22-ц/775/205/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції Доценко С.І.
Категорія 27 Доповідач Принцевська В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого Принцевської В.П.,

суддів Сорока Г.П., Гаврилової Г.Л.

при секретарі Гаркуша О.C.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Володарського районного суду Донецької області від 04 січня 2016 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

23.05.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № DNH4КР82710238, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит в сумі 2 468,70 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач погодився з умовами договору та зобов'язався сплачувати кредит та погашати відсотки за користування кредитом щомісяця, але дану вимогу не виконав. Загальна заборгованість відповідача станом на 27.08.2015 року становить 57727,73 гривень та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 2468,70 гривень, заборгованості за процентами в розмірі 16059,07 гривень, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 39199,96 грн., від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 35722,60 гривні, яка була стягнута заочним рішенням Володарського районного суду Донецької області від 12.03.2013 року, а також штрафу (фіксована частина) в сумі 500 гривен та штрафу (процентна складова) в сумі 1100,26 гривень, яку у добровільному порядку відповідач відмовляється сплатити. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В подальшому в ході судового розгляду позивач змінив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача за зазначеним кредитним договором заборгованість по відсоткам, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 22.01.2013 року по 18.09.2015 року в розмірі 4784.34 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що датою 23.05.2007 року в кредитному договорі визначено кінцеву дату виконання позичальником своїх зобовязань за умови відсутності порушень по сплаті кредиту та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання відповідачем його грошових зобовязань за договором та припинення зобовязань в цілому. Відповідно до вимог п.п 4.1,4.7 Умов за користування кредитом у період з дати укладення договору по дату погашення кредиту позичальником щомісяця в період сплати , сплачуються відсотки. При простроченні кредиту на залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно п.4.2 Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Отримані відповідачем кошти за кредитом до теперішнього часу не повернуті, зазначений кредитний договір не є розірваним чи припиненим, а тому відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості в межах строку позовної давності від дати звернення до суду за період з 18.09.2010 по 18.09.2015 року. Але сума відсотків за період з 18.09.2010 року по 22.01.2013 року була предметом розгляду по іншій справі, а тому відсотки необхідно стягнути за період з 22.01.2013 по 18.09.2015 року. Розрахунок заборгованості за цей період розраховується, виходячи із суми простроченої заборгованості * на розмір % ставки в день* на кількість днів прострочення / 100, що становить 2468.70 грн. *0.2%*969 днів +4784.34 грн.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 4 січня 2016 року позивачу відмовлено в задоволенні позову. З даним рішенням заявник не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилається на те, що суд ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В судове засідання представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не з»явився, просив розглянути справу у його відсутність.

Відповідач до суду також не з»явився, звернувся з заявою про розгляд справи в його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до кредитного договору № DNH4КР82710238 від 23.05.2006 року та заяви позичальника № DNH4КР82710238 відповідачу був наданий споживчий кредит на придбання мобільного телефону в сумі 2468.70 грн. строк на 12 місяців до 23.05.2007 року з умовою сплати відсотків за його користування 2.09.%. Згідно п.4.2 Умов надання споживчого кредиту згідно ст.212 ЦК Українипри порушенні позичальником зобовязань за порушення кредиту позичальник сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від розміру зазначеному в тарифах, а саме 6%.

Звертаючись із зазначеним позовом, позивач посилається на заочне рішення від 12.03.2013 року про стягнення з відповідача заборгованості за цим кредитом.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що зазначене заочне рішення було скасоване за заявою відповідача та справа переглянута з постановленням нового рішення від 05 червня 2013 року яким відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № DNH4КР82710238 від 23.05.2006 року у зв»язку із спливом строків позовної давності.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 05.08.2013 року рішення Володарського районного суду було залишено без змін і набрало законної сили.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Така ж позиція викладена в п.30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» , а саме , оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними.

Суд першої інстанції правильно встановив, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по відсоткам, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитним договором № DNH4КР82710238 від 23.05.2006 року за період з 22.01.2013 року по 18.09.2015 року в розмірі 4784.34 грн. є похідними від основної вимоги про стягнення заборгованості за зазначеним кредитом, у задоволенні якої позивачу відмовлено у звязку із спливом строків позовної давності і рішення є таким, що набрало законної сили. Виходячи із положень ст.266 ЦК України, позовна давність спливла і до вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитним договором № DNH4КР82710238 від 23.05.2006 року за період з 22.01.2013 року по 18.09.2015 року в розмірі 4784.34 грн.

В силу вимог ч.4 ст.267 ЦК України закінчення строку позовної давності (спливу позовної давності) є підставою для відмови в позові.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач звернувся із заявою про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у звязку із спливом строків позовної давності і до додаткової вимоги.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 04 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді