У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року Рівненський міський суд Рівненської області

особі головуючого-судді Кучиної Н.Г.

з участю секретаря судового засідання Довбенко Г.В.

представника ДВС ОСОБА_1

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду зі скаргою, в якій просить визнати незаконними дії державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 20 квітня 2016 року по виконавчому провадженню № 37382580, скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 20 квітня 2016 року по виконавчому провадженню № 37382580.

В обґрунтування скарги покликається на те, що 08 квітня 2013 року державним виконавцем Рівненського МВ ДВС ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 листопада 2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором. 05 жовтня 2016 року банк отримав постанову про закінчення виконавчого документа з підстав фактичного повного виконання виконавчого документа.

. Вважає, що державний виконавець порушив вимоги ч.1 ст.6, ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», чим суттєво перешкодила процесу виконання судового рішення, оскільки не здійснила всі дії, які передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

В судове засідання представник заявника не з»явився. У поданій до суду заяві просить справу розглянути у його відсутності.

Державний виконавець Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_1 подав письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні скарги, мотивуючи тим, що скаржником пропущено строк звернення до суду на оскарження дій державного виконавця. Крім того, зазначає, що законним платіжним засобом, обов»язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України гривня. Стверджує, що чинне законодавство не передбачає можливість здійснення безготівкових операцій між резидентами. Рівненський міський відділ державної виконавчої служби не має валютного рахунку для зарахування коштів, стягнутих із боржника. Оскільки у виконавчому листі було зазначено суму, розраховану згідно курсу НБУ у національній валюті, державний виконавець здійснював стягнення відповідно до суми зазначеної у виконавчому документі.

ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав пояснення державного виконавця та просив суд відмовити у задоволенні скарги.

Суд, дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 листопада 2012 року задоволено позов АТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1318, 08 доларів США, плату за обслуговування кредиту в сумі 14697 грн. 04 коп, пеню за прострочення платежів в сумі 5000 гривень та судовий збір в сумі 1072, 63 гривні.

08 квітня 2013 року державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

20 квітня 2016 року державним виконавцем Ждановою І.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв»язку з фактично повним виконанням виконавчого документа на підставі п.8 ч.1 ст. 49, 50 ЗУ « Про виконавче провадження»

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 49 Закону України « Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З рішення Рівненського міського суду від 02 листопада 2012 року та з виконавчого листа виданого 29.03.2013 року вбачається, що з ОСОБА_4 було стягнуто заборгованість за кредитом в сумі 1318, 08 доларів США ( що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ на день винесення рішення становить 10518, 28 грн) плату за обслуговування кредиту в сумі 14697, 04 грн, пеню в сумі 5000 грн та судовий збір 1072, 62 грн.

Таким чином, встановлено, що заборгованість за кредитним договором була стягнута в іноземній валюті.

Судом встановлено і дана обставина визнана державним виконавцем, що стягнення було проведено у гривні, а саме в сумі еквівалентній на день винесення рішення, у зв»язку з чим було закінчене виконавче провадження.

Суд вважає, що рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження передчасним і постанова про закінчення виконавчого провадження підлягає скасуванню, виходячи з такого.

Виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав. Згідно із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду. Отже, завданням державного виконавця є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець ( позивач) просить стягнути кошти в іноземній, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини 3 ст. 533 ЦК України.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 « Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що законним платіжним, обов»язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України гривня. У зв»язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню цифрами і словами у грошовій одиниці України- гривні. У разі пред»явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунок з переведенням іноземної валюти в українську за курсом встановленим НБУ на день ухвалення рішення.

Відповідно до п.3 ст. 53 ЗУ « Про виконавче провадження у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний

виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній

валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної

виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У

разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний

виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою

цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та

перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої

служби.

Такі дії державним виконавцем виконані не були.

Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України, в силу ст.360-7 ЦПК України обов'язковою для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з таким рішенням Верховного Суду України, у постанові від 10 лютого 2016 року (справа № 6-1680цс15) зазначено, що якщо у кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобовязання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України ( стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

При винесенні рішення суд також керується правовою позицією викладеною Верховним Судом України в рішенні від 16.09.2015 року у справі № 6-190/цс15 відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що державним виконавцем судове рішення не було виконано в повному обсязі, оскільки заборгованість була стягнута в еквіваленті зазначеному на момент винесення рішення, а не на момент фактичного виконання, а згідно рішення суду заборгованість була стягнута в іноземній валюті, сума якої і підлягає стягненню.

Згідно із ч.2 ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Таким чином, при розгляді скарги суд встановив, що державний виконавець при прийнятті оскаржуваного рішення про закінчення виконавчого провадження не виконав приписів положень ст.6,11, 53 Закону України «Про виконавче провадження»

З огляду на викладене скарга підлягає до задоволення повністю.

Враховуючи обставини справи, суд визнає, що скаржник пропустив строк оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження з поважних причин, а тому вважає необхідним цей строк поновити.

На підставі наведеного та керуючись ст.383-388 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Поновити Публічному акціонерному товариству « Родовід Банк» строк на подання скарги до суду.

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії державного виконавця - задоволити повністю.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції щодо винесення у виконавчому провадженні № 37382580 постанови про закінчення виконавчого провадження від 20.04.2016 року

Скасувати постанову державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції від 20.04.2016 року про закінчення виконавчого провадження винесену в межах виконавчого провадження № 37382580

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення та протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує.

Суддя :