Провадження №: 2/752/6060/16
У Х В А Л А

13.12.2016 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ладиченко С.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СБ ЛТД» про стягнення штрафних санкцій у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача.

Ухвалою суду від 23.11.2016 року позивачу надавався строк для усунення недоліків, у зв'язку з тим, що позовна заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, а саме: позовні вимоги повинні бути оплачені судовим збором.

Позивач вказує що вона звільнена від сплати судового збору на підставі закону України «Про захист прав споживачів. Але вивченням позовної заяви не вбачається підстав для звільнення позивача від сплати судового збору з підстав передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за позовними вимогами майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, а з позовної заяви про відшкодування моральної шкоди судовий збір повинен бути сплачений у розмірі 1,5 відсоток ціни позову, але не менше одного розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п.17, 22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»( визначення термінів):

послуга - це діяльність виконавця з надання споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб;

споживач - фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Фактично позов заявлений з підстав виконання цивільно-правового договору купівлі-продажу майнових прав. З наданого до позову договору купівлі-продажу майнових прав з відповідною додатковою угодою вбачається наявність у позивачки та відповідача цивільно-правових відносин з підстав врегульованих Цивільним Кодексом України.

З позовної заяви вбачається що саме з підстав визначених цивільно-правовим договором купівлі-продажу майнових прав позивачем розрахований розмір грошової суми яку позивач просить стягнути за позовом.

У зв'язку з вищезазначеним, позивачу надавався строк для усунення недоліків протягом трьох днів з дня отримання ухвали.

13.12.2016 р. від представника позивача - ОСОБА_2 на виконання ухвали від 23.11.2016 р. надійшов лист в якому зазначено, що між позивачем та відповідачем існують правовідносини, що врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів», просить відкрити провадження у справі та призначити її до розгляду.

Перевіривши позовну заяву та лист представника позивача - ОСОБА_2 від 13.12.2016 р., судом встановлено, що недоліки зазначені в ухвалі Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2016 року не усунуто, у зв'язку з наступним.

Посилання представника позивача на те, що вона відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, не може бути прийнято до уваги, адже відповідно до внесених змін до ЗУ «Про судовий збір» від 22.05.2015 № 484 - VIII споживачі, які звернулися за захистом своїх прав, виключено з категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Разом з тим, дійсно, відповідно до ч.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Проте, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно- правовим актом перевага надається спеціальному. Оскільки спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати, є Закон України «Про судовий збір», то саме цей Закон підлягає застосуванню.

Крім того, з урахуванням дії темпоральних правил (принцип дії закону у часі) у разі колізії законів (суперечність один одному двох або більше чинних нормативних актів, прийнятих стосовно одного й того самого питання) застосовується акт, виданий пізніше, як у разі, коли про скасування старих норм прямо зазначено в новому законі, так і у разі коли таких застережень у новому законі немає. Оскільки Закон України «Про судовий збір» прийнятий пізніше, ніж Закон України «Про захист прав споживачів», то саме підлягає застосуванню для вирішення питання оплати судового збору.

Доказів на підтвердження наявності інших пільг щодо сплати судового збору у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 зі змінами від 22.05.2015 № 484 - VIII матеріали справи не містять.

Оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження майнового стану позивача, який унеможливлює оплату судового збору за подачу позовної заяви майнового характеру не додано, а посилання на ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не є підставою для звільнення від оплати судового збору, підстав для звільнення від сплати судового збору немає.

Згідно з вимогами ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, суддя приходить до висновку, що позивачем не усунуто зазначені в ухвалі недоліки, тому подана позовна заява підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-121, 210 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СБ ЛТД» про стягнення штрафних санкцій у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань- визнати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя С.В. Ладиченко