АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 754/2812/16-ц Головуючий у 1-ій інстанції - Клочко І.В.
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Перетятько А.К.

за участю:

позивача: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та зобов'язання вчинити дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 в якому просив стягнути з відповідача завдані збитки в сумі 500000 грн., а саме: підготовка земельної ділянки - 100000 грн., вартість автомобіля «ЗАЗ» - 200000 грн., моральні збитки за 2 роки розслідування кримінальної справи - 200000 грн., а також зобов'язати відповідача звільнити земельну ділянку по АДРЕСА_1, де облаштована автостоянка (АДРЕСА_2).

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та зобов'язання вчинити дії - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подавапеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено без повного з'ясування обставин справи, неправильно надано оцінку доказам, що мають значення по справі, які суд вважав встановленими. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не звернув на матеріали кримінального провадження де є підтвердження понесених позивачем витрат.

Позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином про причини своєї неявки суду не повідомляв.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 збитків в сумі 100000 грн., завданих відповідачем самовільним зайняттям земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом вироком Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2012 року, який набрав законної сили, по кримінальній справі відносно ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 197-1 ч.2 КК України, встановлено, що позивач самовільно зайняв земельну ділянку під розміщення в майбутньому майданчика для зберігання конфіскованих автомобілів, яка знаходиться на розі АДРЕСА_3, площею 0,315 га, яка перебуває у власності територіальної громади м. Києва. Рішення Київською міською радою про передачу земельної ділянки ОСОБА_2 не приймалось. Вказана земельна ділянка має статус охоронної зони кабельних ліній площею 10кВ.

Відповідно до наявного в матеріалах справи листа №053-2853 від 11 квітня 2016 року департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та листа КП «Київтранспарксервіс» №15 серпня 2016 року №264-2536 рішенням КИР від 23 червня 2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» за КП «Київтранспарксервіс» закріплено земельні ділянки, зокрема й за адресою: АДРЕСА_2 та відповідно до договорів про надання права на експлуатацію місць паркування №ДНП-2012-12/108 від 21 грудня 2012 року та №ДНП-2012-12/46 від 21 грудня 2012 року, №ДНП-2015-07/53 від 30 липня 2015 року експлуатація вказаної земельної ділянки здійснюється ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3

Судом встановленоземельні ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2,перебувають у власності територіальної громади м. Києва.

Отже, судом вірно встановлено, що земельні ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, неналежать ОСОБА_2на праві приватної власності або виділені у користування (оренду тощо) у встановленому законом порядку. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів вказаних обставин.

Щодо вимог ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_3, які ним було витрачено на оформлення земельних ділянок колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки не надано доказів того, що позивач дійсно сплачував дані кошти, крім того, не надав доказів того, що саме ОСОБА_3 має відшкодовувати дані кошти.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача вартості автомобіля «ЗАЗ» в сумі 200000 грн. Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 є власником автомобіля НОМЕР_1або законним його володільцем.

Також необхідно вказати, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_3 у вчиненні підпалу автомобіля НОМЕР_1.

Вимоги позивача про зобов'язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку також є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що зокрема земельна ділянку за адресою: АДРЕСА_2 експлуатується ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 на підставі вищевказаних договорів, а отже на законних підставах. Щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, то необхідно вказати, що відсутні докази того, що відповідач самовільно зайняв земельну ділянку.

Щодо посилання апелянта на те, що він є директором КП «Лавра» колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки наданий апелянтом витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб датовано 22 серпня 2013 року крім того вказано, що 14 квітня 2011 року за рішенням засновників юридична особа перебуває у стані припинення.

Посилання апелянта вказані в апеляційній скарзі не приймаються до уваги, оскільки вони були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: