справа № 243/7934/16-ц
провадження № 2/243/3970/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Лаптєва М.В.

при секретареві Мороз К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітній платі, -

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Фонду державного майна про стягнення індексації заробітній платі, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала у ВАТ «Содовий завод» у період з 03 листопада 1982 року по 24 листопада 2000 року.

Рішенням Словянського міськрайонного суду від 15.08.2016 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь позивачки індексацію заробітної плати в розмірі 14 442 грн. 88 коп. та середній заробіток в сумі 25 659 грн. 73 коп. Однак до теперішнього часу рішення не виконано. У довідці ліквідатора йдеться про те, що виконати рішення суду від 15.08.2016 року не має можливості.

24 січня 2013 року одержано листа № 11-05-00801 Фонду Державного майна України про те, що станом на 01 січня 2013 року в Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% статутному капіталу ВАТ «Содовий завод». 10 вересня 2013 року колектив працівників ВАТ «Содовий завод» звернувся зі скаргою на невиконання рішень Словянського міськрайонного суду Донецької області. 18 жовтня 2013 року одержано лист Державної виконавчої служби України, про те, що Постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом. Оскільки ВАТ «Содовий завод» є державним підприємством та заборгованість перед нею залишається непогашеною, тому просить суд стягнути з Фонду державного майна України індексацію заробітної плати в розмірі 14 442 грн. 88 коп. на підставі п. 2 ст. 619 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 державного майна, як засновник ВАТ «Содовий завод» несе субсидіарну відповідальність за боргами ВАТ «Содовий Завод» перед нею.

Позивач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявилась, надала суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, на задоволені позовних вимог наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Представник відповідача ОСОБА_2 державного майна України в судове засідання не зявився про час та дату розгляду справи належним чином був повідомлений, надав суду письмові заперечення прорти позову та просив розглядати справу у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд відмовляє у задоволенні позову, виходячи з наступних підстав.

Рішенням Словянського міськрайонного суду від 15.08.2016 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь позивачки індексацію заробітної плати в розмірі 14 442 грн. 88 коп. та середній заробіток в сумі 25 659 грн. 73 коп. Однак до теперішнього часу рішення не виконано. У довідці ліквідатора йдеться про те, що виконати рішення суду від 15.08.2016 року не має можливості.

24 січня 2013 року одержано листа № 11-05-00801 Фонду Державного майна України про те, що станом на 01 січня 2013 року в Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% статутному капіталу ВАТ «Содовий завод».

Згідно із статутом ВАТ Содовий завод, підприємство засноване відповідно рішення Фонду державного майна України від 20 грудня 1995 року № 50-АТ шляхом перетворення ДП «Хімпром» у ВАТ Содзавод згідно із Указом Президента України від 26 листопада 1994 року № 699/94 Про заходи щодо забезпечення прав громадян на використання приватизаційний майнових сертифікатів . ВАТ «Содовий завод» є юридичною особою, здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства та статуту, має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в банках, має право укладати угоди(контракти), набувати майнових та особистих прав, нести обовязки, виступати в суді, арбітражному або третейському суді.

Нормами ст. 619 ЦК України, регулюються правовідносини зобовязального характеру, за якими договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова(субсидіарна) відповідальність.

Частиною 1 ст. 176 ЦК України передбачається розмежування відповідальності за зобовязаннями держави, АРК, територіальних громад та створених ними юридичних осіб, згідно якого Держава, АРК, територіальні громади не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, ст. 176 ЦК України закріплює загальну норму про розмежування відповідальності публічно-правових утворень за своїми зобовязаннями та створених ними юридичних осіб. ЦК передбачає загальне правило, згідно з яким держава, інші публічно-правові утворення (АРК, територіальні громади) не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб. Ця норма направлена на конкретизацію положень ч.3 ст. 96 ЦК України згідно з якою юридична особа самостійно відповідає за зобовязаннями юридичної особи, учасник(засновник) юридичної особи не відповідає за зобовязаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобовязаннями його учасника(засновника). Вказівка на субсидіарну відповідальність держави, АРК, територіальних громад, як засновників створених ними юридичних осіб публічного права, яку містить норма ст. 176 ЦК, - передбачає можливість встановлення такої відповідальності спеціальними законами.

Як достовірно встановлено у судовому засіданні, засновником ВАТ «Содовий завод» є держава в особі Фонду Державного майна України.

З врахуванням наведеного, можливо дійти висновку, що правовідносини, які склалися між ВАТ «Содовий завод» та ОСОБА_2 державного майна, - є правовідносини засновника та створеного ним підприємства, за якими засновник не відповідає по боргах підприємства, а підприємство не відповідає по боргах засновника. Такі відносини відповідають нормам чинного цивільного законодавства, зокрема положенням ст. 176 ЦК України, підтверджується статутом ВАТ «Содовий завод», згідно із яким підприємство є юридичною особою, створеною державою, яка не відповідає за зобовязаннями держави та акціонерів, а держава не відповідає за зобовязаннями Товариства.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що ОСОБА_2 Держмайна України в силу ст. 176 ЦК України не несе субсидіарну відповідальність по боргах ВАТ «Содовий завод», до того ж, не є правонаступником ВАТ «Содовий завод».

Згідно із ст.ст. 1, 5 Закону України «Про ОСОБА_2 державного майна України», ОСОБА_2 державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. До повноваження Фонду державного майна України належить погодження мирових угод, планів санації і переліків ліквідаційних мас та змін і доповнень до них у справах про банкрутство господарських організацій з корпоративними правами держави понад 50 відсотків їх статутного капіталу, які перебувають у процесі приватизації.

Згідно із ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Як зазначено у ч. 1 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею.

При цьому у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі.

Згідно із ч. 2 ст. 152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України «Про акціонерні товариства» засновниками акціонерного товариства визнаються держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, а також фізичні та/або юридичні особи, що прийняли рішення про його заснування.

Отже, незалежно від того, що засновником товариства є держава, здійснення діяльності через таку форму господарського товариства як акціонерне обмежує відповідальність учасників такого товариства за боргами самого товариства, на відміну від господарських товариств у формі повного, командитного товариства та товариства з додатковою відповідальністю, відповідальність у яких має субсидіарний характер.

У звязку із викладеним, підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача індексації заробітної плати у суду немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 152, 619 ЦК України, ст.ст. 3, 9 Закону України «Про акціонерні товариства», ст.ст. 38, 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.ст. 1, 5 Закону України «Про ОСОБА_2 державного майна України», суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітній платі - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду ОСОБА_3