Справа № 127/4596/16-ц Провадження № 22-ц/772/2228/2016Головуючий в суді першої інстанції Романюк Л. Ф.
Категорія 24Доповідач Кучевський П. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:
Головуючого: Кучевського П.В.
Суддів: Голоти Л.О., Рибчинського В.П.
При секретарі: Кирилюк Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2016 року у справі за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, -

В С Т А Н О В И Л А :
10 березня 2016 року Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (далі КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 15864,94 грн., з яких 10418,31 грн. боргу за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 4785,65 грн. інфляційні втрати, 660,98 грн. 3% річних.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2016 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2015 року, ОСОБА_1 звернувся до Апеляційного суду Вінницької області з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області 23 травня 2016 року вказаним вимогам Закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» від 31.01.2016 року в квартирі АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 (а.с.4).

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Вінницькій області вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з 13.01.2001 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12).

Згідно із розрахунку КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» по особовому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 утворилася заборгованість зі сплати за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 10 418,31 грн. Заборгованість за послуги з централізованого опалення нараховувалася позивачем на загальних підставах без врахування будь-яких пільг та знижок.

Як вбачається із довідки Вінницького обласного військового комісаріату від 09 грудня 2002 року ОСОБА_1 є ветераном військової служби має право на пільги. В тому числі 50% знижку плати за користування житлом (квартирної плати), комунальні послуги (водопостачання, газ електоренергія, та інші послуги), користування квартирним телефоном. Вказані пільги також надаються членам його сім`ї, які проживають з ним (а.с.40).

Згідно із довідкою Управління праці і соціального захисту населення у Ленінському районі м. Вінниці № 1 від 19 січня 2006 року ОСОБА_1 зареєстрований у Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги.

Набуття ОСОБА_1 статусу особи, яка має право на пільгу, не дає підстав для автоматичного врахування такої пільги під час розрахунку оплати за спожиті послуги, в тому числі із централізованого теплопостачання.

Механізм реалізації права особи на пільгу зі сплати послуг з централізованого теплопостачання визначений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Зокрема, пунктом 22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630 (далі - Правила) передбачено, що у разі коли споживач відповідно до законодавства має пільги з оплати послуг, у договорі робиться відповідна позначка. При цьому дані про зазначену пільгу вносяться у договір між виконавцем та постачальником.

У разі отримання права на пільги споживач подає виконавцю письмову заяву та документи, що його підтверджують. Оплата за послуги з урахуванням пільг нараховується з дати подання документів, що підтверджують право на пільгу.

За положенням ч. 1 статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 маючи право на пільгу не подавав до КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» письмову заяву та документи, що підтверджують таке право.

Крім того, відповідач не звертався до КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» із заявою про перерахунок боргу із врахуванням його права на 50% знижку, а також не бажає укладати договір з позивачем, однак і у встановленому Законом порядку не відмовляється від отримання послуг із теплопостачання.

Таким чином, відповідач не реалізував своє право на пільги у спосіб передбачений п. 22 Правил, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630.

Посилання позивача на врахування пільги КП «Обчислювальний центр ЖКГ» в рахунку за надані житлово-комунальні послуги від 01.01.2013 року (а.с. 44) не заслуговують на увагу, оскільки між ОСОБА_1 та безпосереднім виконавцем не оформлено належним чином договірні відносини, а пунктом 22 Правил передбачено що подання споживачем письмової заяви та документу, що дає право на пільги виконавцю, у даному випадку КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», можливе лише після укладення договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 подавав до ЖЕК №18, ПП «Мешканець» та Обчислювального центру житлово-комунального господарства не заслуговують на увагу, оскільки документально не підтверджені.

Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не право сторін. Разом із тим відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для звільнення від сплати вартості фактично отриманих відповідачем житлово-комунальних послуг.

Із матеріалів справи убачається, що між сторонами відсутній письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг, проте послуги з централізованого опалення відповідачеві надавалися, а відповідач їх приймав та частково оплачував.

Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Враховуючи, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого, комунальних послуг по центральному опаленню, які врегульовано Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про теплопостачання", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідач має зобов`язання перед позивачем по оплаті комунальних платежів.

Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, однак згідно розрахунку суми заборгованості за надані спожиті послуги централізованого теплопостачання з урахуванням суми основного боргу, 3% річних, суми втрат від інфляції заборгованість складає 15864,94 грн., з яких: 10418,31 грн. - заборгованість за спожиті послуги централізованого теплопостачання, 4785,65 грн. - інфляційних, 660,98грн. 3% річних (а.с.5-8).

Вказана заборгованість розрахована за період з грудня 2012 року по лютий 2016 року (а.с.7).

При цьому, надані позивачем квитанції про часткову оплату послуг з централізованого теплопостачання (а.с. 45-86), враховані в розрахунку позовних вимог.

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_1 не надав суду доказів, які б спростували детальний розрахунок заборгованості, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо належності та допустимості цього доказу.

Закріплена в п. 10 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 30.10 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16.12.2015 року у справі № 6-2023цс15 та від 13.01.2016 року у справі № 6-931цс15, які відповідно до ст. 3607 ЦПК України обов`язковими для застосування судами України.

Доводи апеляційної скарги, про залишення поза увагою клопотання відповідача про застосування строків позовної давності є безпідставними, з огляду на наступне.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2015 року відмовлено КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» у видачі судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , та роз`яснено право на звернення до суду у позовному порядку.

Так, за положеннями ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

Відповідний правовий висновок висловлено Верховним Судом України в постанові від 13 січня 2016 року (справа № 6-931цс15).

Звернення позивача у лютому 2015 року до суду із заявою про видачу судового наказу перериває строки позовної давності, а за правилами ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що задовольняючи позовні вимоги КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», суд першої інстанції правильно виходив із встановлених у справі обставин та наявних у справі доказів, які свідчать про те, що позивачем здійснювалась подача теплової енергії до будинку АДРЕСА_3 , який не відключено у передбаченому законом порядку від мереж централізованого опалення. У квартирі АДРЕСА_4 цього будинку проживає відповідач ОСОБА_1 . Оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, то відповідач зобов`язаний нести всі витрати по утриманню та обслуговуванню будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, а отже, оплачувати ці послуги згідно з діючими тарифами. При цьому відсутність договору з обслуговування, що має бути укладено між власником квартири і відповідним надавачем послуг, не звільняє таку особу від несення витрат на утримання спільного майна. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» та стягнення на користь останнього з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання, інфляційних втрат та 3% річних. Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: П.В. Кучевський
Судді: Л.О. Голота
В.П. Рибчинський