Справа №483/470/16-ц 01.12.2016 01.12.2016 01.12.2016
Провадження №22-ц/784/2598/16
Справа № 483/470/16-ц Головуючий першої інстанції: Чаус Л.В.
Провадження № 22-ц/784/2598/16 Суддя-доповідач Апеляційного суду: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю: представника відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач вказував, що 02 червня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 253/2005, за умовами якого останній одержав кредитні кошти у розмірі 291 000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 50% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 1 грудня 2005 року. У звязку з невиконанням позичальником обовязків за кредитним договором станом на 16 лютого 2016 року виникла заборгованість у загальному розмірі 3000000грн. 00коп., з яких: 291 000грн. 00коп. - заборгованість за кредитом, 1294911грн. 88коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1414088грн. 12коп. - пеня.

Крім того, в забезпечення виконання зазначеного договору між Банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4 2 червня 2005 року були укладені договори поруки.

Як зазначав позивач, направлена ним на адресу відповідачів-поручителів вимога про погашення невиконаних зобовязань за кредитним договором була залишена без задоволення.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути в солідарному порядку вищевказану суму заборгованості з позичальника ОСОБА_5 та з поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Ухвалою судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 квітня 2016 року у відкритті провадження в частині позовних вимог до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 відмовлено на підставі п.1 ч.1 ст. 122 ЦПК України. В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відкрито провадження у справі.

Представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_2 позов не визнала. Пояснила, що заборгованість за вказаним кредитним договором відсутня, оскільки була погашена ще у 2008 році. У 2010 році за заявою Банку була знята заборона з нерухомого майна, переданого в іпотеку в забезпечення кредитного договору, і з цього часу до 2015 року ніяких претензій щодо наявності заборгованості від позивача не надходило. Крім того, позивач пропустив шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобовязання для предявлення вимоги до поручителів, а тому договори поруки слід вважати припиненими. Також представник відповідачки просив про застосування позовної давності.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївсько області від 13 жовтня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що 02 червня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 253/2005, за умовами якого останній одержав кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії з лімітом 291000 грн. на поповнення обігових коштів на строк до 01 грудня 2005 року, в обмін на його зобовязання по поверненню кредиту, сплаті відсотків та винагороди в обумовлені даним договором терміни. Даним договором сторони узгодили, що Позичальник зобовязаний сплачувати 23 % річних за користування кредитними коштами, а у випадку порушення строків повернення кредиту сплачувати 46 % річних (а.с. 10-12).

В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором 02 червня 2015 року між позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_4 були укладені договори поруки, згідно яких останні зобовязалися відповідати перед кредитором за своєчасне та повне виконання ФОП ОСОБА_5 зобовязань за кредитним договором відповідно до зазначених у кредитному договорі умов, погасити банку заборгованість позичальника за цим договором, в тому числі заборгованість по кредиту, відсоткам, комісії, неустойку і нанесені збитки (а.с. 13-14).

30 листопада 2005 року між позивачем та ФОП ОСОБА_5 була укладена додаткова угода до кредитного договору від 02 червня 2005 року № 253/2005 за умовами якої сторони домовились встановити термін повернення кредиту 01 березня 2006 року, за користування кредитними коштами Позичальник зобовязався сплачувати 25 % річних, а у випадку порушення строків повернення кредиту 50% річних (а.с. 12зв.).

Матеріали справи не містять відомостей щодо узгодження даних змін основного зобовязання із поручителями.

Також в забезпечення виконання зобовязань за укладеним між позивачем та ФОП ОСОБА_5 кредитним договором від 02 червня 2005 року № 253/2005 із Позичальником та ОСОБА_3 6 червня 2005 року були укладені договори іпотеки. За цими договорами ФОП ОСОБА_5 було передано Банку в іпотеку будівлі та складські приміщення центрального складу за адресою: Миколаївська область Очаківський район с. Чорноморка, вул. Суворова, 86/1, та будівлі і споруди свинотоварної ферми за адресою: Миколаївська область Очаківський район с. Чорноморка, вул. Костенка, 3/1. ОСОБА_3 було передано Банку в іпотеку будівлі та споруди гаражу за адресою: Миколаївська область Очаківський район с. Чорноморка, вул. Суворова, 91/1.

Як встановлено рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 серпня 2008 року у справі № 733/2008 за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3 до ВДВС Головного управління юстиції у Миколаївської області, ТОВ «Мультисервіс», ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_6 про визнання неправомірними дій державного виконавця, визнання недійсними торгів про реалізацію майна, визнання іпотеки припиненою, 28 серпня 2006 року нотаріусом були вчинені виконавчі написи щодо звернення стягнення на вищевказане іпотечне майно. Сума коштів, що підлягала стягненню за цими виконавчими написами становила 357 354грн. 98коп., з яких: 291 000грн. 00коп. - заборгованість за кредитом, 44 237грн. 37коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 20 352грн. 61коп. пеня, а також 1 756грн. витрати за вчинення виконавчого напису. Даним рішенням суду також встановлено, що станом на 31 березня 2008 року вказана заборгованість була повністю погашена шляхом внесення коштів на рахунок ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 98-99).

