У х в а л а

15 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Шевченківського районного суду

м. Києва від 11 лютого 2015 року, рішення Апеляційного суду м. Києва

від 13 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року у справі за позовом комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 11 лютого

2015 року позов задовольнив, постановив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з квартирної плати та плати за комунальні послуги в сумі 6 тис. 825 грн 44 коп.

Апеляційний суд м. Києва рішенням від 13 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції змінив, постановив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з квартирної плати та плати за комунальні послуги в сумі 3 тис. 720 грн 75 коп.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 10 березня 2016 року касаційну скаргу комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відхилила, оскаржувані судові рішення залишила без змін.

13 червня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Шевченківського районного суду

м. Києва від 11 лютого 2015 року, рішення Апеляційного суду м. Києва

від 13 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 1, частини четвертої статті 7, частини другої статті 14, статей 19 - 22, 24, 26, 29, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статей 42, 116, 125, 126 Земельного кодексу України; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 грудня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 28 листопада

2011 року та 2 грудня 2014 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що за відсутності відповідного договору про надання комунальних послуг споживач має право в силу закону сплачувати вартість отриманих послуг за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах судів касаційної інстанції містяться такі висновки:

- в ухвалі від 1 грудня 2015 року Вищий адміністративний суд України, залишивши без змін оскаржувані судові рішення, зазначив, що розпорядження Київської міської державної адміністрації (далі - КМДА) є нормативно-правовими актами, які не пройшли державної реєстрації в органах Міністерства юстиції України, та регуляторними актами, при прийнятті яких не було дотримано процедури, передбаченої приписами Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»;

- в ухвалі від 1 грудня 2015 року Вищий адміністративний суд України, залишивши без змін оскаржувані судові рішення, зауважив, що оскаржувані рішення про державну реєстрацію актів КМДА зареєстровані та внесені до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів з порушенням установленого законом порядку;

- в ухвалі від 29 жовтня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасувавши ухвалені у справі судові рішення та направивши справи на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на порушення норм матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року у зв'язку з її невідповідністю викладеним у постановах Верховного Суду України

від 28 листопада 2011 року та 2 грудня 2014 року висновкам, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеним висновкам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що заява є необґрунтованою, а тому в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року, рішення Апеляційного суду м. Києва

від 13 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

А.Г. Ярема