Справа № 301/1513/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

21 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.,

з участю секретаря : Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якого на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Кавка Іван Іванович на рішення Іршавського районного суду від 18 грудня 2015 року по справі за позовом Свято-Георгіївської церкви с. Осій, Іршавського району до ОСОБА_1, Осійської сільської ради, Управління Держгеокадастру в Іршавському районі, де трєтьою особою є прокуратура Іршавського району про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації договору оренди, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Іршавського районного суду від 18 грудня 2015 року, позовні вимоги Свято-Георгіївської церкви с. Осій, Іршавського району, задоволено. Зокрема, визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 29.05.1998 року, укладений між Осійською сільською радою та ОСОБА_1, скасовано державну реєстрацію договору оренди даної земельної ділянки.

Не погодившись із таким рішенням, відповідач ОСОБА_1 в інтересах якого на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Кавка І.І. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відхилення позову. Мотивує свої вимоги тим, що рішення суду постановлено без повного з'ясування обставин, які мають значення для справи та не відповідає вимогам норм матеріального права.

У ході апеляційного розгляду справи, відповідач ОСОБА_1 та його представник Кавка І.І. в обґрунтування апеляційної скарги надали суду фотокопію план-схеми розташування земельних ділянок, картографічне зображення земельних ділянок та висновок судової інженерно-технічної експертизи в іншій цивільній справі. Просили апеляційну скаргу задовольнити, оскільки наявні всі підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Позивач в особі голови парафіяльної ради Свято-Георгіївської православної церкви - ОСОБА_3 та його представник в особі адвоката Микити М.Ф. заперечили доводи апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції вирішив позов у межах заявлених вимог, вірно оцінив наявні докази, а тому рішення суду є законним.

Представник Хустської місцевої прокуратури в особі ОСОБА_5 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, оскільки спірний договір оренди є укладеним на підставі підробленого рішення виконкому Осійської сільської ради від 28.05.1998 року без проведення процедури визначеної ст.ст. 17 та 19 ЗК України.

Представник Осійської сільської ради в особі ОСОБА_6 пояснив, що так-як при оформленні договору оренди землі використовувались підроблені документи то такий договір слід скасувати, апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник - управління Держгеокадастру в Іршавському районі в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду клопотання в якому просить розглядати справу без їхньої участі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне розглядати скаргу за їх відсутності.

Протягом судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору оренди земельної ділянки від 29.05.1998 року, який так би мовити був укладений між Осійською сільською радою та ОСОБА_1, останній прийняв в оренду земельну ділянку площею 0,0300 га., що знаходиться в с. Осій, Іршавського району, біля автозупинки між ділянкою гр. ОСОБА_7 та сільським будинком культури для розміщення магазину змішаних товарів терміном на 50 років. Вказаний договір оренди, згодом зареєстровано 22.02.2003 року в Іршавському районному відділі земельних ресурсів, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі № НОМЕР_1"а" вчинено запис № НОМЕР_1"а", а.с. 5-7. Вказаний договір було оформлено на підставі підробленого рішення виконавчого комітету Осійської сільської ради № 2 від 28.05.1998 року (а.с. 13) яким начебто було вирішено передати земельну ділянку в оренду із правом викупу у власність площею 0,0300 га строком на 50 років гр. ОСОБА_1 для розміщення магазину змішаних товарів у с. Осій біля автозупинки між ділянкою гр. ОСОБА_7 та сільським будинком культури. Те, що таке рішення виконавчого комітету Осійської сільської ради є підробленим стверджується архівною копією протоколу № 2 засідання виконавчого комітету Осійської сільської ради від 28.05.1998 року (а.с. 9-12) де питання про передачу вказаної земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 не значиться та ухвалою Іршавського районного суду від 12.06.2014 року (а.с. 32, НОМЕР_1) про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 358 КК України в зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та про закриття кримінального провадження за підозрою ОСОБА_1 в тому, що він 22.02.2003 року умисно, з метою отримання земельної ділянки в оренду, при проведенні державної реєстрації в Іршавському районному відділі земельних ресурсів надав завідомо підроблене рішення виконкому Осійської сільської ради № 2 від 28.05.1998 року.

