Ухвала

іменем україни

23 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Інтелект» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Інтелект» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект») звернулось до суду із указаним позовом до ОСОБА_1, обґрунтовуючи його тим, що 02 липня 2007 року між сторонами було укладено договір позики, згідно із яким ОСОБА_1 надала ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект» безвідсоткову позику у грошовій формі в сумі 500 000 грн для господарських потреб на строк до 15 лютого 2008 року.

З метою забезпечення виконання умов вищевказаного договору позики, 13 лютого 2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого стало нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля універмагу «Ювілейний» літ. А з прибудовою, площею 1586,4 кв. м, будівля складу господарських товарів літ. Г площею 93,9 кв. м, будівля складу літ. Д площею 123,2 кв. м, будівля автомобільної пожежної частини літ. Ж площею 250,1 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1

15 квітня 2008 року між ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект» та ОСОБА_1 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно з п. 1 якого ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект» передала, а ОСОБА_1 набула право власності на вищезазначені об'єкти нерухомого майна.

Позивач вважав, що вищезазначений договір про задоволення вимог іпотекодержателя укладений з порушенням вимог підпункту 5.5.1 пункту 5.5 укладеного між сторонами договору іпотеки від 13 лютого 2008 року, а також у порушення вимог ч. 1 ст. 35, ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент укладання спірного договору, оскільки ОСОБА_1 не надсилала позивачу будь-яких письмових вимог про усунення порушених зобов'язань за договором іпотеки або договором позики, чим позбавила позивача можливості задовольнити її вимоги без звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом повернення їй отриманих в позику коштів.

Крім того, вартість об'єктів нерухомості, що перейшли у власність позивача, була визначена з порушенням вимог закону, що призвело до перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя на суму 10 315 000 грн.

При цьому позивач вказував на те, що вказані порушення виявлені ним в січня 2014 року в особі нового учасника та керівника ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект».

Враховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 вересня 2014 року позов ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект» задоволено.

Визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект» та ОСОБА_1 15 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Кондратьєвим В.Ю. за реєстровим № 795.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») відхилено. Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 вересня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 02 липня 2007 року між ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект» та ОСОБА_1 було укладено договір позики, за умовами якого остання надала товариству безвідсоткову позику у грошовій формі в сумі 500 000 грн для господарських потреб.

Згідно із п. п. 4.2.2 п. 4 вказаного договору позики позивач зобов'язався своєчасно сплатити позику у порядку, передбаченому цим договором, і погасити заборгованість за позикою перед відповідачем до 15 лютого 2008 року включно готівковими коштами.

На забезпечення виконання умов вищевказаного договору позики 13 лютого 2008 року між сторонами у справі було укладено договір іпотеки, предметом якого стало нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля універмагу «Ювілейний» літ. А з прибудовою, площею 1586,4 кв. м, будівля складу господарських товарів літ. Г площею 93,9 кв. м, будівля складу літ. Д площею 123,2 кв. м, будівля автомобільної пожежної частини літ. Ж площею 250,1 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Підпунктом 5.5.1 пункту 5.5 вказаного договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов'язань за цим договором або договором позики у встановлений іпотекодержателем строк, іпотекодержателю передається право власності на предмет іпотеки, шляхом укладання договору про задоволення вимог іпотеко- держателя.

У зв'язку із невиконанням ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект» умов вищезазначених договорів позики та іпотеки, 15 квітня 2008 року між сторонами було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно з п. 1 якого ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект» передало, а ОСОБА_1 набула право власності на вищезазначені об'єкти нерухомого майна.

Згідно з п. 4 вказаного договору про задоволення вимог іпотекодержателя, вартість об'єктів нерухомості, яка визначена відповідно до довідки-характеристики ВООБТІ від 29 січня 2008 року, становить 390 180 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 не надсилала позивачу будь-яких письмових вимог про усунення порушених зобов'язань за договором іпотеки або договором позики, чим позбавила позивача можливості задовольнити її вимоги без звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом повернення їй отриманих в позику коштів.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач як іпотекодержатель набув предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною саме на момент такого набуття, на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Зазначена ж у п. 4 договору про задоволення вимог іпотекодержателя вартість об'єктів нерухомості не може вважатися вартістю предмета іпотеки в розумінні ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній на момент укладання спірного договору, оскільки така вартість визначена у порушення вимог законодавства.

При цьому, згідно з висновком про ринкову вартість (початкову ціну продажу) вищевказаних нежитлових приміщень виготовленим суб'єктом оціночної діяльності - незалежним оцінювачем ОСОБА_4, вартість вищезазначених об'єктів нерухомості станом на 12 лютого 2008 року становить 11 265 020 грн, що підтверджує вимогу ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект» про те, що останнє не отримало від ОСОБА_1 суму коштів, що перевищує 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя та складає 10 315 000 грн.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, відхиляючи доводи апеляційної скарги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», виходив з того, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину, якими за оскаржуваним договором про задоволення вимог іпотекодержателя були ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект» та ОСОБА_1

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя укладено між сторонами у справі 15 квітня 2008 року, а договір іпотеки між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено 15 липня 2008 року, а отже, оскаржуване рішення суду першої інстанції не впливає на права і обов'язки банку.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна, виходячи з наступного.

Приписами ст. 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Захист прав та інтересів особи реалізують за допомогою широких процесуальних гарантій, а незалучення кого-небудь з цих осіб до розгляду справи, інтересів яких стосується цей спір, позбавляє їх можливості скористатися для захисту своїх прав та свобод процесуальними правами та гарантіями.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Звертаючись до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилалося на те, що 14 липня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 185 000 доларів США строком до 11 липня 2018 року.

На забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору 15 липня 2008 року між цими ж сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку вищезазначені об'єкти нерухомості, які належали останній на підставі оскаржуваного договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 ст. 35 ЦПК України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін.

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди першої та апеляційної інстанції не встановили коло осіб, права яких можуть бути порушені прийнятими рішеннями, не вирішили питання про залучення їх до участі у справі, і як наслідок, неповно встановили фактичні обставини справи, що є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2015 року скасувати, справу направитина новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М.Фаловська