АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.,

при секретарі - Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду із позовом, уточнивши який зазначив, що 23 березня 2009 року надав ОСОБА_2 у позику 100 000 доларів США зі сплатою за користування позикою 1.3% щомісячно, без зазначення строку повернення.

У травні 2010 року відповідач повернув позивачу 15 000 доларів США, які були зараховані останнім в рахунок погашення заборгованості по сплаті процентів за користування позикою.

11 грудня 2012 року на підтвердження боргового зобов'язання відповідач власноруч склав розписку із зазначенням, що станом на 23 березня 2013 року розмір боргового зобов'язання становитиме 147 000 доларів США.

З 23 березня 2013 року позивач заявив про повернення вказаних грошей, проте відповідач зобов'язання не виконав.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути на свою користь із відповідача 180800 доларів США, з яких: 100 000 доларів США заборгованість за позикою, 47 000 доларів США проценти за користування позикою за період з 23 березня 2009 року до 23 березня 2013 року, 33 800 доларів США проценти за користування позикою за період з 23 березня 2013 року до 23 травня 2015 року, судові витрати покласти на відповідача. (а.с.1-4, 55-56)

Відповідач не заперечував факту написання розписки та отримання за нею у позику грошей зазначив, що отримував у позику від позивача 100 000 грн. зі сплатою 1.3% щомісячно за користування позикою, які до 23 березня 2016 року мав повернути останньому добровільно у позасудовому порядку. Зазначив, що знак «$» в розписці біля суми боргу він не писав і в цій частині розписка є сфальсифікованою. (а.с.49-50)

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 від імені та в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики залишено без задоволення, скасовано арешт квартири АДРЕСА_1, накладений ухвалою суду від 03 квітня 2015 року з метою забезпечення позову. (а.с.158, 161-165)

В апеляційній скарзі позивач посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. На обґрунтування скарги зазначив, що суд не врахував обставин та доказів, якими обґрунтовані заявлені вимоги, невірно дав оцінку наявному у справі експертному висновку і дійшов помилкового висновку про відмову у його задоволенні. (а.с.170-174)

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_4 підтримала скаргу і просила її задовольнити. Представник відповідача - ОСОБА_5 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи до суду не прибули про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. (а.с.181-186)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності боргового зобов'язання відповідача.

Такий висновок колегія суддів визнала помилковим, оскільки районний суд не звернув увагу, що відповідач ОСОБА_2 не заперечував складення ним боргової розписки і наявність зобов'язання перед позивачем як за неповернутою позикою так і за несплачені проценти за її користування.

Судом встановлено, що за наявною у справі розпискою від 11 грудня 2012 року ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 23 березня 2009 року $ сто тисяч під 1.3% щомісячно із зазначенням, що станом на 23 березня 2013 року розмір боргового зобов'язання становитиме $ сто сорок сім тисяч. (а.с.5)

Факту отримання 23 березня 2009 року від ОСОБА_1 у позику грошей, написання розписки від 11 грудня 2012 року ОСОБА_2 не заперечував, проте зазначив, що отримував у позику від позивача не долари США, а 100 000 грн. зі сплатою 1.3% щомісячно за користування позикою, які до 23 березня 2016 року мав повернути останньому добровільно у позасудовому порядку. (а.с.49-50)

Обґрунтовуючи наявність грошей переданих у позику ОСОБА_2 саме у сумі, що зазначена в розписці, позивач ОСОБА_1 надав до районного суду копію банківської виписки. За витягом з банківського карткового рахунку ПАТ «Укрексімбанк», 23 березня 2009 року ОСОБА_1 отримав з карткового рахунку готівкою 990 000 грн. (а.с.32-33)

Цих обставин представники сторін не заперечували і в суді апеляційної інстанції про що свідчить журнал та звукозапис судового засідання.

Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон - ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу.

За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.

Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня.

Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16 та від 08 червня 2016 року у справі № 6-1103цс16, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазвичай в Україні під умовними одиницями, як і застосування у боргових зобов'язаннях до суми боргу (позики) знаків - «$», розуміється обіг доларів США, оскільки в основному курс національної грошової одиниці прирівнюється до долара США.

З метою перевірки доводів і заперечень сторін, ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 вересня 2015 року по справі призначено судову (почеркознавчу, судово-технічну) експертизу.(а.с.102-103)

За повідомленням судового експерта Київського НДІСЕ МЮ України від 30 листопада 2015 року № 19434/19435/15-32 зазначено про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи з питання: «чи виконані знаки «$» у розписці ОСОБА_2 від 11.12.2012 року та самим ОСОБА_2 чи іншою особою?», оскільки вільних зразків почерку ОСОБА_2 із зазначенням знаку «$» експерту не надано, а досліджуваний знак «$» містить вкрай обмежену кількість корисної графічної інформації, у зв'язку з чим не відобразилася достатня кількість ідентифікаційних ознак. (а.с.106-108)

За висновком від 05 серпня 2016 року № 19430-19433/15-34 експертів Київського НДІСЕ МЮ України за результатами проведення судово-технічної експертизи документів, записи та підпис у розписці від імені ОСОБА_2, датованій 11.12.2012, виконані кульковою ручкою (ручками) спорядженою пастою (пастами) чорного кольору. Штрихи знаків «$» у розписці та основного тексту розписки від імені ОСОБА_2, датованої 11.12.2012 мають спільну групову належність. Вони виконані пастами однієї рецептури. Штрихи знаків «$» виконані пізніше штрихів інших записів у досліджуваній розписці від імені ОСОБА_2, датованій 11.12.2012, знаки «$» і всі інші записи виконані в різні періоди часу. Встановити період виконання вказаних реквізитів у документі не представляється можливим із причини ненадання зразків порівняння із штрихами такої ж рецептури, як і у досліджуваних штрихах. (а.с.135-143)

При цьому судовими експертами зазначено, що при дослідженні записів розписки від імені ОСОБА_2 датованої 11.12.2012 встановлено, що знаки «$» в реченнях знаходяться не на своєму логічному місці, саме у місці їх розташування спостерігається зменшення інтервалів між словами, в обох реченнях ці знаки розташовані майже впритул до слів, які містяться ліворуч по відношенню до них. Зазначені ознаки можуть бути ознаками дописки знаків «$» до первісного змісту розписки.

У той же час, при порівняльному дослідженні знаків «$» з іншими записами досліджуваної розписки від імені ОСОБА_2 датованої 11.12.2012, встановлено, що їх штрихи схожі між собою за типом писального приладу, структурою штрихів та характером розподілу барвної речовини, тобто нанесені кульковою ручкою (або однотипними кульковими ручками), спорядженою пастою чорного кольору, а також мають однакову поведінку барвних речовин цих записів при різних умовах освітлення. На цьому етапі дослідження не виявлено таких розбіжностей, які б свідчили про різницю барвних речовин, якими виконувались знаки «$» та інші записи досліджуваної розписки від імені ОСОБА_2, датованої 11.12.2012. (а.с.135-143)

Оцінивши наявні у справі обставини і докази у їх сукупності, зокрема отримання 23 березня 2009 року позивачем в Банку суми грошей у визначеному розмірі, укладення між сторонами в цей же день договору позики, підтвердження відповідачем ОСОБА_2 зазначених обставин написанням 11 грудня 2012 року боргової розписки із визначенням суми, яку боржник мав повернути через рік користування запозиченими грошима, колегія суддів дійшла висновку, що між сторонами 23 березня 2009 року був укладений договір позики за яким ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 100 000 доларів США, відповідач мав повернути позивачу запозичені гроші і сплатити обумовлені договором проценти в національній валюті України та відхилила відповідні доводи відповідача.

Доказів погашення заборгованості відповідач до суду не надав, доводи відповідача, що строк повернення позики мав настати 23 березня 2016 року об'єктивними доказами по справі не підтверджені, тому колегія суддів їх відхилила.

Позивач визнав часткове повернення відповідачем боргу у травні 2010 року на суму 15 000 доларів США та заявив вимоги про стягнення із відповідача 180 800 доларів США.

Разом з тим, при вирішенні питання про стягнення грошової суми в іноземній валюті, колегія суддів врахувала положення ст.ст. 524, 533 ЦК України, які визначають валютою виконання зобов'язання грошову одиницю України - гривню, та навела розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Про застосування положень частини 4 ст. 267 ЦК України відповідач у цьому провадженні не заявляв, інших підстав для зменшення розміру нарахованих процентів судом не встановлено.(а.с.49-50)

Тому, колегія суддів зазначила наступний розрахунок заборгованості:

- 2 612 750 грн.. заборгованості за позикою (100 000 доларів США отриманих за борговою розпискою х 26.1275 грн. за курсом долара США відносно гривні встановленим НБ України станом на 06 грудня 2016 року);

- 2 111 102 грн. ((47 000 доларів США (100 000 х 1.3% х 48 місяців - 15 000 доларів США) проценти за користування позикою за період з 23 березня 2009 року до 23 березня 2013 року) + (33 800 доларів США (100 000 х 1.3% х 26 місяців) проценти за користування позикою за період з 24 березня 2013 року до 23 травня 2015 року)), а всього на суму 180 800 доларів США, що на час ухвалення рішення судом за курсом НБ України складало 4 723 852 грн. (180800 доларів США х 26.1275 грн./долара США станом на 06 грудня 2016 року).

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, сума неповернутої позики разом із нарахованими процентами підлягають стягненню із відповідача в гривні.

З огляду на положення частини 2 ст. 314 ЦПК України, скарга підлягає задоволенню частково, оскаржуване рішення скасуванню із ухваленням нового по суті заявлених вимог.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

На підставі ст. 88 ЦПК України слід стягнути із відповідача на користь позивача 3654 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 7579 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом, сплата якого підтверджується квитанціями. (а.с.1, 169)

Керуючись ст.ст. 88, 303, п.п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 , ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, задовольнити частково і стягнути на його користь із ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 заборгованість за договором позики від 23 березня 2009 року в розмірі - 4 723 852 (чотири мільйони сімсот двадцять три тисячі вісімсот п'ятдесят дві) грн., з яких:

- 2 612 750 (два мільйони шістсот дванадцять тисяч сімсот п'ятдесят) грн. боргу за договором позики;

- 2 111 102 (два мільйони сто одинадцять тисяч сто дві) грн. проценти за користування позикою за період з 23 березня 2009 року до 23 травня 2015 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 - 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 7579 (сім тисяч п'ятсот сімдесят дев'ять) грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

О.Ф.Мазурик

Справа № 22-ц/796/14703/2016

Унікальний номер 752/3149/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Плахотнюк К.Г.

Доповідач Левенець Б.Б.