У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Карпенко С.О., Мостової Г.І., Попович О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання окремого положення договору банківського дебетового карткового рахунку недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 -ОСОБА_7 - на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02 січня 2014 року між ним та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») укладено договір банківського дебетового карткового рахунку з видачею дебетової пластикової картки міжнародного зразка. За період з 18 листопада по 28 грудня 2014 року ним здійснено ряд транзакцій, зокрема, розміщено на банківському рахунку кошти в національній валюті, які в подальшому були зняті в іноземній валюті в місцевих банках на території Польщі. Згодом відповідачем було змінено курс валюти, за яким знімались кошти з картки, у зв'язку з чим виникла заборгованість у сумі 160 952 грн 01 коп. та заявлено письмову претензію про погашення такої заборгованості відповідно до п. 1.1.2.9 Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач вважає положення п. 1.1.2.9 Умов та Правил надання банківських послуг несправедливими, такими, що суперечать нормам чинного законодавства України, оскільки вони фактично передбачають перекладання майнової відповідальності за недоліки в роботі ПАТ КБ «ПриватБанк» на позивача, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивачу та порушує його права та законні інтереси як споживача.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд визнати п. 1.1.2.9 Умов та Правил надання банківських послуг недійсним з моменту укладення договору.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень із ухваленням нового рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 02 січня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено договір банківського дебетового карткового рахунку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і наступною видачею клієнту дебетової пластикової картки міжнародного зразка.

Позивач скористався банківським дебетовим картковим рахунком, зокрема в період з 18 листопада по 28 грудня 2014 року ним було розміщено на рахунку грошові кошти в національній валюті, а під час перебування на території Республіки Польща з використанням дебетової пластикової картки в банкоматах місцевих комерційних банках-еквайрів було знято грошові кошти в іноземній валюті.

У результаті курсової різниці, яка мала місце під час здійснення транзакції іноземної валюти за обмінним курсом банка-еквайра, та обмінного курсу купівлі-продажу іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку на момент обробки операції банком-емітентом, виникла заборгованість за дебетовим картковим рахунком позивача в сумі 160 952 грн 01 коп.

Відповідно до п. 1.1.2.9 Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» у разі виникнення заборгованості держателя по картрахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках клієнт зобов'язується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення.

28 січня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав ОСОБА_6 претензію з посиланням на умови укладеного договору про необхідність у термін не пізніше 30 календарних днів з дати одержання повідомлення погасити заборгованість, що виникла.

Пунктом 5 ст. 28 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, якщо валюта, в якій проводиться міжбанківський переказ, не збігається з валютою, списаною з рахунка клієнта, емітент може виконати операції з купівлі-продажу необхідної валюти на міжбанківському валютному ринку України в порядку, встановленому Національним банком України, або провести внутрішньобанківський кліринг.

Відповідно до п. 3 розділу IX Міжбанківські перекази за операціями з використанням електронних платіжних засобів Постанови Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» емітент зобов'язаний у разі виконання користувачем платіжної операції з використанням електронного платіжного засобу у валюті, яка відрізняється від валюти рахунку, здійснювати перерахунок суми за операцією в порядку, визначеному договором.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс16.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що оспорюваний позивачем пункт договору банківського дебетового карткового рахунку в момент укладення не суперечив вимогам законодавства.

При цьому апеляційний суд зазначив про відсутність підстав вважати, що оспорюваний пункт договору суперечить вимогам закону, оскільки ця умова договору не встановлює механізму чи способу нарахування заборгованості у разі курсової різниці чи технічних помилок, а лише передбачає строк - 30 днів - для її погашення, тому відсутні підстави вважати, що оспорювана умова договору порушує права споживача, призводить до істотного дисбалансу прав та обов'язків сторін, і є несправедливою, з урахуванням того, що банк з позовом до ОСОБА_6 про стягнення цих коштів не звертався.

Доводи касаційної скарги про неналежну оцінку судами наданих доказів безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у судах і висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Отже доводи касаційної скарги висновків попередніх судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 -ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко С.О. Карпенко Г.І. Мостова О.В. Попович