22-ц/775/829/2016(м)
Категорія 39 Головуючий в першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Принцевська В.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Принцевської В.П.,

суддів Сорока Г.П., Гаврилова Г.Л.

секретар Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 30 квітня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_5, Реєстраційна служба Маріупольського міського управління юстиції Донецької області про визнання договору дарування недійсним, про скасування запису про державну реєстрацію права власності, про визнання права власності в порядку спадкування, про зобов»язання внести записи до Державного реєстру речових прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_5 Реєстраційна служба Маріупольського міського управління юстиції Донецької області про визнання договору дарування недійсним, про скасування запису про державну реєстрації права власності, про визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, про зобовязання внести записи до Державного реєстру речових прав. Протягом розгляду справи неодноразово уточнювала позовні вимоги. В остаточній редакції позовних вимог просила суд визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1, № 268 від 12.02.2011 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 недійсним, скасувати запис № 233 в книзі 2 від 01.04.2011 року про державну реєстрацію права власності внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, зобовязати Реєстраційну службу Маріупольського міського управління юстиції Донецької області внести відповідні записи до Державного реєстру речових прав.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що 3 грудня 2009 року помер її дідусь ОСОБА_6. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу.

Спадкоємцями першої черги після смерті дідуся ОСОБА_6 є дві його дочки ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та вона на праві представлення, після смерті її батька ОСОБА_8

Вона та її тітка ОСОБА_4 в шестимісячний строк звернулися до нотаріальної контори у м. Маріуполі з заявами про прийняття спадщини. ОСОБА_7 відмовилася від спадщини на користь ОСОБА_4, але заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини не подала.

ОСОБА_4 не погодилася з тим, що вона приймає спадщину та звернулася до суду з позовом про усунення її від права на спадкування та визнання права власності на квартиру.

Рішенням Орджонікідзевського суду м. Маріуполя від 30 вересня 2010 року, яке було залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 7 грудня 2010 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

07 вересня 2011 року Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя скасовано, справу передано на новий розгляд, в процесі якого ОСОБА_4 залишила свої позовні вимоги без розгляду.

Вона знову звернулася до нотаріальної контори з питання про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, але їй було відмовлено, оскільки вона не надала правоустановчих документів на квартиру, які знаходилися у ОСОБА_4

Спадкоємиця ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини, але в задоволені її позову було відмовлено.

ОСОБА_4 не дожидаючись закінчення розгляду справи, зареєструвала в БТІ м. Маріуполя на соє імя право власності на спадкову квартиру та в подальшому подарувала дану квартиру своїй доньці ОСОБА_9, порушуючи її право на отримання спадщини на спадкову квартиру.

На теперішній час є дві спадкоємиці на спадкову квартиру вона та відповідач ОСОБА_4 в рівних частках по 1/2 частині, але відповідачі порушили її право на отримання спадщини за законом, тому вона звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 30 квітня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано договір дарування квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, №268 від 12.02.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5, недійсним. Скасовано запис № 233 в книзі: 2 від 01.04.2011 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 на імя ОСОБА_10Є, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування після смерті її діда ОСОБА_6, померлого 3 грудня 2009 року, на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4. В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

З даним рішенням не погодилася ОСОБА_2 та оскаржила його в апеляційному порядку. Вона посилається на те, що суд неповно з»ясував обставини справ та ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального та матеріального Закону. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивачка ОСОБА_3 до суду не з»явилася, повідомлена про час і місце судового засідання телефонограмою, яка зареєстрована в журналі телефонограм за № 2171.

Відповідачки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до суду не з»явилися, повідомлені про час і місце судового засідання судовими повістками.

В судовому засіданні представники ОСОБА_2 та ОСОБА_4 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_5 до суду не з»явився, звернувся з заявою про розгляд справи в його відсутність.

Представник третьої особи - реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області до суду не з»явився, повідомлений про час і місце судового засідання судовою повісткою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_11 (прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_3) народилася 15 грудня 1980 року, її батько ОСОБА_8, мати ОСОБА_10.

