Дата документу Справа №
Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У.№ 331/4027/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Антоненко М.В.
Справа № 22-ц/778/4145/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Автолідер-2010» про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 22 листопада 1996 року Жовтневим відділом ЗАГС м. Запоріжжя зареєстровано шлюб між позивачкою та ОСОБА_7 відповідачем по справі.

22 червня 1999 року між ОСОБА_8, що діяла особисто за себе та за ОСОБА_9, на підставі нотаріально посвідченого доручення, та ОСОБА_7, ОСОБА_6, що діяла за себе та за неповнолітнього ОСОБА_10, ОСОБА_11 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1/Грязнова в м. Запоріжжя. За цим договором, кожен з покупців отримав по 1/4 частині квартири, тобто ОСОБА_6 разом з чоловіком на двох 1/2 частину.

Крім того, наприкінці 2007 року подружжям було придбано автомобіль ЗАЗ ТР699Р, 2007 року випуску, номер державної реєстрації АР 3549 ВВ, який було зареєстровано на ОСОБА_7

Тобто, за час подружнього життя, ними було придбано 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, та автомобіль ЗАЗ ТР699Р, 2007 року випуску, номер державної реєстрації АР 3549 ВВ.

Оскільки подружнє життя не склалося, враховуючи протилежність поглядів на життя та побут, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спільно прийняли рішення розірвати шлюб. 07 квітня 2015 року до Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, позивач спільно з відповідачем подала заяву про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей відповідно до ст. 106 Сімейного кодексу України (спільний син ОСОБА_10 - є повнолітнім).

08 травня 2015 року шлюб було розірвано, у звязку з чим позивачем отримано свідоцтво про розірвання шлюбу ОСОБА_1 І-ЖС № 109379 від 08.05.2015 року.

Як стало відомо позивачу, 25.04.2015 року без її відома та згоди, ОСОБА_7, продав автомобіль ЗАЗ ТР699Р, 2007 року випуску, номер державної реєстрації АР 3549 ВВ який належав подружжю на праві спільної сумісної власності, своїй невістці, ОСОБА_5 другому відповідачу по справі.

Так, 25 квітня 2015 року ОСОБА_7 уклав договір комісії з ТОВ Автолідер-2010, вже на підставі якого від імені відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю Автолідер-2010 уклало договір купівлі-продажу автомобілю марки З АЗ ТР699Р, 2007 року випуску, кузов № У60ТР699Р7/У372577, номер державної реєстрації АР 3549 ВВ з ОСОБА_5.

Посилаючись на зазначені обставині просила суд, визнати договір купівлі-продажу автомобілю ЗАЗ ТР699Р, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1, номер д/р АР 3549 ВВ від 25.04.2015 року недійсним.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобілю ЗАЗ ТР 699Р, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1, номер д/р АР 3549 ВВ від 25.04.2015 року.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

В силу ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, та визнаючи угоду недійсною, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач без згоди з позивача, дружини, відчужив автомобіль, який був спільним сумісним майном подружжя.

Проте повністю погодитись із таким висновком суду не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 листопада 1996 року Жовтневим відділом ЗАГС м. Запоріжжя зареєстровано шлюб між позивачкою та ОСОБА_7 відповідачем по справі.

Наприкінці 2007 року подружжям було придбано автомобіль ЗАЗ ТР699Р, 2007 року випуску, номер державної реєстрації АР 3549 ВВ, який було зареєстровано на ОСОБА_7

Оскільки подружнє життя не склалося, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спільно прийняли рішення розірвати шлюб. 07 квітня 2015 року до Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, позивач спільно з відповідачем подала заяву про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей відповідно до ст. 106 Сімейного кодексу України (спільний син ОСОБА_10 - є повнолітнім).

08 травня 2015 року шлюб було розірвано, у звязку з чим позивачем отримано свідоцтво про розірвання шлюбу ОСОБА_1 І-ЖС № 109379 від 08.05.2015 року.

25 квітня 2015 року ОСОБА_7, продав автомобіль ЗАЗ ТР699Р, 2007 року випуску, номер державної реєстрації АР 3549 ВВ який належав подружжю на праві спільної сумісної власності, ОСОБА_5 другому відповідачу по справі.

Так, 25 квітня 2015 року ОСОБА_7 уклав договір комісії з ТОВ Автолідер-2010, вже на підставі якого від імені відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю Автолідер-2010 уклало договір купівлі-продажу автомобілю марки З АЗ ТР699Р, 2007 року випуску, кузов № У60ТР699Р7/У372577, номер державної реєстрації АР 3549 ВВ з ОСОБА_5.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Установивши, що спірний автомобіль придбано за час шлюбу та за спільні кошти подружжя, суд дійшов правильного висновку про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі.

Однак, відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Колегією суддів встановлено, з пояснень самої позивачки в ході апеляційного розгляду вбачається, що вона не бажає мати у власності вказаний автомобіль, та користуватись ним, автомобілем постійно управляв лише колишній чоловік, її намір саме отримати за проданий автомобіль грошову компенсацію, а вказаний спосіб захисту її права визначали різні адвокати до яких вона неодноразово зверталась.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права (ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивачеві належить й право визначення предмета і підстав позову.

Однак, звертаючись до суду позивач невірно обрала належний спосіб захисту свого права у даних правовідносинах, який суд не може змінювати.

Окрім цього, задовольняючи позов та визнавши недійсним договір купівлі-продажу автомобілю ЗАЗ ТР 699Р від 25.04.2015 року, суд попередньої інстанції не врахував, що таким способом не поновлено жодного права позивачки.

Таким чином рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

При цьому колегія суддів зазначає на наявність права у позивачки звернутись до суду з позовом про компенсацію вартості відчуженого майна.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2016 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: