Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/4720/16 Головуючий у 1 інстанції: Гашук К.В.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенко Е.А.,

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, який в ході судового розгляду справи неодноразово уточнювався.

В обґрунтування позову зазначено, що 05.01.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, був укладений кредитний договір б/н, за яким позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2., п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, в яких зазначено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та Банком договір, що підтверджується його підписом у заяві.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав та надав позичальнику кредит у розмірі встановленому договором.

Проте, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо погашення заборгованості в повному обсязі не виконував внаслідок чого в нього утворилась заборгованість за кредитним договором.

Так, судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2008 року по справі № 2н-312/08 з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнута заборгованість у розмірі 5038 грн. 83 коп., яка станом на 06.04.2008 року складалась із заборгованості за кредитом в сумі 2 940 грн. 75 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2 098 грн. 08 коп.

Зазначений судовий наказ виконано боржником лише 27.05.2013 року, у зв'язку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» до моменту погашення тіла кредиту, 27.05.2013 року, здійснював нарахування відсотків, які, на думку позивача, підлягають стягненню з відповідача.

Після погашення заборгованості за судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2008 року станом на 31.03.2014 року відповідач має заборгованості за відсотками у розмірі 10 485 грн. 84 коп., які було нараховано до 27.05.2013 року.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що в силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням проведеним належним чином, просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 485 грн. 84 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за відсотками, які нараховані за користування кредитними коштами за кредитним договором № б/н від 05 січня 2005 року у розмірі 9 262,49 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог Банку, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Судом встановлено, що 05.01.2005 року ОСОБА_3 підписав заяву на отримання у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитної картки Універсальна з кредитним лімітом 1 150 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.(а.с.13-14)

Згідно підписаної відповідачем заяви від 05.01.2005 року, оригінал якої було оглянуто судом першої інстанції, ОСОБА_3 було видано кредитну картку НОМЕР_1, при цьому датою відкриття рахунку зазначено 26.12.2005 року.

Вказані обставини підтверджуються підписами посадових осіб ПАТ КБ «ПриватБанк» та печатками юридичної особи (а. с. 2 Т. 2).

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування факту видачі кредитної картки із встановленим умовами договору кредитним лімітом ОСОБА_3, крім власних пояснень, суду не надав.

Згідно з наданих представником позивача суду документів, строк дії картки, яка була видана відповідачу за заявою від 05.01.2005 року, визначено до грудня 2008 року (а. с. 197, Т. 1).

Зі змісту заяви ОСОБА_3 від 05.01.2005 року, яку він особисто підписав, що підтвердив у судовому засіданні першої інстанції, вбачається, що останній погодився, що вказана заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами становлять між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг.

Своїм підписом ОСОБА_3 підтвердив, що він ознайомлений та згоден з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами Банку

Згідно заяви від 04.08.2006 року, яка підписана особисто ОСОБА_3 (а.с. 1 Т. 2), що ним не спростовувалось, за вказаною кредитною карткою було збільшено кредитний ліміт до 3 000 грн. Визначено порядок погашення заборгованості, а саме щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості.

Згідно виписки з особового рахунку ОСОБА_3 (а. с. 54-60 Т.1.) вбачається, що 05.01.2006 року, що не суперечить даті відкриття рахунку за заявою (26.12.2005 року), на платіжну карту відповідача було встановлено кредитний ліміт в сумі 1150 грн., які і було передбачено умовами заяви від 05.01.2005 року, а 04.08.2006 року вказаний кредитний ліміт було збільшено до 3 000 грн., що відповідає заяві ОСОБА_3 про збільшення кредитного ліміту від 04.08.2006 року.

Як вбачається з витребуваних і досліджених судом першої інстанції матеріалів справи № 2н-312/08 за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3, 23 квітня 2008 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя винесено судовий наказ, відповідно до якого з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 5 038 грн. 83 коп., яка згідно розрахунку складалася із заборгованості за кредитом в сумі 2 940 грн. 75 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2 098 грн. 08 коп.

Згідно довідки Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ від 12.04.2016 року № 324/4 (а. с. 206 Т. 1), 26.09.2012 року для погашення заборгованості за судовим наказом надійшли грошові кошти в сумі 5 652 грн. 93 коп. На рахунок стягувача кошти були перераховані за платіжними дорученнями 19.04.2013 року. Виконавче провадження закінчено відповідно до п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»

Колегія суддів погоджується з висновокм суду про те, що вказані обставини свідчать, що ОСОБА_3 визнавав борг перед ПАТ КБ «ПриватБанк», а отже і визнавав наявність договірних правовідносин, між сторонами по справі.

З матеріалів цивільної справи № 2н-312/08 вбачається, що із заявою про скасування судового наказу відповідач звернувся лише у серпні 2015 року. Тобто, сплативши борг за судовим наказом у вересні 2012 року, відповідач оскаржив виконавчий документ лише через три роки, вже після звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» із позовними вимогами про стягнення заборгованості за відсотками, які були нараховані позивачем до фактичного виконання грошового зобов'язання та ухвалення по цій справі рішення суду про відмову у задоволенні позову, яке було в подальшому скасовано ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Вказані обставини спростовують доводи відповідача та його представника, що примусове виконання судового наказу, шляхом особистого внесення грошових коштів на рахунок виконавчої служби, відбулося лише у зв'язку з необхідністю на той час усунути перешкоди відповідачу у виїзді за кордон.

Суд першої інстанції, виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, правильно дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що після ухвалення судового наказу відносини сторін кредитного договору не були припиненими, а отже кредитор мав право нараховувати проценти за користування кредитними коштами, які були передбачені кредитним договором до моменту погашення заборгованості за судовим наказом.

Апеляційна скарга не містить доводів про порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення спору.

Суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення у відповідності до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ч. 2 статті 308 ЦПК України).

Керуючись ст. ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

ЄУН 335/6284/14ц

Провадження №22ц/778/4720/16 Головуючий у 1 інстанції: Гашук К.В.

Суддя-доповідач: Воробйова І.А.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

13 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенко Е.А.,

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: