АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Піхур О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Панченка М.М.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року про відкриття провадження у справі у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_1 про визнання права власності на цінні папери,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.09.2016 року відкрито провадження у справі у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на цінні папери.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із журналу судового засідання від 25.10.2016 року судом першої інстанції було залучено до участі у даній справі в якості третьої особи ОСОБА_1

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 26.09.2016 року про відкриття провадження у справі представник третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подалаапеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Зазначає, що з матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати за ним право власності на цінні папери-облігації цільові, забезпечені, іменні в кількості 6317 штук, що належать ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу цінних паперів №226БВ108 від 30.06.2015 року та облігації цільові, забезпечені, іменні в кількості 5806 штук згідно договору купівлі-продажу цінних паперів №227БВ від 30.06.2015 року в рахунок виконання боргового зобов'язання згідно боргової розписки від 24.04.2015 року на ім'я ОСОБА_3

Таким чином, предметом договорів є лот облігацій, придбання яких є підставою для отримання інвестором майнових прав на об'єкти нерухомості у житловому будинку з вбудованими приміщеннями загальноміського користування та підземними автостоянками, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 - АДРЕСА_2, що територіально відноситься до Голосіївського району м. Києва.

А тому, вказаний позов за підсудністю відноситься до позову, який має розглядатися за правилами ст.114 ЦПК України.

Представник третьої особи підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити з підстав наведених в ній.

Позивач та відповідач в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності осіб які не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника третьої особи, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відкриваючи провадження у даній справі суд першої інстанції виходив з того, що спір підсудний Шевченківському районному суду м. Києва.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 115 ЦПК України визначено, що якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановлюється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилаються позивачеві.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов'язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Стаття 114 ЦПК України визначає правила виключної підсудності, тобто підсудності, при якій розгляд певних категорій справ може розглядатися лише в чітко визначеному суді, передбаченому в ЦПК. До таких справ не можуть застосовуватися правила загальної та альтернативної підсудності.

Положеннями частин 1, 2 ст.181 ЦК України визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, a також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Колегія суддів вважає, що правила виключної підсудності, визначені ч.1 ст.114 ЦПК України, які застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів щодо: - будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно (земельні ділянки, будинки, квартири тощо), наприклад, право власності на нерухоме майно тощо; - речових (майнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно (право володіння, користування тощо), а також про поділ нерухомого майна, що перебуває у спільній власності, визнання недійсним договору купівлі продажу будинку, розірвання договору оренди нерухомого майна у зв'язку з невиконанням стороною договору, переводу прав покупця нерухомого майна, стягнення заборгованості з орендної плати за користування нерухомим майном тощо.

З огляду на наведене за місцезнаходженням нерухомого майна пред'являються також позови щодо нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому, тобто щодо інвестиційних договорів про будівництво нерухомого майна, договорів про участь у фонді фінансування будівництва тощо.

Умовами ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

В договорах №34-Ф-ГС та №35-Ф-ГС про участь у будівництві об'єкту нерухомості від 30.06.2016 року, укладених між ТОВ НВФ «СТРОМКОМПЛЕКТ» та ОСОБА_4 визначено, що лот облігацій - сукупність облігацій, придбання яких є підставою для отримання інвестором майнових прав на об'єкт нерухомості, які передбачають отримання інвестором об'єкта нерухомості у власність, оформлення права власності та реєстрацію такого права на об'єкт нерухомості, за умови повної оплати вартості таких облігацій.

Предметом даних договорів є передача інвестору об'єктів нерухомості квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в житловому будинку, що розташований на АДРЕСА_2 в погашення повністю сплаченого інвестором лота облігацій, в порядку, в строки та на умовах, які встановлені договорами та інформацією про випуск.

На виконання вказаних договорів про участь у будівництві об'єкта нерухомості відповідачем ОСОБА_4 30.06.2015 року було укладено з ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ БУДІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙБАНК» договори купівлі-продажу цінних паперів №226БВ108 та №227БВ108, відповідно до умов яких ОСОБА_4 придбала у ТОВ НВФ «СТРОМКОМПЛЕКТ» цінні папери-облігації цільові, забезпечені, іменні для придбання об'єкта нерухомості (квартир) у житловому будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями загальноміського користування та підземними автостоянками на АДРЕСА_2.

Як вбачається з матеріалів справи позивач у своїй позовній заяві просить визнати за ним право власності на цінні папери облігації цільові, забезпечені, іменні в кількості 6317 штук, що належать ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу цінних паперів №226БВ108 від 30.06.2015 року та облігації, цільові, забезпечені, іменні в кількості 506 штук згідно договору купівлі-продажу цінних паперів №227БВ108 від 30.06.2015 року в рахунок виконання боргового зобов'язання згідно боргової розписки від 24.04.2015 року на ім'я ОСОБА_3

Таким чином, предметом даного спору є визнання права власності на цінні папери, які є підставою для отримання інвестором майнових прав на об'єкти нерухомості у житловому будинку з вбудованими приміщеннями загальноміського користування та підземними автостоянками.

Враховуючи наведене суд першої інстанції помилково відкрив провадження у даній справі, оскільки спір стосується майнових прав на нерухоме майно, що знаходиться в Голосіївському районі м. Києва.

Відповідно до ч.3 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду суперечить вимогам закону, а тому підлягає скасування з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника третьої особи: ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді