Справа № 367/7667/14-ц Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/897/16 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 18 23.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Антоненко В.І., Поліщука М.А.,

за участю секретаря Семиволос І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьов Володимир Юрійович, відділ державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції Київської області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

у с т а н о в и л а:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 18 серпня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 2614/0808/88-008, на підставі якого він отримав на споживчі цілі кредит у розмірі 80 000 дол. США зі сплатою 12,5 % річних за користування коштами та з терміном повернення до 17 серпня 2018 року.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, цього ж дня між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 2614/0708/88-006-Z-1, згідно якого іпотекодержателі надали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1. Дана квартира використовується як місце постійного проживання для усієї родини, в тому числі двох малолітніх дітей, та являється єдиним нерухомим майном, що знаходиться у їхній власності.

22 листопада 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на вказане нерухоме майно та за рахунок коштів отриманих від реалізації предмета іпотеки, задовольнити вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» в загальному розмірі 969 629,69 грн.

20 жовтня 2014 року державним виконавцем ВДВС Бучанського МУЮ Кудрановським Ю.В., за зверненням відповідача, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 45150343 з виконання зазначеного виконавчого напису.

Позивач вважає, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріусом було порушено вимоги Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір його заборгованості перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у письмовій вимозі, є безспірними. Хоча напис вчинено із надісланням письмової вимоги про відступлення на користь відповідача прав вимоги за кредитним договором та усунення порушень, однак жодної інформації від ПАТ «Сведбанк» про відступлення своїх прав вимоги за іпотечним договором на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» йому не було повідомлено.

Вказував, що квартира, яка являється предметом іпотеки як забезпечення зобов'язань за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, повною мірою підпадає під встановлену Законом заборону на примусове стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, тому нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис.

Також, невідповідність виконавчого документу вимогам, передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження та повернення документа заявнику, проте останній не вживав заходів по дотриманню даних приписів закону.

Крім того, відповідач незаконно утримує свідоцтво про право власності на квартиру та позбавляє позивача можливості виготовити проект для проведення робіт по влаштуванню автономного опалення у зв'язку із переведенням усього багатоквартирного будинку на автономне опалення.

У зв'язку з наведеним, ОСОБА_2 просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню; зупинити стягнення на предмет іпотеки; зобов'язати ТОВ «Кредитні ініціативи» повернути йому свідоцтво про право власності на квартиру.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 січня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. 22 листопада 2013 року за № 1923 про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 травня 2015 року заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновками суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 18 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2614/0808/88-008, на підставі якого останній отримав на споживчі цілі кредит у розмірі 80 000 дол. США зі сплатою 12,5 % річних за користування коштами та з терміном повернення до 17 серпня 2018 року.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 18 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 2614/0708/88-006-Z-1, згідно якого іпотекодержателі надали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 11 іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання боржником/іпотекодавцями основного зобов'язання повністю або частково, в тому числі якщо боржник/іпотекодавці не повернуть іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, інші платежі та штрафи, що передбаченні та/або випливають з основного зобов'язання.

За вибором іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення його вимог: за рішенням суду або у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 12 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2012 року на підставі договору факторингу № 15 ПАТ «Сведбанк», які є правонаступниками ВАТ «Сведбанк», відступили право вимоги за кредитним договором та на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстровим № 6970, відступили право вимоги за іпотечним договором ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу та договір про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. за реєстровим № 2187, за умовами яких клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладених з боржниками, та право вимоги за іпотечними договорами.

3 жовтня 2013 року відповідачем на адресу позивача та інших іпотекодавців було направлено повідомлення про зміну кредитора/стягувача за кредитним договором та іпотечну вимогу про усунення порушень та виселення, а саме: відповідач вимагав виконати умови кредитного договору та сплатити суму боргу в загальному розмірі 162 407,49 дол. США. Також в повідомленні зазначалось, що у разі невиконання цієї вимоги, позивач розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки згідно Закону України «Про іпотеку» шляхом звернення до суду з відповідним позовом чи вчинення виконавчого напису нотаріусом.

Указана вимога була отримана позичальником та іпотекодавцями 16 жовтня 2013 року, проте залишена ними без реагування.

22 листопада 2013 року на підставі поданих ТОВ «Кредитні ініціативи» документів, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцям на праві приватної власності, та за рахунок коштів отриманих від реалізації предмета іпотеки, задовольнити вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» в розмірі 969 629,69 грн., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 615 916,60 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 349 713,09 грн. та плати, що сплачена заявником за вчинення виконавчого напису - 4 000 грн.

20 жовтня 2014 року державним виконавцем ВДВС Бучанського МУЮ Кудрановським Ю.В., за зверненням відповідача, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 45150343 з виконання зазначеного виконавчого напису.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 18 ЦК України).

Згідно із п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Інструкція) вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Такий висновок відповідає позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року (справа № 6-158цс15).

Враховуючи, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем та іпотекодавцями письмової вимоги про усунення порушень та іпотечну вимогу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову з підстав наявності спору щодо розміру заборгованості позивача перед відповідачем.

Лише та обставина, що зазначена сума заборгованості за кредитом відрізняється від суми, що зазначена у повідомленні (вимозі), не свідчить про наявність спору.

Крім того, у повідомленні зазначено, що загальна сума заборгованості у 162 407,49 дол. США. станом на 1 вересня 2013 року складається із заборгованості за кредитом в сумі 77 057 дол. США, за відсотками - 43 752,42 дол. США, пеня - 41 598,07 дол. США, а в заяві про вчинення виконавчого напису вказано, що станом на 1 вересня 2013 року позивач має заборгованість за кредитом в загальному розмірі 120 809,42 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 965 629,69 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 77 057 дол. США (615 916,60 грн.) та за відсотками - 43 752,42 дол. США (349 713,09 грн.). Тобто в оспорюваному виконавчому написі зазначено гривневий еквівалент заборгованості позивача за мінусом нарахованої пені, стягнення якої є правом відповідача.

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений цим Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові або у вчиненні виконавчого напису, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Виконання рішення суду або виконавчий напис нотаріуса в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відстрочується.

Разом з тим, суд першої інстанції, погоджуючись із доводами позивача, не врахував, що даний Закон не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів, зокрема, відмови у вчиненні виконавчого напису.

Суд не звернув уваги на те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» набув чинності 7 червня 2014 року, а виконавчий напис було вчинено 22 листопада 2013 року, а тому його положення не мають правового значення для вирішення спору та не могли були взяті нотаріусом до уваги на час вчинення напису.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню.

Разом з тим, невиконання обов'язку про відступлення прав за іпотечним договором за умови повідомлення боржника про зміну кредитора за основним зобов'язанням, не має наслідком припинення забезпечувального зобов'язання, оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Розглядаючи спір, суд наведене проігнорував, належним чином не вмотивував свого висновку про те, що у відповідача відсутні правові підстави позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав неповідомлення банком про відступлення своїх прав вимоги за іпотечним договором на корить відповідача, та не врахував, що відступлення прав за іпотечним договором відбулося одночасно із відступленням права вимоги за основним зобов'язанням, про що боржник інформувався відповідним повідомленням, а договір про відступлення прав за ним відповідає вимогам закону щодо його форми.

Також судом безпідставно надано правову оцінку діям державного виконавця ВДВС Бучанського МУЮ щодо відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису, оскільки такі дії не є предметом даного судового розгляду (ст. 11 ЦПК України) і мають самостійний порядок оскарження (ст. 383 ЦПК України) й не можуть бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Судом першої інстанції зазначено, і на це є посилання в позовній заяві, що виклад тексту виконавчого напису на окремому аркуші є порушенням закону, проте наведений висновок не може впливати на вирішення спору, оскільки згідно п.п. 5.2. гл. 16 «Вчинення виконавчих написів» зазначеного вище Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, коли позивач отримав вимогу про необхідність погашення боргу, яку протягом тридцяти днів не виконав, а нотаріусу були надані документи, що підтверджують безспірність заборгованості, слід дійти висновку, що він правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства вчинив виконавчий напис та звернув стягнення на предмет іпотеки і підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню, не вбачається.

Зважаючи на вищевикладене, рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» необхідно стягнути документально підтвердженні судові витрати, а саме 267,96 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 267,96 грн. (двісті шістдесят сім гривень дев'яносто шість копійок) судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Антоненко

М.А. Поліщук