Справа № 462/1840/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 грудня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Румілової Н.М.

при секретарі Гулі І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовязання відновити межі земельної ділянки, усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобовязати відповідача відновити межі земельної ділянки від точки Б до точки В за адресою: м. Львів. Вул. Вишенського,22 у смт. Рудно, усунувши перешкоди в користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою шляхом демонтажу паркану. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником житлового будинку по вул. І.Вишенського,22 у смт. Рудно та земельної ділянки площею 0,0450 га, розмірами 16,9 м на 26,6 м для обслуговування житлового будинку. Відповідно до ОСОБА_3 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.05.2015 р. № НВ-015 встановлено, що вказана земельна ділянка межує від точки Б до точки В із землею відповідача за адресою: вул. І.Вишенського,20. При винесенні меж належної їй на праві власності земельної ділянки на місцевість, виявленого, що частина земельної ділянки площею 0,0014 га зайнята сусідом ОСОБА_2 та встановлено паркан на її земельній ділянці орієнтовно на 50 см далі від межі земельної ділянки згідно із правовстановлюючими документами. Відповідно до схеми земельної ділянки на вул. І.Вишенського,22, встановлено, що суміжним землекористувачем ОСОБА_2 самовільно зайнято частину земельної ділянки, що належить їй на праві власності, площею 0,0014 га. Внаслідок самовільного зайняття частини земельної ділянки ОСОБА_2, розміри її земельної ділянки зменшились і становлять 16,4 м на 26,6 м. Усі її звернення стосовно припинення з боку ОСОБА_3 дій, які порушують її право власності, залишились без реагування. На її звернення до Державної інспекції сільського господарства в Львівській області, отримано відповідь від 11.08.2015 р. № 2383/3-21-8, у якому вказаний орган державного контролю підтверджує факт самовільного зайняття ОСОБА_2 частини її земельної ділянки площею 0,0014 га, шляхом встановлення паркану. У звязку із наведеним, просить суд позов задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не зявився, однак 01.12.2016 р. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЛВ № 345701 від 09.03.2006 р., ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0450 га, кадастровий номер № :03:001:0049, що знаходиться за адресою: смт. Рудно, вул. Вишенського,22 /а.с.7/. У кадастровому плані земельної ділянки вказано, що земельна ділянка № :03:001:0049, площею 0,0450 га, від літ. Б до літ. В межує із земельною ділянкою ОСОБА_5 /а.с.11-13/. Відповідно до плану території земельної ділянки, виданої ТзОВ «Західземлепроект», земельна ділянка площею 0,0450 га від Б до В суміжна із землями ОСОБА_5 за адресою: вул. Вишенського,20 /а.с.16/. Згідно із схемою земельної ділянки на вул. Вишенського,22, виконаної сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_6, встановлено, що загальна площа земельної ділянки ОСОБА_1 /вул. Вишенського,22/ становить 0,0450 га. Суміжником ОСОБА_2 /вул. Вишенського,20/ захоплено 0,0014 га /а.с.15/.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не передавала у власність ні відповідачеві ОСОБА_2, ні іншим особам частину належної їй земельної ділянки, а також те, що Рудненською селищною радою як органом місцевого самоврядування не приймались рішення щодо передачі частини оспорюваної земельної ділянки по вул. Вишенського,22 у користування відповідачеві. Дані обставини не спростовані відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із п. б ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або оспорюють небезпеку порушення прав.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 самовільно зайняв частину земельної ділянки позивачки, чим порушив її права як власника земельної ділянки та чинить перешкоди у користуванні належної їй земельної ділянки, а тому необхідно відновити межі земельної ділянки від точки Б до точи В за адресою: смт. Рудно, вул. Вишенського,22 шляхом демонтажу огорожі.

Враховуючи вищенаведене, суд, дослідивши докази по справі, вважає, що необхідно відновити межі земельної ділянки від точки Б до точи В за адресою: смт. Рудно, вул. Вишенського,22 шляхом демонтажу ОСОБА_2 огорожі.

Крім цього з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею судовий збір.

Керуючись ст.10,11,60-62,88,209,212-215,218,224-227 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2 відновити межі земельної ділянки від точки Б до точки В за адресою: смт. Рудно, вул. Вишенського,22, усунувши перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1, шляхом демонтажу паркану.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення заяви апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Суддя:

Оригінал рішення.