статті 360-7 ЦПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2, то колегія суддів прийшла до висновку про скасування в цієї частині рішення з ухваленням нового про відмову ОСОБА_2 в задоволені позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтями 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання договору недійсним, а саме: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами визначений у ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 4 зазначеної статті цей перелік не є вичерпним.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України недосягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору свідчить про те, що договір не є укладеним, а згідно з ч.1 ст.215 ЦК України недійсним може бути визнано лише укладений договір.

У відповідності до ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погодженні між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Цивільний кодекс прямо не визначає будь-яких істотних умов кредитного договору, але зі змісту ст.1054 ЦК України вбачається, що істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, проценти за його використання та обовязок позичальника повернути суму кредиту, що повинен бути виконаний у певний час.

Поряд з цим, у п. 9.13 кредитного договору від 22 травня 2006 року, п. 9.13 кредитного договору від 15 червня 2006 року зазначено, що підписання данного договору позичальником свідчить про те, що: всі умови данного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього, перед підписанням данного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с. 36, 49 т. 1.)

Відповідно до п.2.1. додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 26 квітня 2006 року, встановлений розмір ануїтетних платежів у розмірі 2626 швейцарських франків 30 цнт. щомісячно. Пунктом 10 передбачено, що невідємною частиною цієї додаткової угоди є графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (а.с. 18-19, 23-27 т. 1).

В кожному із зазначених кредитних договорів та додаткової угоди, на кожному аркуші справи міститься особистий підпис ОСОБА_2 про її ознайомлення з договорами та домовленістю по всім пунктам оскаржуваних договорів.

Правове значення для вирішення питання про визнання кредитного договору недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не при його виконанні.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі №№ 6-63 цс 12.

Частиною 1 статті 360-7 ЦПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Тобто, враховуючи, що в момент укладення спірного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх питань щодо його умов, а вимоги стосуються виконання договору, спірний кредитний договір не може бути визнаний недійсним, оскільки такі вимоги ОСОБА_2 суперечать чинному законодавству, зокрема ст.ст. 203, 215 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що всі кредитні договори, яки були укладені між банком та ОСОБА_2 містять п. 1.3.1, відповідно до якого між сторонами було погоджено умови сплати у перший місяць 8,99% річних, а в подальшому у відповідності до ст. 651 ЦК України, може бути збільшена у разі перелічених в п. 9 договору.

Більш того судом, також встановлено, що ОСОБА_3 укладала три однотипні кредитні договори в період з квітня по червень 2006 року.

При вирішенні питання про правомірність підвищення банком процентної ставки необхідно виходити з того, що з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист), щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року.

З матеріалів справи вбачається, що збільшення відсоткової ставки, відбулось, ще до укладання між ПАТ «УкрСиббанком» та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, на підставі зазначеного вище закону.

Відповідно до абз. 2-3 п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

ОСОБА_2 заперечуючи проти позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», вважаючи особу яка не має права на звернення до неї з позовними вимогами, одночасно на заявляє будь-яких вимог до ПАТ «УкрСиббанк» (а.с. 192-195 т. 1).

Суд на вказані обставини уваги не звернув і прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, та відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», яки є взаємовиключними.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк»» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» та позовних вимогах ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки заборгованості за кредитними договорами - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Державної реєстраційної служби України в особі Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання договорів недійсними - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________О.Г. Журавльов

______________________________________В.П. Фальчук