Уважаючи недійсним договір оренди земельної ділянки від 29.05.1998 року, укладений між Осійською сільською радою та ОСОБА_1 та з метою скасування державної реєстрації договору оренди, позивач звернувся в Іршавський районний суд із даним позовом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних мотивів.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Подаючи апеляційну скаргу на рішення суду, ОСОБА_1 та його представник Кавка І.І., зазначили, що позовні вимоги не доведені позивачем у передбачений процесуальним законом спосіб. Суд першої інстанції не дав оцінки договору оренди з викупом орендованої земельної ділянки. Також, судом не враховано тієї обставини, що при викупі земельної ділянки, договір оренди припиняє свою дію. Позивачем зазначено не повну назву юридичної особи і це свідчить про неточність позивача у справі.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, такі не можна визнати такими, що спростовують правомірність договору оренди з викупом земельної ділянки, та висновки суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Як убачається з матеріалів справи, православній Свято-Георгіївській церкві с. Осій, на праві постійного користування належить земельна ділянка площею 0,35 га., призначення якої для будівництва православного храму, що стверджується копією Державного акту про право постійного користування землею виданого 11.10.2001 року та зареєстрованого і книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 7, а.с. 17.

Виходячи з вимог ч.ч. 1 і 4 ст. 43 ЗК України (від 18.12.1990 р. зі змінами і доповненнями), права землекористувачів охороняються законом. Права землекористувачів можуть бути обмежені лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

А ст. 44 ЗК України (від 18.12.1990 р. зі змінами й доповненнями) передбачено, що порушені права землекористувачів підлягають поновленню. Поновлення прав землекористувачів здійснюється Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції, судом, арбітражним судом або третейським судом.

Доведеною є та обставина, що внаслідок підробленого рішення виконавчого комітету Осійської сільської ради від 28 травня 1998 року за № 2 "Про надання в оренду із правом викупу земельної ділянки біля автозупинки" неправомірно було укладено 29.05.1998 року між Осійською сільською радою та ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки, який через певен час - 22.02.2003 року зареєстровано в Іршавському районному відділі земельних ресурсів, про, що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі № НОМЕР_1"а" вчинено запис № НОМЕР_1"а" а.с. 5-7.

Заїзд на земельну ділянку православної Свято-Георгіївській церкви с. Осій передбачено та встановлено з тильної сторони храму, який виходить до АДРЕСА_1 через землі комунальної власності до автобусної зупинки.

Проте, навпроти заїзду на територію храму на земельній ділянці, яка не передавалась ОСОБА_1 в оренду у відповідності до вимог чинного законодавства, останній за адресою по АДРЕСА_1 збудував будівлю для здійснення торгівлі, яка є незавершеною будівництвом. Даним будівництвом, ОСОБА_1 повністю перекрив проїзд до території храму, так-як, з іншого боку, знаходиться земельна ділянка ОСОБА_8, що перебуває в приватній власності.

Виходячи з наведеного, православна громада Свято-Георгіївській церкви с. Осій як землекористувач, зазнала з боку ОСОБА_1 порушення свого права на вільне користування законно отриманою земельною ділянкою, та дане право підлягає поновленню у судовому порядку.

Оскільки, православна Свято-Георгіївській церква с. Осій є заінтересованою стороною в тім, щоб ОСОБА_1 не порушував її права як постійного землекористувача внаслідок укладення незаконного договору оренди земельної ділянки. А тому, православна Свято-Георгіївській церква с. Осій, вправі ставити вимогу про визнання такої угоди недійсною з підстав передбачених ст. 48 ЦК УРСР (від 18.07.1963р. із змінами й доповненнями), так-як не відповідає вимогам закону.

У ході судового розгляду, співвідповідач Осійська сільська рада визнала позовні вимоги, мотивуючи це тим, що раніше до церкви був проїзд. Але, через те, що ОСОБА_1 на незаконно отриманій земельній ділянці здійснив, будівництво приміщення магазину. То тим самим, звузив проїзд від 1 до 1,5 метра до земельної ділянки на якій знаходиться храм, що призвело до порушення прав православної громади на проїзд до церкви. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, визнання співвідповідачем позову не суперечить закону, і відповідає обставинам справи, а тому, такі не можуть не бути взятими до уваги.

Як зазначено в ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР (від 18.07.1963р. із змінами й доповненнями), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Відповідно до протоколу засідання виконавчого комітету Осійської сільради від 28 травня 1998 року питання передачі в оренду ОСОБА_1 земельної ділянки не розглядалось і рішення 28.05.1998 року за № 2 "Про надання в оренду з правом викупу земельної ділянки біля автозупинки", відповідно не приймалось, а.с. 9-12.

