Справа № 462/2456/16 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/783/6571/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника третьої особи Прокуратури Львівської області ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської, за участю третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Прокуратури Львівської області, Виконавчого комітету Львівської міської ради про зобовязання видати спеціальний ордер на вселення, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 вересня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено. Зобовязано Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради видати спеціальний ордер на вселення у трикімнатну квартиру № 19 в будинку № 32б, розташовану на вул. Братів ОСОБА_8 у м. Львові на склад сімї (пять осіб) ОСОБА_3, дружина ОСОБА_4, доньки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Стягнуто із Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 551/пятсот пятдесят одну/ гривню 20 копійок сплаченого судового збору.

Вказане рішення оскаржив Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради.

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю. Вважають, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального права. Зазначають, що судом не було взято до уваги, що Громадська комісія з житлових питань при виконкомі не розглядала питання щодо закріплення квартири №19 на вул. Бр. Міхновських, 32б. Також, судом не враховано, що чинним законодавством передбачений порядок надання службових житлових приміщень, відповідно до якого спочатку належним чином закріплюється за працівником службове житло, а після цього йому видають ордер на вселення. Фактично суд підмінив собою виконавчий орган місцевого самоврядування, яким рішення щодо закріплення квартири не прийнято.

В судове засідання окрім представника третьої особи Прокуратури Львівської області ОСОБА_2 решта особи, що беруть участь у справі (їх представники) не зявилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 205 ЦПК України та те, що від позивача, третьої особи ОСОБА_3 та представника відповідача до суду надійшли клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника третьої особи в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, задовольняючи позов та посилаючись, зокрема, на ст. 19 Конституції України, ст.ст. 52, 53, 118, 121, 122 ЖК України, виходив з того, що позивач з 2001 року працює в органах прокуратури, з квітня 2016 року перебуває на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та інших заходів примусового характеру прокуратури Львівської області. Із змісту рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 14.02.2014 р. № 116, долученого до матеріалів справи вбачається, що квартирі № 19 на вул. Бр. Міхновських, 32-б у м. Львові надано статус службової прокуратури Львівської області. Згідно наказу прокурора Львівської області №977к від 26.06.2014 р., що погоджений головою профспілкового комітету прокуратури Львівської області, старшому прокурору відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді прокуратури Львівської області ОСОБА_3 на склад сім'ї 4 осіб надано трикімнатну квартиру № 19 в будинку № 32-б, розташованому на вул. Бр. Міхновських у м. Львові, як службову. Згідно долучених до матеріалів справи копій свідоцтв про народження, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьками трьох малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 відповіді Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 17.11.2014 р. на лист голови профкому працівників органів прокуратури Львівської області, також, встановлено, що питання закріплення квартири № 19 в будинку № 32Б на вул. ОСОБА_8 за працівниками прокуратури Львівської області знаходяться в стадії розгляду. Із змісту відповіді Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 29.07.2015 р. судом встановлено, що ОСОБА_3 повідомлено про те, що на даний час питання надання службового житла працівникам прокуратури не може бути пріоритетним, оскільки на квартирному обліку у Львівській міській раді перебуває велика кількість громадян, які користуються пільгами позачергового та першочергового надання житла. Судом встановлено, що спірна квартира позивачу надана як службове житло на законних підставах, рішення про надання такої ніким не оскаржене та не визнане недійним. Крім цього, всі документи для видачі спеціального ордеру в порядку ст. 122 ЖК України позивачем подавалися та з цього приводу не надходило з боку відповідача жодних застережень. Проте, спеціальний ордер до цього часу не видано, тоді як саме він є єдиною підставою для вселення в надане службове житлове приміщення і видається не пізніше ніж протягом одного місяця з часу прийняття рішення про надання житлового приміщення. При цьому, судом встановлено, що на час звернення до суду трудові відносини між позивачем та прокуратурою Львівської області не припинилися. Суд критично оцінює доводи відповідача про неможливість надання позивачу ордеру на спірну квартиру з тих підстав, що на даний час таке питання не є пріоритетним, оскільки вказана квартира була передана як службова виключно для проживання працівників прокуратури. Враховуючи наведене, а, також, те, що житло, яке має статус службового, закріплене за працівниками прокуратури Львівської області, іншим пільговикам та черговикам, які перебувають на квартирному обліку у Львівській міській раді не може бути надане; те, що відповідач, отримавши належні документи, рішення про видачу позивачу як працівнику прокуратури спеціального ордеру в порядку ч.1ст.122 ЖК України не прийняв, протягом тривалого часу зволікає з видачею спеціального ордеру на службову квартиру, що виділена лише позивачу і ніхто інший на таку не претендує, така не надавалась іншим особам, суд прийшов до переконання, що порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку та слід зобов'язати відповідача видати позивачу спеціальний ордер на вселення, який є правовстановлюючим документом індивідуального характеру і є єдиною правовою підставою на вселення.

Колегія суддів вважає, що вказані висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги таких не спростовують та такі слід вважати безпідставними.

Відповідно до ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно ст. 120 ЖК України порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

За ст. 122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Народному депутату України спеціальний ордер видається Управлінням справами Верховної Ради України. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Зважаючи на вказані норми закону, а також «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Україні», затвердженого Кабінетом Міністрів України від 04 лютого 1988 р. № 37; «Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради», затвердженого ухвалою Львівської міської ради №219 від 19.10.2006 року; «Положення про департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради», затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 27.10.2006 року № 1206, зі змінами внесеними рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 31.07.2009 року № 579, слід вказати про те, що первинним і основним рішенням про надання службового жилого приміщення позивачу є наказ Прокуратури Львівської області №977к від 26.06.2014 року, за яким позивачу надано спірну квартиру як службову на склад сімї 4 особи.

