Справа № 186/1364/16-ц
Номер провадження № 2/0186/670/16
02 грудня 2016 року м.Першотравенськ Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої - судді Янжули С. А.
при секретарі: Лиман Н.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення строку звернення до суду та визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,
11 жовтня 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поновлення строку звернення до суду та визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 13 листопада 2000 року відповідач продав їй двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (колишня вул.Комсомольська), м.Першотравенська, Дніпропетровської області, загальною площею 52,5 кв.м, житловою площею 28,1 кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Промисловій товарній біржі 13 листопада 2000 року за №11/17-НДП.
При оформленні договору сторони домовилися про істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору і сторони не ухилялися від нотаріального посвідчення договору, оскільки цього не вимагали умови самого договору.
Відповідач виписався зі спірної квартири, що підтверджує виконання п.5 умов договору купівлі-продажу нерухомого майна.
Договір було зареєстровано в КП Павлоградському міжміському БТІ.
Пунктом 8 Договору визначено, що відповідно до ст. 227 ЦК України, цей договір підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації м.Павлограда, що і було здійснено позивачем. Згідно реєстраційного посвідчення від 28 листопада 2000 року, Павлоградське бюро технічної інвентаризації засвідчило, що квартира №48 в житловому будинку №67 по вулиці Молодіжна, міста Першотравенська зареєстрована за позивачкою на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Промисловій товарній біржі 13 листопада 2000 року за №11/17-НДП.
Колективне підприємство Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації видало технічний паспорт на вказану квартиру на її ім'я.
Документ, що підтверджує право власності на майно, що відчужується, не відповідає вимогам законодавства, оскільки договір купівлі-продажу вказаної квартири зареєстрований на Павлоградській товарній біржі за №11/17- НДП, тобто договір посвідчено біржею, а не нотаріусом, що суперечить вимогам чинного законодавства.
Просить суд поновити строк звернення з позовом до суду, так як про порушене право дізналися лише в жовтні 2016 року, коли звернулася до державного реєстратора та визнати правочин, укладений 13 листопада 2000 року між сторонами - договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений Павлоградською товарною біржею, дійсним.
В судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяви про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовільнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день слухання справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не відомі. Суд, зі згоди позивачки, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Враховуючи вимогист.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.
За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).
На підставі ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно ч.5 ст.267 цього ж Кодексу якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Так як позивачці було невідомо, що договір купівлі-продажу нерухомого майна зареєстрований на біржі є недійсним, а про порушення свого права дізналася лише у жовтні 2016 року, коли звернулася до державного реєстратора, суд вважає за можливе визнати причини пропущення позовної давності поважними і порушене право підлеглим захисту.
Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують бо скасовують відповідальність особи.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 оку, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року.
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.
У період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст.ст. 224, 227 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.
За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч.1 ст. 128 ЦК України (1963р.)), а у відповідності зі ст.153 ЦК України (1963 р.) договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.
Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.
Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
На виконання вимог ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР (1963 року) 13 листопада 2000 року договір купівлі - продажу був зареєстрований в Павлоградському БТІ за №11-17-НДП та відповідні відомості про нового власника були внесені до технічного паспорту на квартиру.
Реєстрація Павлоградського БТІ за позивачкою права власності на квартиру на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на листопад 2000 року не суперечила чинному законодавству.
Згідно з ч.4 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_2 (колишня Комсмольська). Договір купівлі-продажу укладений на Промисловій Товарній біржі 13 листопада 2000 року та зареєстрований під №11/17-НДП.
Копією реєстраційного посвідчення №4-17 від 28 листопада 2000 року, виданого Павлоградським бюро технічної інвентаризації підтверджується, що право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі вказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна.
Згідно копії свідоцтва про одруження від 09 жовтня 1999 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 одружилися 09 жовтня 1999 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_4. Паспорт на ім'я ОСОБА_1 позивачка отримала 18 грудня 2000 року, тобто на момент укладення договору купівлі-продажу квартири її прізвище було ОСОБА_3, яке після реєстрації шлюбу змінилося на ОСОБА_1.
Перешкодою для оформлення документів на цільове використання придбаних квартир є те, що договір обміну нерухомого майна не посвідчений нотаріально.
Сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу нерухомого майна і, так як їм було невідомо, що Товарна біржа не має права посвідчувати вказаний договір, про порушення їх права стало відомо в жовтні 2016 року, суд вважає за необхідне продовжити позивачці строк звернення до суду, так як вона його порушила з поважних причин та визнати вказаний договір дійсним.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак, враховуючи, що позивачка в позовній заяві не просять покласти судові витрати на відповідача, то суд, за таких обставин, вважає за можливе не стягувати понесені позивачкою судові витрати з відповідача по справі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.30, 60, 62, , 212, п.6 ст.256, 224-226 ЦПК України,- суд
ОСОБА_1 продовжити строк звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.
Визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, за яким позивачка купила у відповідача належну йому квартиру АДРЕСА_1 (колишня Комсомольська), м.Першотравенськ, Дніпропетровська область, загальною площею 52,5 кв.м, житловою площею 28,1 кв.м, зареєстрований Промисловою Товарною біржею 13 листопада 2000 року за №11/17 - НДП- дійсним.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_5ла