Матеріалами справи встановлено, що договір оренди земельної ділянки, який є предметом розгляду справи не відповідає вимогам статей 8, 9 та 19 ЗК України (від 18.12.1990 р. зі змінами й доповненнями), так-як є укладеним на основі підробленого рішення виконкому.

Ухвалою Іршавського районного суду від 12 червня 2014 року, звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України у зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та закриття у зв'язку із цим кримінального провадження. Зі змісту ухвали вбачається те, що ОСОБА_1 підозрювався в тім, що він 22.02.2003 року умисно, з метою отримання земельної ділянки в оренду, при проведенні державної реєстрації в Іршавському районному відділі земельних ресурсів надав завідомо підроблене рішення виконкому Осійської сільської ради за № 2 від 28.05.1998 року, а.с. 32-НОМЕР_1.

Встановлені обставини, являються правовою підставою для визнання договору оренди земельної ділянки від 29.05.1998 року між Осійською сільською радою та ОСОБА_1, зареєстрованого в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі № НОМЕР_1"а", вчинено запис № НОМЕР_1"а", недійсним.

Оскільки, договір оренди земельної ділянки від 29.05.1998 року є недійсним, то і його подальша державна реєстрація 22 лютого 2003 року в Іршавському районному відділі земельних ресурсів, зі здійсненням в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі № НОМЕР_1"а" по вчиненню запису за № НОМЕР_1"а", також, слід визнати недійсною.

Стосовно вимог ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР (від 18.07.1963р. із змінами й доповненнями) про повернення сторонами одна одній усього одержаного за недійсною угодою. То за встановлених обставин, застосування даної норми не є можливим. Оскільки, орган місцевого самоврядування не приймав, рішення про передачу в оренду земельної ділянки. А звідси між сторонами угоди не могли виникнути зобов'язання, які б були спрямовані на встановлення цивільних прав і обов'язків.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції не врахував доказів того, що він викупив орендовану земельну ділянку, у зв'язку із чим відсутній предмет спору, то це не знайшло свого доведення. Так-як, всупереч вимог ч. 2 ст. 60 ЦПК України, ОСОБА_1 не надав суду таких доказів, і матеріали справи таких не містять, що відповідно позбавило суд можливості оцінити такі в даному судовому процесі, а тому, таке твердження нічим не підтверджено.

ОСОБА_1 надав апеляційному суду висновок № 1 від 11.01.2016 року який зроблений в іншій цивільній справі за № 301/3098/14-ц, яка розглядається. Та в якому, судовий експерт зазначив, що до земельної ділянки, якою користується православна громада зі сторони автостанції між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_8, проїзд чи прохід відсутній. Такий висновок, судовий експерт зробив, виходячи з того, що земельну ділянку ОСОБА_1 отримав у спосіб передбачений земельним законодавством, що не відповідає обставинам справи.

Даний висновок, також стверджує ту обставину, що права постійного землекористувача, яким є православна Свято-Георгіївській церква с. Осій порушено договором оренди земельної ділянки від 29.05.1998 року, так-як позбавлено останню права на належне користування, через відсутність під'їзду до такої.

Та обставина, що суд першої інстанції не повно зазначив назву позивача, не може бути свідченням того, що суд першої інстанції розглядав позовні вимоги не релігійної громади Української Православної Церкви Свято-Георгіївської церкви с. Осій, Іршавського району, Закарпатської області, та впливати на законність рішення суду.

Що стосується інших аргументів апелянта про те, що судом першої інстанції не повно з'ясовано та не досліджено всіх доказів відповідача, то такі також не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 не наведено яких саме доводів та доказів судом першої інстанції не було взято до уваги. Та таких доказів, ОСОБА_1 не навів і в суді апеляційної інстанції.

За встановлених обставин колегія суддів приходить до думки про наявність підстав для відхилення вимог апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції в силі з підстав, що ОСОБА_1 як особа, яка незаконно уклала договір оренди земельної ділянки, порушила права позивача як постійного землекористувача, на належне користування отриманою земельною ділянкою, через відсутність під'їзду до такої.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Кавка Іван Іванович, відхилити.

Рішення Іршавського районного суду від 18 грудня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : ______________________

Судді : ______________________

______________________