Справа № 265/2014/16-ц
Провадження № 2/265/1040/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 грудня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Копилової Л.В.,

при секретарі - Єфремовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири та вселення в квартиру, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири та вселення в квартиру, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 29 січня 2005 року по 15 листопада 2013 року. Від сумісного проживання з відповідачем вони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час проживає з нею. До укладення шлюбу з відповідачем їй належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак 06 липня 2007 року вона на підставі договору купівлі - продажу цю квартиру продала за 101 767 гривень. Такий продаж її квартири було обумовлено їхнім з відповідачем наміром поліпшити житлові умови. Тому 20 липня 2007 року вони разом з відповідачем придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі - продажу вартістю 149 925 гривень. Придбання цієї квартири на ім'я відповідача було пов'язано з необхідністю отримання кредиту на доплату за квартиру, бо вона на той період перебувала у відпустці по догляду за дитиною і не працювала. Різниця в сумі продажу і сумі придбання квартири склала 48 158 гривень. Кредит відповідач отримав в сумі 14 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20 липня 2007 року складало 14 000 х 5,05 грн. = 70 700 гривень, а доплатити їм за двокімнатну квартиру слід було більше 50 000 гривень з урахуванням витрат по переоформленню. Отриманий кредит був погашений ними до розірвання шлюбу. Розмір її особистих коштів вкладених у придбання квартири складає - 101 767 гривень. Вважає, її власністю частку квартири, яку оцінює в розмірі 101 767 гривень вкладену в спірну квартиру і 24 079 гривень як 1/2 частину сумісних грошових коштів, витрачених на придбання квартири.

Всього нею вкладено на придбання квартири 125 846 гривень, що становить до суми покупки спірної квартири 84% або 21/25 частини цієї квартири. Відповідачу належить 4/25 ідеальної частини квартири. Однак він з даним варіантом розділу не згоден і має намір визнати її такою, що втратила права користування квартирою. З весни 2015 року він створює їй умови неможливі для спільного проживання, а восени 2015 року відповідач змінив замки на вхідних дверях і не допускає її до їх квартири. Просить суд визнати за нею право власності на 21/25 частину квартири, а за відповідачем 4/25 частини квартири та вселити її з неповнолітнім сином в квартиру АДРЕСА_3.

Позивачка ОСОБА_1 на розгляд справи до суду не зявилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи на її розгляд до суду не з»явилися, надавши суду заяву про відкладення розгляду справи.

Однак, враховуючи, що це не перша неявка відповідача та його представника на розгляд вказаної справи, доказів на підтвердження поважності причини своєї неявки суду відповідач не надав, а також факт тривалого перебування справи в провадженні суду, суд розглядає справу за відсутності відповідача та його представника.

Зі згоди позивачки суд ухвалює заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 29 січня 2005 року по 15 листопада 2013 року (а.с.13).

Від сумісного проживання сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 027628, виданим 14 липня 2005 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 499 (а.с.7).

З договору купівлі - продажу, укладеного 06 липня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстр № 1450 вбачається, що позивачка продала останній належну їй квартиру АДРЕСА_4 за 101 767 грн. (а.с.8).

20 липня 2007 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстр № 2113.

За вказаним договором ОСОБА_2 придбав квартиру №58 корпус № 2 в будинку № 19 по вулиці Азовстальській в м.Маріуполі Донецької області за 143 925 грн. (а.с.9).

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 23.07.2007 року Маріупольським бюро технічної інвентаризації, вбачається, що власником квартири № 58 корпус № 2 в будинку № 19 по вулиці Азовстальській в м.Маріуполі Донецької області є відповідач ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 20 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстр № 2113 (а.с.10-11).

Згідно ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Як зазначено у ст.61 СК України, об'єктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Розірвання шлюбу, відповідно до ст.68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу.

Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини і чоловіка є рівними.

Відповідно до постанови судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 02 жовтня 2013 року у справі №6-79цс13 належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Згідно постанови Верховного суду України від 21 грудня 2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Враховуючи надані позивачкою докази та не спростування їх відповідачем, суд вважає доведеним факт купівлі спірної квартири № 58, корпус № 2 в будинку № 19 по вулиці Азовстальській в м.Маріуполі Донецької області частково за кошти належні особисто позивачці, отримані нею від продажу квартири, належної їй на підставі свідоцтва на праві власності за законом та частково за спільні кошти подружжя, тому приходить до висновку про визнання за ОСОБА_1 права власності на 21/25 частину вказаної квартири.

Водночас суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги про визнання права власності на 4/25 частки цієї квартири за відповідачем, оскільки відповідач позов з цього приводу не заявляв.

Крім того, так як відповідач перешкоджає проживанню позивачки та їх неповнолітньому син в квартирі №58, корпус № 2 в будинку № 19 по вулиці Азовстальській в м.Маріуполі Донецької області, тому суд приходить до висновку про вселення позивачки та її неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в належну їй частину квартири № 58, корпус № 2 в будинку № 19 по вулиці Азовстальській в м.Маріуполі Донецької області.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, судовий збір в сумі 1 809,67 грн., сплачений позивачкою при подачі до суду позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на її користь в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.60,69,70,71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 57, 58, 60, 208, 209, 213, 214, 215, 217, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 на ОСОБА_9 про визнання права власності на частину квартири та вселення в квартиру задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 право власності на 21/25 частину квартири № 58, корпус № 2 в будинку № 19 по вулиці Азовстальскій в м.Маріуполі Донецької області.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та її сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 в 21/25 частину квартири № 58, корпус № 2, будинку № 19 по вулиці Азовстальскій в м.Маріуполі Донецької області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 1 809 (одна тисяча вісімсот дев»ять) гривень 67 копійок.

В інший частині позову, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня його отримання.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні при розгляді справи мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Орджонікідзевського районного суду

міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_11