З наданих приватним нотаріусом Очаківського районного нотаріального округу ОСОБА_7 копій листів за підписом директора філії «Миколаївське РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 04 серпня 2010 року № 05.1007 та № 05.1006 вбачається, що Банк просив зняти заборону з належного ОСОБА_5 і ОСОБА_3 нерухомого іпотечного майна, у звязку з повним погашенням заборгованості за кредитним договором від 02 червня 2005 року № 253/2005, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ФОП ОСОБА_8 (а.с. 147-149).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна 5 серпня 2010 року було вилучено обтяження іпотечного майна (а.с. 116-131).

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 і ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що Банк в шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобовязання кінцевого строку повернення кредиту не предявив вимоги до поручителів, а тому відповідно до приписів ч. 4 ст. 559 ЦК України укладені з відповідачами договори поруки припинили свою дію.

Колегія суддів погоджується з такими висновку суду, оскільки вони ґрунтуються на наявних у справі доказах та відповідають вимогам закону.

Так, відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Укладеними між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачами договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання Позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору (п. 10).

Проте, така умова договору поруки не може вважатися встановленим сторонами строком припинення поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справах № 6-68цс11, №6-48 цс11, від 18 липня 2012р. у справі № 6-78цс12.

Враховуючи, що укладеним між позивачем та ФОП ОСОБА_5 кредитним договором (з урахуванням додаткової угоди) кінцевий термін повернення кредиту зазначено 1 березня 2006 року, то право вимоги до поручителів про виконання порушеного боржником зобовязання щодо повернення кредиту виникло, починаючи з 2 березня 2006 року, та діяло протягом наступних шести місяців.

Оскільки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у зазначений строк не предявив вимогу до поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виконання зобовязання, відповідно до положень с.4 ст. 559 ЦК України зобовязання за укладеними ними договорами поруки припинилися.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 р. у справах № 6-6цс14, №6-53 цс14, строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки, тобто, строк існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Таким чином, суд вирішив справу згідно з нормами матеріального права, які підлягали застосуванню за даними правовідносинами, дав належну правову оцінку доказам і дійшов правильного висновку щодо безпідставності заявлених ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимог до ОСОБА_3 і ОСОБА_4, а тому вірно відмовив у задоволенніпозову.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм закону в звязку із відмовою у задоволенні позовних вимог, заявлених Банком до ФОП ОСОБА_5, в звязку із пропуском строку позовної давності є безпідставними, оскільки оскаржуване рішення не містить таких висновків суду. Ухвалою судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 квітня 2016 року у відкритті провадження в частині позовних вимог до ФОП ОСОБА_5 відмовлено на підставі п.1 ч.1 ст. 122 ЦПК України (а.с. 27). Дана ухвала Банком в апеляційному порядку не була оскаржена.

До того ж, згідно п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. Оскільки відповідно до ст. 16 ЦПК не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Разом із тим суд також має врахувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

Згідно із ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України на час вирішення судом питання щодо відкриття провадження у справі ОСОБА_5 був зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності (а.с. 22).

Отже, вимога юридичної особи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суб'єкта підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_5 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки за суб'єктним складом та характером правовідносин такий спір відноситься до юрисдикції господарського судочинства, а тому об'єднання цих вимог із вимогами до ОСОБА_3 і ОСОБА_4, що підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, в одному провадженні суперечило б ст. 16 ЦПК України.

Також не можна погодитись із доводами апеляційної скарги про те, що зобовязання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за укладеними ними договорами поруки не припинилися. Так, на думку апелянта, оскільки ФОП ОСОБА_5 має заборгованість за кредитним договором, то правовідносини сторін є дійсними, а тому незалежно від спливу строку повернення кредиту вимога щодо стягнення процентів за кредитом та нарахованої на них пені є правомірною та підлягає задоволенню у межах строку позовної давності як щодо стягнення цих коштів з позичальника, так і з поручителів. При цьому, посилаючись на підтвердження свої доводів на постанову Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15, апелянт не звернув належної уваги, що дана постанова стосується усунення розбіжностей щодо застосування 253, 254, 256, 257, 258, частини 1 статті 261, частини 1 статті 1049 ЦК України.

До того ж в ній зазначено про відмінність понять "строк дії договору" і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Частина 4 статті 559 ЦК України повязує припинення поруки (у разі якщо такий строк не встановлений у самому договорі поруки) непредявленням кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання. Отже, припинення поруки з цих підстав законодавець повязує зі строком виконання зобовязання, а не строком дії договору.

З огляду на викладене, немає підстав вважати обґрунтованими доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо припинення поруки.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - відхилити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївсько області від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Суддя О.О. Данилова

Суддя І.В. Лівінський