РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року Київський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Левченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування коштами, трьох процентів річних та неустойки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача проценти за користування коштами, 4% річних за період з 05.08.2013 року по 17.11.2015 року в сумі, еквівалентній 13751 дол. США за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення у справі, та передбачену в ОСОБА_4 позики від 21.10.2009 року в редакції Додаткового договору №1 від 22.10.2010 року неустойку за прострочення виконання зобовязань за період з 05.08.2013 року по 17.11.2015 року в розмірі 6 672 000,00 грн., та вирішити питання про розподіл судових витрат. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. 21.10.2009 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Договір позики, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_5, та зареєстр. в реєстрі за №4096. За вказаним договором позики відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 32500 дол. США на строк не пізніше 21.10.2010 року. 22.10.2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Додатковий договір №1 до ОСОБА_4 позики від 21.10.2009 року, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_5, та зареєстр. в реєстрі за №2398. Відповідно до умов якого загальна сума позичених коштів була збільшена до 38125 дол. США на строк не пізніше 21.10.2011 року. 22.10.2010 року в забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_2 його зобовязань за договором позики, між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_3 поручився перед позивачем за повернення відповідачем ОСОБА_2 позичених коштів, і в силу ст. 554 ЦК України став солідарним боржником за зобовязанням з повернення позивачеві боргу, включаючи оплату процентів за користування коштами, 3% річних, неустойки та сплату завданих збитків і моральної шкоди. Однак, в порушення умов ОСОБА_4 позики від 21.10.2009 року в редакції Додаткового договору №1 від 22.10.2010 року свої зобовязання по поверненню боргу відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконав, повернувши на користь позивача лише 5 625 дол. США. Таким чином, неповернутими залишились позичені кошти на суму 32500 дол. США. Тому, позивач був вимушений звернутися до суду за захистом порушених прав та інтересів. Рішенням Московського районного суду м. Харкова позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 758 738 грн. 45 коп. та судові витрати в розмірі 3 441 грн. 30.04.2013 року ухвалою Апеляційного суду Харківської області вказане рішення залишено без змін. 22.05.2014 року Московським районним судом м. Харкова видано виконавчі листи на виконання вказаного рішення суду, які в подальшому були подані до Московського ВДВС ХМУЮ, де за ними відкрито виконавче провадження. Однак, незважаючи на вжиті позивачем заходи, ОСОБА_2 свої зобовязання не виконав, у звязку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав з вимогами про стягнення з відповідачів процентів за користування коштами, 3% річних і передбаченої ОСОБА_4 позики в редакції додаткового договору неустойки за час порушення ними своїх зобовязань з моменту звернення в суд із попереднім по моменту звернення в суд із цим позовом. Відповідно до положень ст. 1048 ЦК України, сума процентів за користування позиченими коштами розрахована за період з 05.08.2013 року по 17.11.2015 року та складає 11 524 дол. США. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 05.08.2013 року до 17.11.2015 року становить 2 227 доларів США. Отже, сума процентів за користування коштами та 3% річних розрахована позивачем за період з 05.08.2013 року по 17.11.2015 року та складає 13 751 дол. США. Крім того, відповідно до змісту п. 4 ОСОБА_4 позики, сторони домовились, що за прострочення виконання своїх зобовязань по поверненню позики відповідачі повинні сплатити на користь позивача неустойку в розмірі 8 000 грн. за кожен день прострочення.

Позивачем розрахована неустойка у вигляді штрафу (пені) за період з 05.08.2013 року до 17.11.2015 року, що складає 834 дні*8000,00, та дорівнює 6 672000 грн. 00 коп.

Представник позивача ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, та просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, повідомлений судом належним чином та своєчасно, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у свою відсутність на підставі доказів наявних в матеріалах справи, позовні вимоги визнав.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що 21.10.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який був посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_5, відповідно до умов якого, позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв валютні цінності у вигляді та на суму 32500 дол. США, та встановлений графік повернення позики на строк не пізніше 21.10.2010 року. 22.10.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір №1 до вказаного договору позики, який був посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_5, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача гроші в сумі 5625 дол. США, а в цілому позичальник отримав від позикодавця суму в розмірі 38125 дол. США. На строк не пізніше до 21.10.2011 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.03.2014 року, позов ОСОБА_1 задоволено, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача грошові кошти в розмірі 758738,45 грн., та судові витрати в розмірі 3441,00 грн. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30.04.2014 року вказане рішення було залишено без змін. На виконання вказаного рішення були видані виконавчі листи.

06.06.2014 року постановами старшого державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_7 було відкрито виконавче провадження.

Позивачем в своєму позові надано розрахунок заборгованості за договором позики, відповідно до якого проценти за користування позикою за період з 05.08.2013 року по 17.11.2015 року -11 524 дол. США, три відсотки річних за період з 05.08.2013 року по 17.11.2015 року 2 227 дол. США., неустойка за період з 05.08.2013 року по 17.11.2015 року 6 672 000,00 грн.

Зобов'язання, як зазначено в ст. 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК).

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Наслідки порушення договору позики врегульовані у статті 1050 ЦК України, приписами частини першої якої встановлено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

На відміну від неустойки, яка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності, стягнення 3 % річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) не є санкцією (неустойкою), а є способом захисту майнового права, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня.

Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Така позиція узгоджується з висновками Верховного суду України висловленою у постанові № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Оскільки, відповідач прострочив повернення суми позики з урахуванням вже прийнятого раніше рішення суду за період з 05.08.2013 року до 17.11.2015 року, з урахуванням того, що в судовому засіданні встановлено, що сума боргу відповідача на даний час не повернена позивачу, то таким чином, відповідно до приписів статті 625 ЦК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми, але розрахунок позивача трьох відсотків річних в доларах США суперечить приписам ЦК України, тому дана вимога підлягає задоволенню частково, а саме 3% річних підлягають стягненню в розмірі 56919,00 грн.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи те, що умовами договори позики від 21.10.2009 року не було встановлено розмір процентів, тому суд вважає вірним розрахунок позивача щодо розміру процентів, виходячи з рівня облікової ставки Національного банку України за період користування сумою позики з 05 серпня 2013 року по 17.11.2015 року, що складає 11 524 дол. США. Підстав недовіряти розрахунку позивача у суду немає.

Відповідно до ст. 625 ч. 1 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до договору позики грошей передбачено, що за прострочення будь-якого строку (п.1 цього договору) виконання зобовязання по поверненню позики позичальник повинен сплатити на користь позикодавця неустойку в розмірі 8 000 грн. за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня прострочення.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Позивачем в своєму позові розрахована неустойка у вигляді штрафу (пені) за період з 05.08.2013 року до 17.11.2015 року та складає 6 672 000,00 грн. Рішенням Московського суду м. Харкова була стягнута пеня в розмірі 351050,55 грн., тобто за 44 дні.

Частиною 1 статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

За положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частина 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 вересня 2014 року, у справі № 6-100цс14.

Таким чином, вирішуючи спір, суд встановив, що розмір неустойки, нарахований позивачем, є значно більшим від розміру боргового зобов'язання, яке становить 38125 дол. США, а саме перевищує розмір боргу за договором позики, а тому згідно з положенням ч. 3 ст. 551 ЦК України є підстави для зменшення відповідної суми, що не перевищуватиме збитків, завданих позивачу невчасним виконанням договірних зобов'язань, та відповідатиме принципам справедливості, добросовісності та розумності цивільних правовідносин, що визначені ст. 3 ЦК України.

Отже, суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов висновку про зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки) на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки розмір неустойки значно перевищує розмір основного зобов'язання та з відповідача вже стягувалась неустойка в розмірі 351050,55 грн., тому суд задовольняє дану позовну вимогу частково, та стягує з відповідача неустойку в розмірі 72 000,00 грн.

22.10.2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_2 зобовязань з повернення боргу відповідно до укладеного ними з кредитором ОСОБА_4 позики від 21.10.2009 року в редакції Додаткового договору №1 від 22.10.2010 року, посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_5, за яким кредитор передав боржнику валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 38125 дол. США, а боржник зобовязався повернути зазначені валютні цінності кредиторові не пізніше 21.10.2011 року у встановленому порядку. В разі порушення боржником його зобовязань за основним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Таким чином, судом встановлено, що вимоги договору позики відповідачем ОСОБА_2 належним чином не виконані, що є порушенням ст.ст. 526-530 ЦК України, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення трьох відсотків річних, процентів за користування позикою та неустойку в розмірі 72 000,00грн. Також враховуючи, шо курс НБУ станом на 01.12.2016 року становить 2555,86 грн., тому солідарно з відповідачів підлягають стягненню проценти за користування позикою в розмірі 11 524 дол. США, що складає 294 537,31 грн., три відсотки річних в розмірі 56919,00 грн.,

та неустойку в розмірі 72 000,00 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, суд стягує з відповідачів на користь держави судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 58, 60, 88, 209, 212, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 204, 525, 625, 1046, 1047, 1048, 1051 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, і.н. НОМЕР_1, ОСОБА_3, і.н. НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, і.н. НОМЕР_3, проценти за користування позикою в розмірі 11 524 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2016 року складає 294 537 (двісті девяносто чотири тисячі пятсот тридцять сім) гривень 31 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, і.н. НОМЕР_1, ОСОБА_3, і.н. НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, і.н. НОМЕР_3, три відсотки річних в розмірі 56 919,00 грн. та неустойку в розмірі 72000,00 грн., а всього 128 919 (сто двадцять вісім тисяч девятсот девятнадцять) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, і.н. НОМЕР_1, ОСОБА_3, і.н. НОМЕР_2, на користь держави судові витрати в розмірі 4 234 (чотири тисячі двісті тридцять чотири) гривень 56 коп., тобто по 2 117 грн. 28 коп. з кожного.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. У разі, якщо рішення було винесено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Головуючий -