АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1618/2016 Головуючий в суді 1 інстанції - Виниченко Л.М.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Чобіток А.О., Шебуєвої В.А.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», яка подана представником ПІНТЕЛІНИМ Андрієм Володимировичем, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року по справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 23 червня 2015 року у справі № 1026/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором,

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із завою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 23.06.2015 року у справі № 1026/15 за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 листопада 2015 року заяву задоволено.

Скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 23.06.2015 року у справі № 1026/15 за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором.

Стягнуто з ПАТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 609 грн.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ПАТ «ВТБ Банк» - ПінтелінА.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою в задоволенні заяви відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Вказував, що суд першої інстанції невірно встановив, що дана справа є справою про захист прав споживачів, яка виключена з компетенції третейського суду, оскільки за змістом п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», із підвідомчості третейського суду виключені спори щодо захисту прав споживачів, а не спори за участю споживачів.

В судове засідання сторони та їх представники не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 від 04.02.2016 року та зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення представнику ПАТ «ВТБ Банк» 19.02.2016 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись із заявою про скасування рішення третейського суду, заявник ОСОБА_3 обґрунтовував заяву тим, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 23.06.2015 року у справі № 1026/15, яке було отримане членом сім'ї відповідача 01.07.2015 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 170 397 грн. 71 коп., що складається з тіла кредиту в сумі 23418 грн. 21 коп., простроченої заборгованості за кредитом 29743 грн. 52 коп., строкової заборгованості за кредитом в сумі 1034 грн. 54 коп. простроченої заборгованості по процентам в сумі 32 378 грн. 57 коп., 3% річних за прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 920 грн. 11 коп., 3 % річних за прострочену заборгованість за процентами в сумі 1006 грн. 17 коп., пені у розмірі 62 000 грн., інфляційних втрат за прострочену заборгованість в сумі 9387 грн. 08 коп. та інфляційних втрат за прострочену заборгованість по процентам в сумі 10 509 грн. 51 коп.

Вважає вказане рішення необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням установлених правил підвідомчої підсудності третейських судів, оскільки третейські суди відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» не можуть розглядати справи, що стосуються захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, тому третейське застереження викладене у п. 8.1 кредитного договору від 13.04.2012 року є нікчемним.

Крім того, позивачем пропущено спеціальний процесуальний строк позовної давності для звернення з вимогою про стягнення з відповідача пені та штрафних санкцій, також третейський суд прийняв за основу завищений розрахунок ПАТ «ВТБ Банк» про стягнення кредитної заборгованості та розглянув справу без участі відповідача, незважаючи на наявність письмового клопотання про зупинення провадження в справі у зв'язку з проходженням ОСОБА_3 служби за призовом під час мобілізації до лав Національної гвардії України на період проведення АТО на сході України .

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 та скасовуючи рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 23.06.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості по кредитному договору на суму 170 397 грн. 71 коп., суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_3 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки відносини, які виникли між сторонами спору та були предметом розгляду в третейському суді, пов'язані з виконанням зобов'язань по кредитному договору. Враховуючи той факт, що на момент укладання кредитного договору від 13 квітня 2012 року з позичальником ОСОБА_3 діяла редакція Закону України «Про третейські суди», яким передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі послуг банку (кредитної спілки), третейське застереження, яке міститься у цьому договорі, було укладено з порушенням вимог п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», а тому справа, у якій прийняте оскаржуване рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

З висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, вважає його законним і обґрунтованим.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Отже, як на час укладення кредитного договору між ПАТ «ВТБ Банк» та позичальником ОСОБА_3 13 квітня 2012 року, так і на час розгляду справи Постійно діючим третейським судом при Асоціації Українських банків 23 червня 2015 року, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Судом першої інстанції було правильно застосовано правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 04.11.2015 року у справі № 6-2074цс15, відповідно до якої у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12.03.2011 року, на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється заборона на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «ВТБ Банк» полягають в тому, що заборона, визначена п.14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», розповсюджується лише на спори щодо захисту прав споживачів, у яких позивачем є споживач, який посилається на порушення його прав, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Проте такі доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки відповідно до вищевказаної правової позиції Верховного Суду України, положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту. Тому Верховний Суд визнав помилковим висновок про те, що заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів не поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Відповідно до статті 3895 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано, якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 03.02.2016 року у справі № 6-2630цс15, спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання цього договору, відповідно до пункту 14 ч.1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», не зважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Незалежно від предмета і підстав позову та не зважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а ухвалу суду від 24 листопада 2015 року - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: