Ухвала

іменем україни

23 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Закропивного О.В.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він разом з відповідачем є співвласниками будинку по АДРЕСА_1 по 57/100 часток та 43/100 часток відповідно. Відповідач до 1968 року проживала у спірному будинку, а після укладення шлюбу проживає в будинку чоловіка. Крім того, відповідач не сплачує комунальні послуги та не несе витрат по утриманню будинку, позивач сам підтримує будинок та проводить його ремонт. Спільне користування будинком є неможливим, оскільки він будувався як одноквартирний і має загальну систему опалення, газопостачання та електропостачання. Припинення права на частку в спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача і членам її сім'ї, оскільки у ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності перебуває житловий будинок по АДРЕСА_2.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просив: визнати за ним право власності на 43/100 частин будинку по АДРЕСА_1, належну ОСОБА_4; стягнути з нього на користь відповідача 41 816,28 грн.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 04 грудня 2015 року позов задоволено. Припинено право власності ОСОБА_4 на 43/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості 43/100 частин будинку в розмірі 41 826,28 грн. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 43/100 частин вказаного будинку. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із відсутності правових підстав, зокрема, передбачених ст. 365 ЦК України, за наявності яких суд може задовольнити даний позов про припинення права відповідача на частку у спільному майні сторін.

Такі висновки колегія суддів вважає правильними і такими, що узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін - ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно померлого згідно заповіту від 12 грудня 1989 року, відповідно до якого все своє майно та житловий будинок по АДРЕСА_1 він заповів: частину будинку з входом зі сторони АДРЕСА_3 та сарай дерев'яний, погріб - дочці ОСОБА_4; частину будинку з входом зі сторони АДРЕСА_1 та гараж - сину ОСОБА_3

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 жовтня 1990 року ОСОБА_4 є спадкоємицею зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, яке складається з 43/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1. Крім спірного будинку на ділянці за вказаною вище адресою знаходяться: сарай, погріб, гараж, літня кухня, огорожа, колодязь.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 квітня 1990 року ОСОБА_3 є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, яке складається з 57/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1. Крім спірного будинку на ділянці за вказаною вище адресою знаходяться: сарай, погріб, гараж, літня кухня, огорожа, колодязь.

ОСОБА_4 05 серпня 1967 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6

21 грудня 1999 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 купили житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 в рівних частинах кожний

З 25 січня 2000 року ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_7 зареєстровані по АДРЕСА_2.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Положеннями ст. 365 ЦК України передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Вказані вище висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року № 6-2811цс15, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що будинок фактично поділено на дві частини з виходами на різні вулиці, тобто спільне володіння і користування майном є можливим, а частка відповідача є значною, оскільки складає 43/100 частин спірного будинку, та може бути виділена в натурі.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.В.Закропивний

О.В.Кафідова

І.М. Фаловська