Ухвала іменем україни 16 листопада 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» про визнання договору оренди землі недійсним та скасування його державної реєстрації, за касаційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» - Рибакової Людмили Анатоліївни - на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 березня

2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 27 жовтня 2011 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_5, а саме на земельну ділянку, розташовану в межах Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, за кадастровим НОМЕР_1.

Зазначала, що у 2014 році при зверненні до відповідача дізналась про існування договору оренди вказаної земельної ділянки від 08 вересня

2008 року, укладеного між ОСОБА_5 та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» (далі - ТОВ «Агрофірма «Вісла»).

Враховуючи зміну підстави позову, позивач просила суд визнати недійсним договір оренди землі від 08 вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Агрофірма «Вісла», та скасувати його державну реєстрацію, посилаючись на те, що у неї та у відділі Держгеокадастру в Арбузинському районі Миколаївської області відсутній оригінал договору оренди землі, що свідчить про відсутність державної реєстрації договору, у акті приймання-передачі земельної ділянки відсутня дата його складання, також відсутні як додатки до договору план або схема земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень у його користуванні та встановлених земельних сервітутів, акт визначення меж земельної ділянки у натурі.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено у зв'язку із тим, що договір був укладений у належній формі та належним чином пройшов державну реєстрацію.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16 березня 2016 року скасовано рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2016 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову у зв'язку із неможливістю визнання недійсним договору, який не було вчинено.

У касаційній скарзі представник ТОВ «Агрофірма «Вісла» -

Рибакова Л.А., посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 березня 2016 року та залишити в силі рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2016 року.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуваний договір оренди землі був укладений в письмовій формі, здійснено його державну реєстрацію, померлий мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було спрямоване на укладення договору оренди землі, до якого додано копію державного акта, при складанні, видачі та реєстрації якого було вчинено відповідний план та схему земельної ділянки, кадастровий план з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні й установлених сервітутів, а також учинено опис меж, де зазначено сусідніх землекористувачів. При цьому сторони за життя померлого з часу укладення договору оренди виконували умови договору та ніхто з них не ставив питання про його недійсність.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскаржуваний договір оренди земельної ділянки не пройшов державну реєстрацію у державному реєстрі земель шляхом внесення запису реєстрації до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, а тому він не є вчиненим і не може бути визнаний недійсним.

Колегія суддів не може погодитись із висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами встановлено, що 08 вересня 2008 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Агрофірма Вісла» було укладено договір оренди належної

ОСОБА_5 на праві приватної власності земельної ділянки на строк

15 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого

27 жовтня 2011 року державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, ОСОБА_3 отримала у спадщину після смерті ОСОБА_5 земельну ділянку площею 7,12 га, розташовану в межах Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області.

Відповідно до договору оренди землі, укладеного 08 вересня 2008 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Агрофірма Вісла», він був зареєстрований у Арбузинському відділенні Миколаївської регіональної філії № 5 державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що свідчить запис від 08 вересня 2008 року за № 24. Договір оренди завірений печаткою державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Миколаївської регіональної філії та підписаний уповноваженою на це посадовою особою, яка провела державну реєстрацію договору оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Виходячи з положень ст. 638 ЦК України, ст. ст. 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16.

Враховуючи, що оскаржуваний договір оренди земельної ділянки був укладений у письмові формі, пройшов державну реєстрацію, про що свідчить запис на договорі від 08 вересня 2008 року за № 24, печатка державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Миколаївської регіональної філії та підпис уповноваженої посадової особи, яка провела державну реєстрацію договору оренди землі, а також беручи до уваги наявні погоджені сторонами істотні умови договору оренди, правильним є висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання договору оренди від 08 вересня 2008 року недійсним.

При цьому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що сама по собі відсутність з невідомих причин запису про реєстрацію договору оренди землі від 08 вересня 2008 року у Книгах реєстрації договорів оренди не може свідчити про те, що такої реєстрації не відбулося. Факт невнесення вказаного запису у Книгу реєстрації договорів оренди уповноваженою на те посадовою особою, яка провела державну реєстрацію спірного договору оренди, зробила відповідну відмітку в договорі, власноручно поставила підпис та гербову печатку про його реєстрацію, не є підставою для визнання договору недійсним.

Однак суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку та скасуванні рішення суду першої інстанції зазначеного не врахував та прийшов до помилкового висновку про неукладеність оскаржуваного договору оренди землі.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до скасування рішення суду першої інстанції, ухваленого згідно із законом, а тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 343 - 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» -Рибакової Людмили Анатоліївни - задовольнити .

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 березня

2016 року скасувати, залишивши в силі рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович