У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення суми банківського вкладу, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 24 вересня 2013 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладено договір-заяву № 6928/6-13 про банківський строковий вклад «Класік», відповідно до умов якого він передав банку кошти в сумі 60 000 грн, згідно квитанції № 5 від 24 вересня 2013 року, на строк 6 місяців - з 24 вересня 2013 року по 24 березня 2014 року із нарахуванням та виплатою процентів, а також із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,5 % річних. В подальшому договір пролонговано до 25 вересня 2014 року.

На вимогу позивача від 25 вересня 2014 року відповідач зобов'язаний був повернути суму вкладу разом з сумою нарахованих процентів. Проте, вказані кошти відповідачем перераховані не були.

Зазначав, що після віднесення відповідача до категорії неплатоспроможних банків і введення в ньому тимчасової адміністрації йому було виплачено 4 778 грн 07 коп. за видатковим касовим ордером в порядку виплати Фондом гарантування вкладів коштів вкладникам за договорами.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача 112 180 грн 34 коп. грошових коштів, з яких 60 000 грн - сума депозитного вкладу, 15 991 грн 76 коп. - неотриманні проценти за фактичну кількість днів користування вкладом; 34 428 грн - втрати від інфляції; 1 760 грн 55 коп. - 3 % річних.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 травня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк«Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_2 суму банківського вкладу по договору № 6928/6-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 24 березня 2013 року в розмірі 111 604 грн 79 коп., з яких сума основного боргу складає 60 000 грн, сума не отриманих процентів складає 15 991 грн 70 коп., сума втрат від інфляції складає 33 803 грн, сума 3% річних складає 1 810 грн.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 травня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що позов є обґрунтованим, обставини справи підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову суд апеляційної інстанції, виходив з того, що на момент подачі позову та ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, під час дії якої вимоги вкладників та інших кредиторів банку не задовольняються, і стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є неможливим.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-1123цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.

Суд апеляційної інстанції, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення суми банківського вкладу, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович