АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 759/17730/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/14396/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Ул'яновська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

1 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи.

ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, які не з'явилася.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 179).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, посилаючись обґрунтування своїх вимог на те, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 19 листопада 1994 ОСОБА_8 подарувала позивачу Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд.

Друга частина домоволодіння належить ОСОБА_6 на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 червня 2011 року.

Зазначив, що позивач відповідачам усно надав безстрокову згоду на тимчасове користування належною йому на праві приватної власності частину будинку.

Проте на постійні вимоги з боку позивача про звільнення частини будинку відповідачі не реагують, у зв'язку із чим просив суд зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 Ѕ частиною за адресою: АДРЕСА_1, а саме: кухнею 2-1/10,1 кв.м.; житловою кімнатою 2-1/7,3 кв.м.; житловою кімнатою 2-2/15,9 кв.м.; кухнею 2-4/3,2 кв.м., а також надвірними будівлями, які є у фактичному користуванні та розташовані на земельній ділянці площею 0,0438 га, належній на праві власності ОСОБА_3 шляхом виселення відповідачів з зазначеного житлового приміщення.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 19 листопада 1994 року ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_3 Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд.

Друга частина домоволодіння належить ОСОБА_6 на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 червня 2011 року.

Згідно довідки Форми №3 в спірному будинку зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року встановлено порядок користування домоволодінням АДРЕСА_1 та виділено в користування ОСОБА_3 Ѕ частину в праві власності на домоволодіння - кухню 2-1, житлову кімнату 2-1, житлову кімнату 2-2, надвірні будівлі - гараж літ.»Д», погріб літ. «Д», вбиральня літ. «Е», навіс літ. «Ж», ворота № 1, Ѕ огорожі № 4 та Ѕ огорожі № 5.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 зареєстровані і проживають в спірному будинку на законних підставах за згодою колишніх власників будинку - ОСОБА_9 і ОСОБА_8, що встановлено також рішенням Ленінградського районного суду м. Києва від 22 лютого 1983 року.

Крім того, судом встановлено і не заперечується позивачем, що відповідачі проживали у спірному будинку за його згодою.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали у будинку на законних підставах за згодою власника.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено чинення відповідачами перешкод у користуванні власністю та не встановлено, що відповідачі проживають у спірному будинку протиправно.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом не взято до уваги, що відповідачі, проживаючи у частині будинку, що належить позивачеві, перешкоджають власникові - ОСОБА_3 користуватися та розпоряджатися своєю власністю - Ѕ частиною будинку АДРЕСА_1, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровані в спірному будинку у передбаченому законом порядку.

Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані і проживають в спірному будинку на законних підставах за згодою колишніх власників будинку - ОСОБА_9 і ОСОБА_8 та власника Ѕ частини будинку ОСОБА_3

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно, всупереч ст.ст. 391, 383 ЦК України, ст.ст. 109, 156 ЖК України, відмовлено у задоволенні позову щодо виселення відповідачів з житла, яке належить позивачеві на праві власності, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають у спірному будинку за згодою власника (а.с. 4).

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

За положеннями ст. 168 ч. 3 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці; договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці.

Разом з цим, ОСОБА_3 не надав жодних доказів та не довів в суді, що займане відповідачами жиле приміщення необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. Відсутні також дані про попередження відповідачів про розірвання договору найму за три місяці, як того вимагає ст.ст. 168 ч. 3 ЖК України.

Оскільки в даному випадку попередження наймача є юридичним фактом - необхідна умова розірвання договору найму житлового приміщення, воно повинно бути здійснене через нотаріуса із підтвердженням про вручення попередження наймачу.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 2 ст. 310 ЦПК України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони у спірних правовідносинах після ухвалення рішення, що не допускає правонаступництва, не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді