Справа № 367/2734/15-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/4856/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 17.11.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Мережко М.В., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Ірпінської міської ради Київської області, ОСОБА_3, третя особа - управління Держкомзему у м. Ірпені Київської області, про визнання неправомірним та скасування рішення, державного акту про посвідчення права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивувала наступним:

Вона на підставі договору дарування від 15.07.2009 року є власником 19/50 частин будинку № 4 по вул. 8-го Березня в м. Ірпені Київської області. Від попереднього власника ОСОБА_4 нею отримано у власність відокремлену частину будинку у вигляді квартири № 2 з приміщеннями 11 площею 4,1 кв.м, 2-1 площею 11,2 кв. м., 2-2 площею 3,0 кв. м., 2-3 площею 9,4 кв. м., 2-4 площею 13,7 кв. м., вигрібна яма № 11, альтанка Д, частина колодязя № 4, частина паркану. Зазначала, що 14.09.2004 року між всіма власниками будинку було укладено мирову угоду про визначення порядку користування земельною ділянкою біля даного будинку площею 7,02 кв.м, згідно умов якої ОСОБА_4 виділено земельну ділянку площею 2,7 кв.м. Також було вказано, що земельна ділянка під будинком знаходиться в загальному сумісному користуванні і є неприватизованою. До зазначеної мирової угоди було надано схему розподілу земельної ділянки.

Попереднім власником ОСОБА_5 позивача було повідомлено про намір одного із співвласників будинку приватизувати частину земельної ділянки. Також було надано рішення виконкому Ірпінської міської ради від 30.12.1999 року № 360/3 про передачу в особисту власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0350 га з урахуванням укладеної між співвласниками будинку мирової угоди. Акт на право власності на землю переданий не був у звязку з тим, що попередній власник його не отримав і подарував частину будинку своєму сину ОСОБА_4

Позивач зазначає, що була впевнена в набутті права власності на частину земельної ділянки на підставі статті 120 ЗК України та можливості безперешкодного отримання акту про право власності на землю на своє імя. В той же час у лютому 2013 року співвласницею будинку ОСОБА_3 всупереч встановлених меж користування земельною ділянкою було самочинно встановлено паркан та споруджені дитячі розважальні предмети. Згодом позивач дізналася що рішенням Ірпінської міської ради № 1764-46-ІV від 16.03.2006 року ОСОБА_3 було безкоштовно передано у власність земельну ділянку площею 0,0269 га за адресою: м. Ірпінь, вул. 8-го Березня, 4. На підставі рішення ради від 16.03.2006 року ОСОБА_3 був виданий державний акт серії ЯД № 656531.

Позивач вважає, що зазначене рішення міської ради з грубим порушенням норм діючого законодавства. Обовязковим в даному випадку було надання довідки бюро технічної інвентаризації про розрахунок ідеальних часток на даний будинок, виготовлення та надання графічного матеріалу, який би відобразив розподіл земельної ділянки з обовязковою відміткою земель загального користування. Більш того, рішення № 360/3 від 30.12.1999 року про передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0350 га за адресою: м. Ірпінь, вул. 8-го Березня будинок № 4, є чинним, у звязку з чим не можливо було надати у власність землю іншій особі в тих же межах.

З урахуванням уточнення позовних вимог, посилаючись напорушення її прав як користувача земельної ділянки, позивач просила суд визнати неправомірним та скасувати рішення Ірпінської міської ради Київської області від 16.03.2006 року № 1764-46-ІV, скасувати виданий на імя ОСОБА_3 державний акт серії ЯД № 656531 від 21.07.2007 року та стягнути з відповідача на її користь судовий збір.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтувала скаргу тим, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини справи, судом не взято до уваги доводи її позовної заяви. Вказує, що їй від попереднього власника ОСОБА_4 перейшло право користування земельною ділянкою на підставі ст. 120 ЗК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було належним чином доведено тих обставин, якими вона обґрунтовувала свої вимоги.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Зважаючи на обставини, які були предметом розгляду справи, позивач повинен був довести відповідність своїх посилань щодо того, що оспорюване ним виділення відповідачу ОСОБА_3 земельної ділянки відбулося за рахунок земель, що перебувають у спільному користуванні співвласників будинку, або ж були передані попередньому власнику належної позивачу частки в будинку. В той же час жодного належного та допустимого доказу з приводу цього представлено не було. Так в ході розгляду не було доведено навіть того, якою мировою угодою було встановлено порядок спільного користування подвірям, оскільки судом було встановлено наявність двох таких угод без підтвердження того, яка з них виконувалася сторонами та чи виконувалася взагалі. Не було доведено й відповідності посилання позивача на те, що передана відповідачу земля фактично співпадає із землею спільного користування, де саме знаходяться такі землі, межі та розмір такого співпадіння (накладення), тощо.

Не були доведені в ході розгляду справи й посилання позивача щодо того, що спірне виділення землі відповідачу відбулося за рахунок земель, щодо яких рішенням виконкому Ірпінської міської ради від 30.12.1999 року № 360/3 було прийнято рішення про їх передачу ОСОБА_5, оскільки жодного доказу з приводу місцезнаходження такої землі та її співпадіння (накладення) з ділянкою, переданою ОСОБА_3, до суду представлено не було.

Фактично усі вимоги позивача ґрунтуються на припущеннях, які у звязку з їх недоведеністю не можуть бути прийняті судом. За таких умов колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

У відповідності до положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов передбачені законом підстави для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 липня 2016року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: М.В. Мережко

ОСОБА_6