АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 грудня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 9 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант-М Дніпровська набережна" про скасування дисциплінарних стягнень, визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 9 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ТОВ "Атлант-М Дніпровська набережна" про скасування дисциплінарних стягнень, визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.191-200).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представників позивача, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити; представника відповідача, ОСОБА_8, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Наказом ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна» № 25-ЛС від 01.06.2010 року ОСОБА_4 було прийнято на роботу на посаду продавця відділу продажу автомобілів з 01.06.2010 року в порядку переведення з ТОВ «Автохаус Київ» з оплатою згідно штатного розпису (а.с.78-80, 95).

На вказаному підприємстві діють Правила внутрішнього трудового розпорядку співробітників ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна», затверджені рішенням від 12.05.2010 року (а.с.81-94).

Як вбачається із заяви ОСОБА_4, поданої ним в день прийняття його на роботу про те, що він з правилами внутрішнього трудового розпорядку та умовами праці ознайомлений (а.с.95).

28.03.2016 року «Атлант-М Дніпровська набережна» видано наказ № 18-ОД «про скорочення штату працівників», яким передбачено скоротити з 28.03.2016 року штат працівників відділу продажу автомобілів на одну одиницю, про що внести зміни до штатного розпису та рекомендовано заступнику директора зі збуту автомобілів ОСОБА_9 на підставі даного наказу надати пропозицію щодо кандидатури на звільнення у зв'язку зі скороченням штату (а.с.86).

Службовою запискою ОСОБА_9 від 28.03.2016 року на виконання наказу № 18-ОД «Про скорочення штату працівників» запропоновано кандидатуру ОСОБА_4 на скорочення з підстав відсутності продажу ним нових автомобілів на протязі 2015-2016 років та відсутності у нього сертифікату відповідності продавця заводу «Volkswagen» (а.с.122).

На виконання наказу 28.03.2016 року ТОВ «Атлант-МДніпровська набережна» № 18-ОД видано наказ № 19-ОД від 28.03.2016 року «Про попередження працівників підприємства про звільнення у зв'язку з скороченням», яким затверджено кандидатуру ОСОБА_4 - продавця-консультанта відділу продажу автомобілів на звільнення у зв'язку з скороченням штату й необхідністю повідомлення особи про вивільненням його з посади (а.с.97).

28.03.2016 року ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна» ОСОБА_4 було офіційно попереджено про скорочення штату - посади, яку він займає відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.98), яке вручено ОСОБА_4 під особистий підпис 28.03.2016 року.

28.03.2016 року ОСОБА_4 отримав усне розпорядження від його керівника - заступника директора по збуту ОСОБА_9, пересісти на інше місце (за інший робочий стіл) у зв'язку з організацією ТОВ «Атлант-МДніпровська набережна» запланованого ремонту приймальної відділу сервісного обслуговування й необхідністю організації нового місця для очікування та відпочинку клієнтів, проте вказане розпорядження позивачем було проігноровано всупереч п. «а» п.12 Правил внутрішнього трудового розпорядку співробітників ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна», у зв'язку з чим відповідач не мав змоги належним чином підготувати нове місце для очікування клієнтів.

Відповідно до п. п. «а» п. 12 Правил внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна» працівники зобов'язані своєчасно та точно виконувати розпорядження, накази та усні вказівки адміністрації та своїх керівників.

За наслідками невиконання позивачем розпорядження керівника останнім була оформлена службова записка на ім'я директора ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна» з проханням допомогти у вирішенні технічного питання - організації місця очікування/відпочинку для клієнтів з урахуванням ситуації, що склалась у зв'язку з відмовою ОСОБА_4 пересісти на інше робоче місце та належною реакцією на його дії/поведінку (а.с.100).

Того ж дня - 28.03.2016 року ОСОБА_4 направлено офіційне повідомлення про надання ним письмового пояснення щодо невиконання ним отриманого від керівника розпорядження щодо переміщення на інше робоче місце (а.с.99).

Згідно Акту від 28.03.2016 року ОСОБА_4 з вказаним повідомленням ознайомився, однак від підпису про його отримання відмовився, нічим не мотивуючи свою відмову (а.с.101), про що складено Акт від 28.03.2016 року про відмову від підпису про отримання повідомлення (а.с.148).

29.03.2016 року наказом № 25-ОС ТОВ «Атлант-МДніпровська набережна» на підставі розглянутої службової записки заступника директора зі збуту автомобілів ОСОБА_9 від 28.03.2016 року, Акту від 28.03.2016 року складеним за фактом відмови від отримання повідомлення про надання письмового пояснення, ст.ст. 32, 139, 142, 147-149 КЗпП України, п. п. «а» п. 12 Правил внутрішнього трудового розпорядку, наявної поведінки працівника, ОСОБА_4 оголошена догана з підстав порушення ним трудової дисципліни, що виразилась у відмові виконувати розпорядження його керівника щодо переміщення на інше робоче місце в автосалоні (а.с.19).

Відповідно до п. п. «а», «б», «д» п. 12 Правил внутрішнього трудового розпорядку співробітників ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна», затверджених рішенням від 12.05.2010 року, працівники зобов'язані працювати чесно й сумлінно, дотримуватись дисципліни праці, своєчасно та точно виконувати розпорядження, накази та усні вказівки адміністрації та своїх керівників, а також вимоги внутрішніх інструкцій, положень та даних правил; використовувати робочий час для продуктивної праці, утримуватися від дій, що заважають іншим працівникам виконувати їхні трудові обов'язки; самовільно не залишати робоче місце протягом робочого часу попередньо не попередивши про таку необхідність свого керівника.

Згідно доповідної записки виконуючого обов'язки начальника відділу продажу автомобілів ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна» ОСОБА_11 від 29.03.2016 року встановлено, що ним проведено перевірку дотримання працівниками відділу трудового розпорядку й виявлено, що продавець ОСОБА_4 без дозволу/погодження керівництва залишив робоче місце, вийшов за територію підприємства й був відсутній на робочому місці дві години - з 12.01 год. до 13.00 год. й з 15.46 год. до 16.45 год.; на його прохання надати пояснення з питання відсутності на робочому місці, ОСОБА_4 відмовився від будь-яких пояснень (а.с.102-103).

За фактом відсутності ОСОБА_4 на робочому місці протягом двох годин 29.03.2016 року згідно вказаної доповідної записки, проведеної службової перевірки - перегляду зафіксованого відеокамерами спостереження в автосалоні часу присутності й відсутності ОСОБА_4 на робочому місці, наданих охоронцями автосалону пояснювальних записок ОСОБА_12, ОСОБА_13, складений акт про відсутність ОСОБА_4 на робочому місці протягом двох годин (а.с.104, 105, 106).

За вказаним фактом - відсутності працівника на робочому місці ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна» надано офіційне повідомлення ОСОБА_4 від 30.03.2016 року з пропозицією надати письмові пояснення щодо причин його відсутності на робочому місці (а.с.155).

ОСОБА_4 надав письмові пояснення, в яких заперечив факт відсутності на робочому місці з 12.01 год. до 13.00 год. 29.03.2016 року, а причину відсутності з 15.46 год. до 16.45 хв. того ж дня пояснив поганим самопочуттям (головний біль, нудота) (а.с.20). Проте в судовому засіданні не заперечував факту непогодження ним питання з керівництвом про необхідність залишення робочого місця, як це передбачено п.«д» п. 12 Правил внутрішнього трудового розпорядку співробітників ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна".

За наслідками проведеної службової перевірки за фактом відсутності працівника на робочому місці 29.03.2016 року протягом двох годин та зібраних матеріалів, порушення працівником п. п. «а», «б» п.12 та п. 14 Правил внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна», ОСОБА_4 на підставі наказу № 26 - ОС від 30.03.2016 року оголошено догану за порушення трудової дисципліни, що виразилась у відсутності на робочому місці протягом двох годин без поважної причини (а.с. 156).

У подальшому, після застосованих роботодавцем двох доган, 04.04.2016 року та 05.04.2016 року ОСОБА_4 знову був відсутній на робочому місці протягом 40 хвилин та 25 хвилин відповідно.

Так, за наслідками проведеної службової перевірки, зібраних матеріалів службової перевірки й перегляду зафіксованого відеокамерами спостереження в автосалоні часу присутності й відсутності ОСОБА_4 на робочому місці 04.04.2016 року, наданих охоронцями автосалону пояснювальних записок ОСОБА_14, ОСОБА_13, складений акт про відсутність ОСОБА_4 на робочому місці протягом сорока хвилин (а.с.157, 158, 159, 150, 161).

05.04.2016 року за наслідками проведеної службової перевірки, зібраних матеріалів службової перевірки й перегляду зафіксованого відеокамерами спостереження в автосалоні часу присутності й відсутності ОСОБА_4 на робочому місці 05.04.2016 року, наданих охоронцями автосалону пояснювальних записок ОСОБА_14, ОСОБА_15, складений акт про відсутність ОСОБА_4 на робочому місці протягом двадцяти п'яти хвилин (а.с.162, 163, 164, 165, 166).

20.04.2016 року наказом № 35-ОС ТОВ «Атлант-МДніпровська набережна» ОСОБА_4 звільнено із займаної посади з 20.04.2016 року за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, з яким останній ознайомлений під особистий підпис (а.с.168).

При звільненні позивача з ним проведений повний розрахунок та видано трудову книжку.

За встановлених обставин, виходячи з доведеності факту порушення позивачем трудової дисципліни та як наслідок правомірності накладення на ОСОБА_4 дисциплінарних стягнень у вигляді доган від 29 березня 2016 року та 30 березня 2016 року, правомірності звільнення позивача на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та безпідставно, з порушенням процесуальних норм, надана перевага одним доказам над іншими, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника позивача не містить, в ході апеляційного розгляду сторона позивача також не навела таких обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що доповідні записки охоронців автосалону на підставі даних камер відеоспостережень є недопустимими доказами, а тому неправомірно прийняті районним судом при ухваленні рішення, ураховуючи положення ст.57 ЦПК України, відхиляються апеляційним судом як безпідставні. Суд не вважає, що вони одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Посилання апеляційної скарги на те, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани (наказ №25-ОС від 29.04.2016) за невиконання розпорядження керівника щодо переміщення на інше робоче місце було застосовано до ОСОБА_4 незаконно, оскільки при його переміщенні відповідач не виконав вимоги п.3 ч.1 ст. 29 КЗпП України: не ознайомив з наказом про переміщення на інше робоче місце; робоче місце не було забезпечене необхідними для роботи засобами, відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на таке.

По-перше, трудове законодавство не містить імперативної норми про те, що рішення керівника структурного підрозділу щодо зміни місця розташування робочого стола працівника (переміщення з одного робочого місця на інше) повинно викладатись виключно у письмовій формі. Водночас, як правильно встановлено районним судом, відповідно до п. п. «а» п. 12 Правил внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна» працівники зобов'язані своєчасно та точно виконувати розпорядження, накази та усні вказівки адміністрації та своїх керівників.

По-друге, за правилом ч.2 ст. 32 КЗпП України переміщення не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника, а свої заперечення щодо проведеного переміщення, які включають неможливість виконання обов'язків, покладених на працівника трудовим договором, працівник не позбавлений можливості висловити після виконання розпорядження про переміщення за інший робочий стіл, якщо це фактично призведе до настання для нього таких негативних наслідків. Адже необладнане робоче місце (на що посилається позивач) може бути обладнаним безпосередньо після здійснення переміщення.

Посилання апеляційної скарги на те, що виробничої необхідності для переміщення позивача на інше робоче місце не було, а відповідно до роз'яснень п.31 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 6 листопада 1992 року переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва, також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки, по-перше, організація виробництва (у даному випадку - організація роботи відділу з продажу автомобілів) є прерогативою керівництва; по-друге, у даному випадку роботодавець обумовив таке переміщення необхідністю організації нового місця для очікування та відпочинку клієнтів.

Доводи апеляційної скарги про те, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани (наказ №26-ОС від 30.03.2016) за відсутність на робочому місці протягом двох годин було застосовано до ОСОБА_4 незаконно, оскільки позивач був відсутній з поважних причин - унаслідок поганого самопочуття, викликаного сильним психологічним тиском на нього з боку керівництва. Він відчув головний біль і нудоту, направився до аптеки де придбав і прийняв сидотивний заспокійливий препарат, що підтверджується фіскальним чеком, відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.

У своїх поясненнях про причини відсутності на робочому місці від 30 березня 2016 року ОСОБА_4 власноручно написав, що на початку 16 години він відчув погіршення свого здоров'я, що переросло у сильний головний біль та нудоту. Він вирішив поїхати в лікарню, але по дорозі побачив аптеку, зайшов і купив ліки. Через деякий час йому стало легше і він повернувся на робоче місце (т.1, а.с.20). Відповідно до наданого позивачем чеку на підтвердження придбання ліків таке придбання було здійснене о 15 год. 51 хв. (т.1, а.с.21).

Проаналізувавши ці письмові докази у їх сукупності та взаємозв'язку із фактом відсутності на роботі з 15 год. 46 хв. до 16 год. 45 хв., суд вбачає таке.

ОСОБА_4 здолав відстань до аптеки за кілька хвилин і о 15 год. 51 хв. мав у своєму розпорядженні ліки. Одразу на робоче місце, що є логічним і можливим, ураховуючи відстань, позивач не повернувся, до лікарні не поїхав, однак був відсутній на робочому місці ще майже годину після придбання ліків.

Ураховуючи ці обставини у сукупності з тим фактом, що залишаючи робоче місце із наміром поїхати в лікарню (відповідно до пояснень позивача), ОСОБА_4 не попередив про це принаймні свого безпосереднього керівника, суд приходить до висновку, що роботодавець обґрунтовано вважав причини відсутності працівника на роботі не поважними та застосував до нього дисциплінарне стягнення.

Посилання апеляційної скарги на те, що при застосуванні дисциплінарних стягнень у вигляді доган роботодавцем не було ураховано відсутність шкоди та інших негативних наслідків від відмови позивача пересісти на інше робоче місце та відсутності на робочому місці протягом нетривалого часу, також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке.

Згідно з вимогами трудового законодавства України працівники зобов'язані своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни. Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. (ст. ст. 139, 142, 147 КЗпП України).

Відповідно до положень ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Ураховуючи зміст цієї норми у контексті положень ст.147 КЗпП України, працівник має право оскаржити у суді накладене на нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, посилаючись на те, що власник не врахував перелічені фактори. Оскаржити ж згідно з цими підставами догану не можна, оскільки це найменш суворий вид стягнення, який власник має право застосувати за будь-яке порушення трудової дисципліни. Зобов'язати власника при оголошенні догани враховувати тяжкість провини та інші обставини означало б позбавити власника права застосувати стягнення за наявності порушення.

Апеляційний суд також відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги про те, що оскільки позивач з 06.04.2016 по 15.04.2016 перебував на лікарняному, деякі ознаки захворювання та тимчасові розлади уже виникали у нього 04.04.2016 та 05.04.2016 і могли зумовити короткочасну відсутність позивача на робочому місці, тому причини відсутності можуть бути визнані поважними.

По-перше, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК), а в розпорядженні суду немає жодних доказів, що стан непрацездатності позивача в період з 06.04.2016 по 15.04.2016 (т.1, а.с.71) має зв'язок із відсутністю на роботі в означені дні.

По-друге, як вбачається з наявних у справі письмових доказів, сам ОСОБА_4 категорично відмовився надати пояснення з приводу своєї відсутності на роботі 04.04.2016 протягом сорока хвилин та 05.04.2016 протягом двадцяти п'яти хвилин.

Оскільки, як зазначено вище, апеляційний суд не знайшов підстав для визнання незаконними наказів про застосування дисциплінарних стягнень у вигляді догани, доводи апеляційної скарги про те, що відсутні підстави для висновку про систематичне порушення позивачем трудової дисципліни та його звільнення на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, відхиляються як безпідставні.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом порушено вимоги ст. 149 КЗпП України, оскільки при перевірці правомірності застосування такого заходу стягнення як звільнення судом не було враховано попередню сумлінну роботу позивача, відсутність заподіяння шкоди та обставини вчинення проступку, апеляційний суд також відхиляє з огляду на наступне.

За правилами ст. 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю.

У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Як вбачається із наявних у матеріалах справи письмових доказів у ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна» діють затверджені рішенням колективу працівників ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна» від 12.05.2016 року Правила внутрішнього трудового розпорядку співробітників (т.1, а.с.127-140; далі - Правила), відповідно до яких адміністрація зобов'язана забезпечувати суворе дотримання трудової дисципліни (п.13.6.). Згідно з п.14. цих Правил забороняється в робочий час самовільно залишати робоче місце протягом робочого дня попередньо не попередивши про таку необхідність свого керівника.

У даному випадку фактичні обставини справи свідчать про те, що після отримання 28 березня 2016 року повідомлення про наступне звільнення з 28 травня 2016 року у зв'язку зі скороченням штату працівників (т.1, а.с.96-98) ОСОБА_4 одразу перестав дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку - неодноразово залишав робоче місце без попередження керівництва та без поважних причин. Маючи дисциплінарне стягнення у вигляді догани, ОСОБА_4 у подальшому жодного разу не повідомив свого керівника про необхідність залишити робоче місце. Маючи два дисциплінарні стягнення у вигляді догани, ОСОБА_4 продовжував залишати своє робоче місце без попередження керівника про таку необхідність.

Водночас, роботодавець повинен правильно організувати роботу та має своїм обов'язком забезпечувати суворе дотримання трудової дисципліни.

З огляду на ці обставини у їх сукупності, ураховуючи, що після застосування дисциплінарного стягнення ОСОБА_4 не змінив своє ставлення до виконання обов'язків, передбачених Правилами, а продовжував ними нехтувати, порушуючи графік робочого дня і трудову дисципліну, висновок районного суду про правомірність звільнення позивача за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України є правильним.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності звільнення позивача у зв'язку зі скороченням штату працівників правового значення для вирішення даного спору не мають.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 9 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О.Невідома