Батько позивачки- Гаврюшин ОСОБА_12, помер 19.11.1999 року.

Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_11 зареєструвала шлюб з ОСОБА_13 19 листопада 1981 року та її прізвище після одруження стало ОСОБА_13.

В подальшому ОСОБА_14 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 та її прізвище стало ОСОБА_3.

ОСОБА_6 дід ОСОБА_3В.(дошлюбне прізвище ОСОБА_6, ОСОБА_14), батько ОСОБА_8, відповідно до свідоцтва про смерть, помер 3 грудня 2009 року. На підставі договору купівлі-продажу від 4 лютого 2003 року йому належала квартира АДРЕСА_1.

З повідомлення Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори вбачається, що в проваджені нотаріальної контори є спадкова справа до майна померлого 03.12.2009 року ОСОБА_6 28.05.2010 року зареєстрована заява про прийняття спадщини ОСОБА_14 дошлюбне прізвище ОСОБА_6, прізвище після другого шлюбу ОСОБА_3, 25.05.2010 року зареєстрована заява про прийняття спадщини ОСОБА_4

З заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину сторони по справі до нотаріальної контори не зверталися. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Рішенням Орджонікідзевського суду м. Маріуполя від 30 вересня 2010 року, яке було залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 7 грудня 2010 року, позов ОСОБА_4 про усунення ОСОБА_14В.(дошлюбне прізвище ОСОБА_6, прізвище після другого шлюбу ОСОБА_3) задоволено. Остання була усунута від права на спадкування, та визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1.

07 вересня 2011 року Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя скасовано, справу передано на новий розгляд, в процесі якого ОСОБА_4 залишила свої позовні вимоги без розгляду.

Ухвалою Оржонікідзевського суду м. Маріуполя від 5 червня 2012 року позовна заява ОСОБА_7 про надання додаткового строку для прийняття спадщини залишена без руху.

ОСОБА_4 зареєструвала на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя в БТІ м .Маріуполя право власності на квартиру АДРЕСА_1.

12.02.2011 року ОСОБА_4 подарувала вищевказану квартиру ОСОБА_9 про що між ними було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_2, №268 від 12.02.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є частково обґрунтованими.

Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Судом правильно встановлено, що відповідачем ОСОБА_4 проведено відчуження спірної квартири в період оспорювання її права власності на квартиру, яке було визнано за нею рішенням Орджонікідзевського суду м. Маріуполя,що було скасовано Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України, внаслідок чого вона була позбавлена права власності на спірну квартиру, та виникло право на спадкування на частину спірної квартири у позивача ОСОБА_3

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недійсність договору дарування квартири АДРЕСА_2, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, №268 від 12.02.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Суд першої інстанції правильно встановив, що в проваджені Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори є спадкова справа до майна померлого 03.12.2009 року ОСОБА_6 28.05.2010 року зареєстрована заява про прийняття спадщини ОСОБА_14 дошлюбне прізвище ОСОБА_6, прізвище після другого шлюбу ОСОБА_3, 25.05.2010 року зареєстрована заява про прийняття спадщини ОСОБА_4

Але суд першої інстанції не з»ясував всі обставини по справі, не звернув увагу на те, що з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину сторони по справі до нотаріальної контори не зверталися, як це передбачено вимогами ст. 1297 ЦК України.

А тому, суд дійшов передчасного висновку щодо необхідності визнання за позивачкою права власності на спірне спадкове майно, так як сторони по справі відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від нотаріуса не отримували.

Статтею 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з вимогами ч. 1 п.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 30 квітня 2014 року в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину квартири АДРЕСА_5. Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання за нею права власності власності на ? частину квартири АДРЕСА_5. В решті частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 30 квітня 2014 року в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину квартири АДРЕСА_5.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання за нею права власності власності на ? частину квартири АДРЕСА_5 відмовити.

В решті частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді