Справа № 456/1747/15 Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Провадження № 22-ц/783/5406/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючий суддя Шумська Н.Л.

судді: Цяцяк Р.П., Шеремета Н.О.

секретар Бадівська О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 42 295 грн. 97 коп., з яких: заборгованість за кредитом (тіло кредиту) 17 486, 19 грн., нарахована пеня 24 809, 78 грн., а також 422 грн. 66 коп. судових витрат.

Рішення оскаржили відповідачі. Вважають його незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи. Скаргу мотивують тим, що позивачу було відомо про наявність перед банком заборгованості за кредитним договором, яка утворилась через складні сімейні обставини. Кредитні кошти, які бралися на придбання автомобіля, до грудня 2008 року повертались. Однак з наявною заборгованістю, 27.10.2011 року Банк звернувся в суд із заявою про вилучення заставного майна, а саме автомобіля ВАЗ-21154, 2007 року випуску. Даний автомобіль був вилучений працівниками Банку 07.12.2011 року навіть не дочекавшись судового рішення, яке було ухвалено в заочному порядку лише 11.01.2012 року. Позивач не був обмежений у своїх правах остаточно вирішити борговий спір в судовому порядку і після вилучення автомобіля мав можливість ставити питання про стягнення різниці боргу, якщо така існувала. Зазначає, що позивач навмисно затягував час з метою формування нового та більшого боргу за кредитним договором, проте суд проігнорував передбачений законодавством строк позовної давності, сплив якої та про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову Банку відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 04 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № DN81AR03110249, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 57270 грн. 40 коп. на купівлю автомобіля зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 0,80% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком погашення не пізніше 03.12.2014 р.

04 грудня 2007 року для забезпечення виконання зобов»язань по кредитному договору укладено договір застави рухомого майна, предметом якого є транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21154, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: XTA1657, реєстраційний номер НОМЕР_1.

04.12.2007р. між позивачем - ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою ОСОБА_3 укладено договір поруки для забезпечення виконання зобов»язання по кредитному договору відповідачем ОСОБА_2 За умовами якого убачається, що такий набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання зобовязань за Кредитним договором. Порука припиняється після закінчення 5 (пяти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.

Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору у ОСОБА_2 виникла заборгованість, яка станом на 14.09.2011 рік становила 71808 грн. 64 коп., з яких 34866,08 грн. сума заборгованості за кредитом; 834,19 сума заборгованості по процентах за користування кредитом; 200,91 грн. сума заборгованості по комісії за користування кредитом; 35907,46 грн. сума пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду від 11.01.2012р. у справі №2-2715/11 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 71 808 грн. 64 коп. за рахунок звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки ВАЗ, модель 21154, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан - В, № кузова/шасі: XTA1657, реєстраційний номер ВС 9705ВЕ. Рішення сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили.

Відповідно до договору, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладення заставодержателем договору купівлі продажу предмету застави від імені заставодавця.

Із наявної в матеріалах справи копії довіреності від 23.05.2014р. (а.с.55), яка посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 убачається, що цією довіреністю ОСОБА_2 уповноважив ПАТ КБ «Приватбанк» бути його представником при вирішенні питань, повязаних з відчуженням (продажем або обміном) автомобіля марки ВАЗ, модель 21154, 2007 року випуску, № кузова: XTA1657, тип ТЗ легковий седан В; реєстраційний номер НОМЕР_1; проводити технічні дослідження щодо ціни та технічного стану автомобіля; укладати договори купівлі-продажу, обміну, дарування, застави, визначати ціну та інші умови; знімати з обліку в органах ДАІ; одержувати належні йому гроші, виконувати інші дії необхідні для виконання цієї довіреності.

Згідно даних довідки від 13.11.2015р. за №30.1.0.0/2-20151110/2021 заставний автомобіль реалізовано 08.10.2014р. На рахунок, відкритий для погашення заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110249 від реалізації автомобіля зараховано кошти в розмірі 53 500 грн., з яких 20 796,74 грн. пішли на погашення тіла кредиту; 32 383,37 грн. на погашення відсотків; 319,89 грн. на оплату проведення судової експертизи.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість за кредитним договором відповідача на час звернення до суду з даним позовом, тобто на 31.03.2015р. становить: 17 486,19 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 108 866,87 грн. нарахована пеня. Доказів у спростування наведеного розрахунку апелянтами не надано.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України врегульовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов"язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплачувати проценти.

Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором. Одностороння відмова від виконання зобов"язання не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов"язання.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором, суд обґрунтовано застосував ст. ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України. Навів у рішенні мотиви, за яких дійшов висновку про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором, оскільки матеріалами справи встановлено факт виконання банком умов договору та неналежне виконання його умов відповідачем, як боржником.

Відповідно до ч.1 ст. 553 та ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Отже, з моменту виникнення у кредитора - ПАТ КБ «Приватбанк» обовязку дострокового повернення кредиту та сплати процентів такий обов'язок виник і у поручителів.

Таким чином, предявивши 27 жовтня 2011 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобов»язаний предявити позов до поручителя протягом 6 місяців, від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Як встановлено, судом першої інстанції, з позовом до суду про стягнення кредитної заборгованості кредитор звернувся лише у квітні 2015 року, а письмові вимоги про повне дострокове повернення заборгованості за кредитним договором були пред»явлені боржнику 27 жовтня 2011 року, то у звязку з пропущенням шестимісячного строку пред»явлення вимоги до поручителя, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги до поручителя не підлягають задоволенню.

Однак враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором №DN81AR03110249 від 04.12.2007 року повністю не виконав, у нього виникла заборгованість на суму, вказану у позові, яка позивачем не спростована.

Доводи апелянтів про те, що суд проігнорував передбачений законодавством строк позовної давності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 03.12.2014р. Як зазначалось вище, під час розгляду справи №2-2715/11 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_5М.й перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв»язку з чим станом на 14.09.2011р. утворилася заборгованість за кредитним договором, що складалася із заборгованості за кредитом, процентів та комісії за користування кредитом, пені і штрафів. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 27.10.2011р. про стягнення заборгованості в розмірі 71 808 грн. 64 коп. за рахунок звернення стягнення на предмет застави належний відповідачу автомобіль. В подальшому автомобіль реалізований і за рахунок виручених від реалізації коштів в розмірі 53 500 грн. погашено частину заборгованості, а саме: заборгованість з тіла кредиту - 20 796,74 грн. та з відсотків в розмірі - 32 383,37 грн. Таким чином заборгованість з тіла кредиту в розмірі 17 486,19 грн. і пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором залишилася непогашеною, тому банк продовжував її нараховувати пеню до часу повторного звернення до суду 16.04.2015р. з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення ухвалене на основі поданих в судовому засіданні доказів. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2016 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді: