АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6600/16 Головуючий 1 інст. - Губська Я.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року Апеляційний суду Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.

- Шаповал Н.М.,

за участю секретаря - Сементовської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

23.12.2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 28.05.2012 року у розмірі - 14430,52 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 1870,46 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 8746,70 грн.; заборгованості з пені та комісії за користуванням кредитом - 2650 грн.; штрафу відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); штрафу (процентна складова) - 663,36 грн.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилається на те, що 28.05.2012 року ОСОБА_3 став клієнтом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правила надання банківських послуг, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна». Відповідно до тарифів відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом.

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав в повному обсязі, тобто надав відповідачу обумовлені договором кредитні кошти.

У порушення норм закону та умов договору ОСОБА_3 зобов'язання за договором в повному обсязі не виконав. У зв'язку з зазначеним порушенням зобов'язань за кредитним договором б/н від 28.05.2012 року станом на 31.10.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 14430,52 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 1870,46 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 8746,70 грн.; заборгованості з пені та комісії за користуванням кредитом - 2650 грн.; штрафу відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); штрафу (процентна складова) - 663,36 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволені частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором б/н від 28.05.2012 року у розмірі 12803,02 грн., а також вирішив питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір, оскільки позивачем до позовної заяви було долучено лише анкету-заяву, що не є кредитним договором, який створює права та обов'язки для сторін. Також, банком не надавались «Умови та правила надання банківських послуг» і не надано доказів того, що відповідач ознайомлений з ними, оскільки вони не містять його підпису.

Крім того, з наданих позивачем документів вбачається, що кредитна картка видавалась на два роки, і у анкеті-заяві від 28.05.2012 року домовленості сторін щодо дії договору, нарахування розмірів процентів за користування кредитом а, також відомостей про автоматичну пролонгацію договору немає.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, справа розглянута з урахуванням вимог ст.303-1 та ч.2 ст.305 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 28.05.2012 року ОСОБА_3 став клієнтом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Згідно Анкети-заяви ОСОБА_3 отримав кредитну картку «Універсальна» з встановленим кредитним лімітом в сумі 5 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом.

Відповідач, власним підписом, підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. (а.с.5).

ОСОБА_3 прийняв викладені в анкеті-заяви умови договору, погодився з ними, на протязі всього часу з дня його укладення не оспорював його ні у цілому ні в частині окремих умов, користувався наданими банком грошовими коштами за допомогою платіжної картки, з заявою про небажання пролонгувати дію договору і картки до банку не звертався.

Таким чином, є безпідставними посилання апелянта на те, що надані позивачем Умови та Правила не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Посилання ОСОБА_3 на те, що банком не надавались «Умови та Правила надання банківських послуг», а також, позивачем не доведено, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг про надання кредиту з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», оскільки вони не містять особистого підпису, спростовуються власноручно підписаною Анкетою-заявою б/н від 28.05.2012 року, в якій зазначено, що ОСОБА_3 ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, які були надані йому в письмовому вигляді. (зворотна сторона а.с.5)

При укладанні договору про надання банківських послуг сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості .

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 627 ЦК України обрав для себе фінансову установу, яка надавала відповідні фінансові послуги, і уклав договір на запропонованих вказаним банком умовах. Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи у заяві.

Таким чином волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку відповідача на отримання кредиту, а з боку позивача на повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом.

Відповідно до п. 1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ позичальник зобов'язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість, однак ОСОБА_3 таку заяву до банку не подавав.

Поряд з цим, сторони також погодили між собою відповідальність сторін, яка настає при невиконання ними умов договору.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно з п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3, усупереч вимог ст.526 ЦК України, не виконує взяті за умовами договору і передбачені ст.1054 ЦК України зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та належної плати за їх користування, а відтак для нього настають наслідки, передбачені договором та ст.ст.611, 1049, 1050, 1054 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду, оскільки воно ухвалене у відповідності із законом, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Згідно вимог ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться звичайно.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що у зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань, станом на 31.10.2015 року ОСОБА_3 має заборгованість в розмірі 14430,52 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 1870,46 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 8746,70 грн.; заборгованості з пені та комісії за користуванням кредитом - 2650 грн.; штрафу відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); штрафу (процентна складова) - 663,36 грн.

Апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_3 на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з позовною заявою про стягнення заборгованості, оскількивідповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, за попередній місяць, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Відповідно до постанови ВСУ по справі № 6-116цс13 від 6.11.2013 року у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» визначили умови щомісячного повернення кредитних коштів.

Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Оскільки, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань, тобто внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Отже, строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 28.05.2012 року, наданої представником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» останній платіж на погашення заборгованості був зроблений 26.04.2013 року, що також, відповідно до положень ст.264 ЦПК України, спростовує доводи апеляційної с карги щодо звернення з позовом поза межами передбаченого законом строку позовної давності.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом звернулось з позовом 23.02.2015 року року, тобто у встановлений законом строк в межах позовної давності.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю відповідно до ст. 258 ЦК України. Зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що до застосування строку позовної давності стосовно вимог про стягнення пені та штрафів в один рік.

З огляду на вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України та ст.ст.526, 611, 1049 ЦК України саме позичальник зобов'язаний довести належне виконання ним взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів та здійснення оплати за користування цими коштами, хибність наданих позивачем розрахунків, однак відповідачем вказані нею обставини не доведені.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в частині необхідності застосування до спірних правовідносин правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15, оскільки в зазначеній справі інші обставини, зокрема у вказаній справі №6-16цс15 спірним було питання щодо збільшення умовам договору строку позовної давності до 5 років, а у справі, яка розглянута Київським районним судом договором передбачено загальна позовна давність три роки (ст.257 ЦК України), відмінні також і обставини щодо виконання боржником умов договору.

Доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, до уваги не приймаються як такі, що не відповідають матеріалам справи, не підтверджені доказами, а тому підлягають відхиленню.

Згідно вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги і залишає рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

Н.М. Шаповал