У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 04 липня 2007 року між нею та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») були укладені договори банківського вкладу №SAMDN7217 та № SAMDN7456 (вклад «Стандарт»), згідно умов яких вона внесла на депозит кошти у розмір 1 005 дол. США та 395 євро. Процентні ставки за договорами становили 10% та 8,7% відповідно. Згідно умов зазначених договорів у разі відсутності відмови позивача від продовження договору, він вважається автоматично продовженим на той же строк.

Зазначала, що за період 2011-2012 роки не отримувала кошти за процентами, при цьому після звернення до банку із заявою для отримання даних коштів з'ясувала, що рахунок заблоковано та доступ до нього неможливий. Відповідач надав відповідь, якою фактично відмовив у поверненні коштів.

Беручи до уваги зазначене, просила: визнати депозитні договори №SAMDN7217 і № SAMDN7456 (вклад «Стандарт»), розірваними з 27 січня 2015 року; стягнути з ПАТ «КБ «ПриватБанк» -

1 005 дол. США основного боргу та проценти в сумі 351,60 дол. США за договором №SAMDN7217 (вклад «Стандарт»), 395 євро основного боргу і проценти в сумі 137,55 євро за договором SAMDN7456 (вклад «Стандарт»), всього: 1 351,60 дол. США та 532,55 євро; встановити спосіб виконання рішення шляхом виплати вказаної суми у відділенні ПАТ «КБ «ПриватБанк» по вул. Кутузова, 2 у м. Києві протягом десяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 травня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

08 листопада 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та змістом оскаржуваних судових рішень, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема, оригіналів договорів про банківський вклад та квитанцій про внесення коштів на рахунок банку.

За правилами ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Висновки щодо правильного застосування ст. ст. 1058-1060 ЦК України з урахуванням норм п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, п. п. 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від

12 листопада 2003 року № 492, п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 (Інструкція втратила чинність згідно з постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 про затвердження нової Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні), зводяться до наступного.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Договір банківського вкладу є нікчемним, якщо не додержано письмової форми. Така форма вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

З огляду на зазначене, суди у порядку, передбаченому процесуальним законодавством, повинні надати оцінку доводам і доказам сторін стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, та щодо розмірів вкладів, про необхідність дослідження документів про укладення договорів, про обов'язковість оцінки всіх доказів, перевірки та проведення розрахунків сум і наведення відповідних результатів у судовому рішенні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1286цс16.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Частинами 1, 4 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Висновки судів попередніх інстанцій, що факт укладення договорів банківського вкладу повинен бути підтверджений оригіналами таких договорів та оригіналами квитанцій про внесення коштів на рахунок банку, є законними, обґрунтованими та такими, що узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1286цс16.

При цьому судами першої та апеляційної інстанції було надано оцінку наявним в матеріалах справи доказам укладення зазначених договорів.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди ОСОБА_2 із наданою судами попередніх інстанцій оцінкою наявних в матеріалах справи доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України не входить до предмету касаційного перегляду.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович