Ухвала

іменем україни

16 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яке є правонаступником Акціонерно-комерційного банку «Східно-Європейський банк», до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Акціонерно-комерційний банк «Східно-Європейський банк» (далі - АКБ «Східно-Європейський банк») звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач посилався на те, що 11 лютого 2008 року АКБ «Східно-Європейський банк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав останньому кредит для придбання холодильного обладнання на суму 50 тис. грн на строк з 11 лютого 2008 року по 09 лютого 2013 року зі сплатою 18 % річних. На підставі додаткового договору від 01 листопада 2008 року до цього кредитного договору було внесено зміни в частині сплати відсотків, а саме, збільшено до 20 %. Інші умови договору залишено без змін. Позичальник частково погасив кредит, але з квітня 2011 року припинив оплату за кредитним договором.

На забезпечення зобов'язань за кредитним договором 11 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки є магазин продовольчих товарів, що знаходиться по АДРЕСА_1 площею 58 кв. м, що належить іпотекодавцям на праві власності.

Враховуючи вказане, позивач просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 42 461 грн 26 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення публічних торгів у виконавчому провадженні за початковою ціною 117 058 грн, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 лютого 2015 року замінено позивача його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 11 лютого 2008 року між АКБ «Східно-Європейський банк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_5 кредит на придбання холодильного обладнання на суму 50 тис. грн зі сплатою 18 % річних, терміном по 09 лютого 2013 року.

Додатковим договором від 01 листопада 2008 року до вказаного кредитного договору було внесено зміни в частині сплати відсотків, а саме, їх розмір збільшено до 20 %. Інші умови договору не змінювалися.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 11 лютого 2008 року між АКБ «Східно-Європейський банк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, предметом якого є магазин продовольчих товарів після реконструкції квартири НОМЕР_1, площею 58 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 і належить іпотекодавцям на праві власності.

Згідно з п. 3.4.2 договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи сплату відсотків, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми.

Також встановлено, що ОСОБА_5 умови кредитного договору належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 17 травня 2013 року становить 42 461 грн 26 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 21 647 грн 55 коп., заборгованості за процентами - 15 327 грн 36 коп., неустойки - 5 486 грн 35 коп.

07 червня 2013 року банк надіслав позичальнику та іпотекодавцям вимогу про виконання порушеного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі непогашення заборгованості за кредитним договором.

25 квітня 2014 року між ТОВ «Брокінвестгруп», яке діяло від імені АКБ «Східно-Європейський банк» на підставі договору про передачу в управління непроданих активів від 13 грудня 2013 року, та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 23/ФК-14, згідно з яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» як новий кредитор набуло право вимоги, належне первісному кредитору за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_5, а також забезпечувальні права.

У додатку № 2 до вказаного договору визначено перелік боржників та контрактів, стосовно яких відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за кредитним договором від 11 лютого 2008 року, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно ОСОБА_5

17 липня 2014 року між АКБ «Східно-Європейський банк», від імені якого діяло ТОВ «Брокінвестгруп», та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором від 11 лютого 2008 року, відповідно до якого іпотекодержателем стало ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 лютого 2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залучено до участі у справі як правонаступника позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, як на один з мотивів такої відмови послався на неспівмірність розміру кредитної заборгованості із вартістю іпотечного майна.

Проте з таким висновком судів погодитись не можна.

За змістом ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Згідно з п. 2.1.4 договору іпотеки на предмет іпотеки може бути звернене стягнення.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Законодавством не передбачено такої підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Зазначене може бути враховано лише в разі, якщо порушенням основного зобов'язання іпотекодержателю не завдано збитків.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року № 6-340цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими загальними судами при застосуванні таких норм права.

Таке ж роз'яснення надано судам у п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Разом з тим, суд відмовив у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки дійшов висновку про неспівмірність вартості предмета іпотеки та наявною заборгованістю.

Як вбачається з матеріалів справи, вартість предмета іпотеки визначена суб'єктом оціночної діяльності станом на 25 вересня 2013 року і становить 117 058 грн, а заявлена позивачем сума заборгованості - 42 461 грн 26 коп.

Вирішуючи спір, суди на зазначені положення закону уваги не звернули та не врахували, що боржник не виконав зобов'язання за кредитним договором, не погасив основний борг, нараховані проценти, неустойку за кредитним договором, у зв'язку з чим банк має законні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, ст. 38 Закону України «Про іпотеку» надає безумовне право іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки, а залишок коштів від реалізації предмета іпотеки повертається іпотекодавцю.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суд на вказані вимоги закону уваги не звернув, не врахував, що звернення стягнення на предмет іпотеки є законним правом іпотекодержателя, тому відмовивши у задоволенні цих вимог, суд фактично позбавив позивача такого права.

На вказані порушення посилалося у своїй апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», проте апеляційний суд не дав цим доводам належної правової оцінки та обмежився висновком про те, що підстав для скасування рішення в межах доводів апеляційної скарги немає.

Вирішуючи спір, суд не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів та не надав належної оцінки розрахунку заборгованості за кредитним договором, який був наданий АКБ «Східно-Європейський банк», в якому зазначено заборгованість за тілом кредиту, відсотками та неустойку.

Також судами встановлено, що право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на нежитлове приміщення, що належить кожному відповідно до часток, загалом перевищує 100 % (67/100+33/100+7/100).

Посилання суду на те, що перевищення суми часток майна, належних співвласникам у спільній власності, ставить під сумнів можливість виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, не може бути підставою для позбавлення ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити частково.

Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана