01.12.2016 Єдиний унікальний номер 205/9068/15-ц
справа № 2/205/777/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Басової Н.В.,

при секретарі Черновол О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради про встановлення факту набуття права власності, визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 29 грудня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради про встановлення факту набуття права власності, визнання права власності на квартиру. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 15 березня 1980 року. В період шлюбу за спільні кошти вони придбали квартиру АДРЕСА_1. Однак позивач та ОСОБА_2 не зареєстрували право власності в КП «ДМБТІ». 08 березня 2005 року ОСОБА_2 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на ? частину спірної квартири. Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса від 28 листопада 2015 року йому було відмовлено в видачі свідоцтва через те, що право власності на квартиру не була зареєстровано.

Позивач просив суд встановити факт отримання ОСОБА_2, померлою 08 березня 2005 року, ? частини квартири АДРЕСА_1; визнати за ним право власності на ? частину зазначеної квартири; визнати за ним право власності на ? частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_2, померлої 08 березня 2005 року.

У своїй заяві до суду представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Представник Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано 15 березня 1980 року (а.с. 8).

В період сумісного шлюбу ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстром № 2800. Покупцями в цьому договорі вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 9). Зазначений договір не було зареєстровано в КП «ДМБТІ» чи Реєстраційній службі.

08 березня 2005 року ОСОБА_2 померла (а.с. 20). Після її смерті відкрилась спадщина на ? частину вищезазначеної квартири. Позивач належним чином прийняв спадщину, оскільки проживав зі спадкодавцем на час її смерті (а.с. 18, 19).

Постановою державного нотаріуса Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 28 листопада 2015 року № 4422/02-31 позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю реєстрації права власності на квартиру за померлою (а.с. 22-23).

У відповідності зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього ж Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Верховним Судом України у листі «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за II півріччя 2013 року» від 01.02.2014 року роз'яснено, що виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Аналогічна правова позиція зазначена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У положеннях п. 3.1 ОСОБА_6 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно технічного паспорту, виготовленого КП «ДМБТІ» станом на 20 червня 2003 року квартира АДРЕСА_1 житловою площею 17,6 кв.м., загальною площею 30,3 кв.м., складається з: 1 коридор, 2 туалет, 3 кухня, 4 житлова, (а.с. 10-13).

З огляду на те, що з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, померлої 08 березня 2005 року, ніхто крім позивача не звертався, а також враховуючи існування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання за ним права власності на ? частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті дружини.

В той же час, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині встановлення факту отримання ОСОБА_2 ? частини спірної квартири та визнання за позивачем права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 на підставі ст. 60 СК України, оскільки позивачу відповідно до договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (зазначений договір не зареєстровано в Реєстраційній службі) належить право власності на ? частину вищезазначеної квартири та позивачем не надано доказів на підтвердження існування перешкод для здійснення реєстрації права власності на належному йому ? частину спірної квартири на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

На підставі викладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкуваннях», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 15-16, 392, 1218, 1261, 1269-1270 ЦК України, ст. ст. 10-11, 59-60, 88, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради про встановлення факту набуття права власності, визнання права власності на квартиру задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, житловою площею 17,6 кв.м., загальною площею 30,3 кв.м., яка складається з: 1 коридор, 2 туалет, 3 кухня, 4 житлова, в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_2, померлої 08 березня 2005 року.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.В. Басова