За наслідками такого рішення позивач набув право на користування спірним житлом, як службовим, та йому повинен був бути виданий спеціальний ордер на вселення у спірне житло, як підстава для вселення.

Вказане вбачається із того, що спірна квартира згідно розрахунку розподілу квартир в житловому будинку №32-б на вул. Бр.Міхновських визнана за Прокуратурою Львівської області, відповідно до договору інвестування №21/08 від 21.08.2013 року (лист Управління ЖГ ЛМР копія рорахунку а.с. 13-14); за рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №116 від 14.02.2014 року набула статусу службової Прокуратури Львівської області (рішення виконавчого комітету Львівської міської ради а.с. 15); крім цього рішенням громадської комісії з житлових питань при виконкомі Львівської міської ради від 13.06.2014 року рекомендовано погодити закріплення спірної квартири як службової за позивачем (лист прокуратури Львівської області (а.с 16-17).

Закон, у даному випадку Житловий Кодекс України (ст.ст. 121, 122), не передбачає необхідності ухвалення додаткових рішень будь-яким органом (зокрема і виконавчим комітетом ради, у даному випадку відповідачем) про надання вказаного житла як службового для набуття права користування ним.

Відсутність рішення відповідача, про яке вказує апелянт, а саме про закріплення службового житла за позивачем, зважаючи на відсутність будь-яких заперечень по суті щодо необхідності винесення такого рішення та видачі ордеру, з посиланням на необхідність розгляду такого та не пріоритетність надання житла працівникам прокуратури (листи-відповіді на звернення прокуратури Львівської області та позивача а.с. 18, 21), як технічні питання невидання такого протягом тривалого часу, жодним чином не можуть вплинути та необхідність видачі позивачу ордера на вселення у спірну квартиру.

Зважаючи на статус житла, прерогатива надання такого належить Прокуратурі Львівської області рішення про що нею прийняте.

Рішення відповідача про закріплення такого житла перед видачею ордеру, фактично є формальною стадією лише перевірки дотримання законодавства при винесенні такого рішення прокуратурою Львівської області. Відповідач не взмозі прийняти іншого рішення окрім закріплення такого за позивачем у випадку дотримання вимог закону при ухваленні рішення про надання такого позивачу її роботодавцем. Він не вправі надати такого іншій особі, змінити його статус із службового на інший, тощо. Тому, посилання про перебування на черзі на отримання житла інших осіб у даній ситуації є безпідставним та таким, що жодним чином не може впливати на надання спірної квартири позивачу.

У даному випадку свобода розсуду, тобто обрання між кількома юридично допустимими рішеннями те, яке він вважає найкращим за даних обставин відповідача обмежується або видачею ордеру або невидачею такого із наведенням підстав неможливості, в силу закону, видати такий. Крім цього, слід вказати і про те, що у даному випадку свободи розсуду у відповідача не існує, оскільки єдиним можливим рішенням відповідача могло б бути рішення про закріплення службового житла за позивачем, оскільки, будь-яких даних про необхідність винесення рішення про відмову у закріпленні службового житла за позивачем немає, про такі не відомо та доказів цього не представлено.

Зважаючи на вказане, судом, при ухваленні оскаржуваного рішення, не підмінено собою орган місцевого самоврядування, а вирішено питання про захист житлових прав позивача, які у нього виникли на підставі зазначених вище рішень, порушуються відповідачем у спосіб бездіяльності та у інший спосіб захищені бути не могли.

Враховуючи те, що після винесення необхідних рішень про надання позивачу службового приміщення у нього виникло право на житло та право на отримання на підставі таких спеціального ордеру для вселення, тобто право на користування конкретним житловим приміщенням, право на яке у нього виникло раніше (після винесення рішення про надання йому такого), слід вказати і про те, що проявлена бездіяльність відповідача щодо видачі йому такого ордеру (для видачі якого слід винести рішення про закріплення за ним такого) фактично порушує право позивача на житло.

Відповідач, зважаючи на дотримання вимог закону Прокуратурою Львівської області, прерогативою якої є винесення такого рішення, про що жодних заперечень від відповідача не надходило; безпідставною, протягом тривалого часу невидачею ордеру фактично порушує житлові права позивача, права на користування наданого йому житла, не надаючи відповідного ордеру на вселення.

Враховуючи вказане, обраний спосіб захисту позивачем його порушених житлових прав є вірним та вимога заявлена ним у позові вірно задоволена судом першої інстанції.

Вказане рішення винесене, також, і у відповідності до ст. 47 Конституції України та ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В контексті ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод слід, також, вказати і про те, що у даному випадку орган держави у порушення вимог закону, протиправно втручається у житлові права позивача порушуючи такі, без жодних на те необхідних підстав втручання у демократичному суспільстві. Бездіяльність відповідача, не вчинення необхідних, законних дій тривалий час позбавляють позивача права на житло.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та таку відхилити, рішення ж суду першої інстанції залишити без змін.

Про неправомірність бездіяльності відповідача додатково свідчить і факт винесення відповідачем наказу «Про закріплення службової квартири №19 на вул.. Бр. Міхновських 32-Б гр. ОСОБА_3В.» №810 від 1.12.2016 року та видача відповідачу ордера на службове житлове приміщення після ухвалення судом рішення та до набрання таким законної сили, а саме 1.12.2016 року (копія корінця ордеру на службове приміщення №0000649 від 1.12.2016 року та наказ № 810 від 1.12.2016 року а.с. 100, 101).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: М.М. Шандра

ОСОБА_9