УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 1 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 8 липня 2013 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 5 квітня 2005 року у розмірі 74 414,02 дол. США та 822 229 грн 59 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2014 року заочне рішення районного суду змінено, стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 5 квітня 2005 року у розмірі 74 414,02 дол. США, пеню у розмірі 201 120 грн 98 коп. та 3 % річних у розмірі 67 846 грн 77 коп. У іншій частині рішення суду залишено без змін.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2014 року, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд апеляційної інстанції не врахував, що він вправі ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті лише за умови, якщо у кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст. 533 ЦК України) та за наявності хоча б у однієї сторони зобов'язання: або у банка - отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України. Зазначав, що вказана обставина існувала ще до моменту ухвалення рішення апеляційним судом. При цьому посилався на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 10 лютого 2016 року № 6-1680цс15, відповідно до якої якщо у кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст. 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобов'язання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України ( ст. 5 ДекретуКабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 1 червня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказана заявником обставина не є нововиявленою обставиною у розумінні ст. 361 ЦПК України і не може слугувати підставою для перегляду рішення за нововиявленим обставинами.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення суду не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 1 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І.Гулько

С.П.Штелик