Справа № 629/551/16-ц
Номер провадження 2/629/493/16
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.03.2016 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого - судді Дегтярчук М.О, при секретарі Беззубенко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Лозівського міськрайонного суду Харківської області в місті Лозова Харківської цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
Позивач звернувся до суду 05.02.2016 року з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, посилаючись на те,що протягом вересня - жовтня 2015 року в зв»язку з негараздами в своїй сім»ї тимчасово проживав ОСОБА_2. За цей період йому неодноразово телефонували з банку і наполягали на тому, щоб він погасив кредит. Відповідач хоч і працював, але заробітну плату йому виплачували частково і тому він не міг вчасно погашати за кредит. Тому він попросив її сплатити за нього борг по кредиту в сумі 1300,00грн, з тією умовою,що він поверне цю суму протягом двох місяців. Вона погодилася і перевела зі своєї платіжної картки на його платіжну картку 15 жовтня 2015 року суму 300,00грн,16 жовтня 2015 року 1000,00грн, а всього 1300,00грн. В листопаді 2015 року відповідач повернувся до своєї сім»ї, однак, кошти до теперішнього часу їй не повернув. В зв»язку з вищевикладеним позивач змушений звернутися до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь борг в сумі 1300,00грн; витрати на правову допомогу у сумі 300грн. Крім того, в зв»язку з тяжким матеріальним становищем просить відстрочити сплату нею судового збору при подачі позову до суду до прийняття судового рішення по справі.
Позивач в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала та прохала його задовольнити в повному обсязі,посилаючись на обставини, викладені в ньому. ОСОБА_1 також пояснила,що неодноразово зверталася до відповідача, щоб той повернув кошти, які вона йому перерахувала зі своєї кредитної картки на його картку для погашення заборгованості по кредиту.
Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме: не заперечував сплатити їй кошти в розмірі 1300грн, які були нею сплачені в рахунок погашення його кредиту. В іншій частині позовних вимог заперечував та пояснив,що не прохав ОСОБА_1 вносити кошти на погашення кредиту. Він дійсно деякий час проживав у позивача, але повернувся згодом до сім»ї. Також пояснив,що не заперечував добровільно відшкодувати ОСОБА_1 1300грн, які вона внесла на його платіжну картку, але з умовою,що вона поверне його паспорт та посвідчення пільговика учасника бойових дій, які вона без його відома забрала і до цього часу не повернула. Відповідач пояснив, що з цього приводу він звертався до правоохоронних органів, але потім подав заяву про закриття провадження. На даний час він вже поновив паспорт.
Статтями 10,57,60,179 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір,що передбачено ст.61 ЦПК України.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.
Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини.
Із матеріалів справи вбачається, та даний факт встановлено в судовому засіданні,що позивач протягом вересня - жовтня 2015 року проживала разом з ОСОБА_2 Як пояснила ОСОБА_1 у судовому засіданні,за цей період відповідачу неодноразово телефонували з банку і наполягали на тому,щоб він погасив кредит. Проте, відповідач хоча і працював,однак заробітну плату йому виплачували частково по 200-300 грн в місяць, тому своєчасно сплачувати кредит він не міг. На його неодноразові проханням позивач сплатила за нього кредит в сумі 1300,00грн,шляхом переведення коштів зі своєї кредитної картки на картку відповідача двома платежами: 15жовтня 2015 року -300грн та 16 жовтня 2015 року -1000грн,які ОСОБА_2 зобов»язався повернути протягом двох місяців,що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.12,13). В листопаді 2015 року відповідач повернувся до своєї сім»ї. На неодноразові звернення ОСОБА_1 повернути їй кошти, відповідач не реагує, борг до цього часу не повернув.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В даному випадку ОСОБА_1 передала у борг гроші ОСОБА_2 шляхом переведення коштів зі своєї картки на картку відповідача у сумі 1300грн.
Стаття 1047 ч.2 ЦК України передбачає форму договору позики, а саме: на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В даному випадку підтверджуючими документами є саме платіжні доручення №24А24799784А793627 від 15 жовтня 2015 року та № Р24А25030024А382593 від 16 жовтня 2015 року, про що не заперечував відповідач у судовому засіданні.
Як вбачається із пояснень позивача в судовому засіданні, відповідач повинен був повернути борг протягом двох місяців з дня отримання коштів, однак взяте на себе зобовязання не виконав, мотивуючи відсутністю грошових коштів.
Відповідно до вимог ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За таких обставин всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Крім цього позивачем при зверненні з позовом до суду за захистом свої прав, були понесені витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги у розмірі 300гривень, які вона просить стягнути з відповідача по справі на її користь. З приводу даної вимоги, суд зазначає, що відповідно до ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу. Згідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі - 300 грн.,що підтверджується квитанцією №2 від02.02.2016 року про надання юридичних послуг при складанні позову (а.с.11)
Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору при подачі позовної заяви майнового характеру станом на 01.01.2016 року складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, тому позивач при подачі позовної заяви до суду повинен був сплатити судовий збір у розмірі 551,20 гривень.
Однак, відповідно до ст..82 ЦПК України за клопотанням позивача сплату судового збору було відстрочено до ухвалення рішення по справі. Отже, відповідно до ст.80 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн., як з особи, винної у виникненні спору у суді.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60,88, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 1046-1049 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу при зверненні з даним позовом до суду у розмірі 300(триста) гривень 00 копійок .
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М.О.Дегтярчук