Справа № 463/1595/16-ц
Провадження № 2/463/1165/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2016 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Грицка Р.Р.,

при секретарі Кисиличин М.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування та пені за прострочення строків виплати страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування та пені за порушення строків виплати страхового відшкодування в загальному розмірі 53737 грн. 33 коп.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.09.2014 року на перехресті вул.Липинського-Промислова в м.Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та його автомобілем НОМЕР_2, яким на той час керував ОСОБА_4 Внаслідок зазначеної пригоди його автомобіль отримав значні технічні пошкодження. Винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 07.10.2014 року було визнано ОСОБА_3

Оскільки цивільно-правова відповідальність винного водія на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідачем ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на підставі полісу добровільного страхування транспортного засобу від 26.08.2014 року № АІ/3451499, тому він звернувся 21.10.2014 року до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

Проте, з цього часу страховиком жодного рішення про виплату страхового відшкодування не приймалося, про існування такого його до відома не було поставлено, лише 13.05.2015 року в порушення 90 денного строку визначеного ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було виплачено 16026,90 гривень страхового відшкодування. При цьому, жодних мотивів чому саме зазначена сума страхового відшкодування підлягала виплаті йому, відповідачем не було надано. В той же час вказав, що на його замовлення судовим експертом ОСОБА_5 було проведено експертне дослідження, за результатами якого було визначено вартість відновлювального ремонту з врахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля у розмірі 66387,54 гривень.

За таких обставин, враховуючи максимальну суму страхової виплати в сумі 50 000 гривень, а також уже виплачену йому суму страхового відшкодування, вважає, що має право на стягнення належної йому суми страхового відшкодування в сумі 33973,10 гривень.

Крім цього вказав, що відповідач маючи згідно вимог Закону перед ним грошове зобовязання по виплаті страхового відшкодування, таке протягом тривалого часу безпідставно не виконує, а тому він має право на стягнення з відповідача штрафних санкцій пені за період прострочки грошового зобовязання в розмірі 16026,90 грн. з 29.01.2015 року по 13 05.015 року, що становить 2498 грн. 44 коп., а також за період прострочення грошового зобовязання в розмірі 33973,10 грн. за період з 20.01.2015 року по 14.01.2016 року в сумі 17265 грн. 79 коп. А тому просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги з аналогічних підстав.

Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив повторно, про час та місце розгляд справи був повідомлений належним чином, подав до суду письмові заперечення, якими визнав позовні вимоги частково. А тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача.

Згідно з поданими письмовими запереченнями, відповідач вважає, що дійсно внаслідок настання страхового випадку позивач має право на отримання страхового відшкодування за рахунок відповідача. В той же час вказав, що ними було проведено огляд автомобіля 24.09.2014 року за результатами якого складено акт огляду, яким зафіксовано наявні пошкодження автомобіля. В подальшому, аварійним комісаром у відповідності до Методик товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів було проведено оцінку та складено ремонтну калькуляцію, згідно якої матеріальний збиток склав 24835,31 гривень. Таким чином, відповідач визнає, що позивач має право на отримання страхового відшкодування в зазначеному розмірі. Одночасно вказав, що дійсно ними було складено страховий акт згідно якого здійсненого розрахунок страхового відшкодування на суму 16026,90 гривень, а тому переконаний, що на користь позивача підлягає стягненню лише 8808,41 гривень. Крім цього заперечує щодо застосування до них штрафних санкцій передбачених ст.625 ЦК України з метою уникнення подвійної відповідальності страховика та у звязку із тим, що на правовідносини, що виникають з підстав завдання шкоди, дія ст.625 не поширюється. А тому просить позовні вимоги задоволити частково.

Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позовні вимоги задовольняє частково з таких підстав.

Судом встановлено, що 18.09.2014 року на перехресті вул.Липинського-Промислова в м.Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля НОМЕР_2, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, в ході якої автомобілю позивача було заподіяно значних технічних пошкоджень.

Згідно з постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 07.10.2014 року (а.с.6), винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_3

При цьому, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 забезпеченого транспортного засобу автомобіля НОМЕР_3, була застрахована ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на підставі полісу добровільного страхування транспортного засобу № АІ/3451499 від 26.08.2014 року (а.с.99), в тому числі у виді виплати страхового відшкодування в межах страхової суми 50 000 гривень за шкоду заподіяну майну потерпілого при нульовій франшизі.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Правові відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється спеціальним законодавчим актом - Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як встановлено судом, після настання дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля марки «Мітсубісі», що зазнав технічних пошкоджень, ОСОБА_4 13.10.2014 року подав у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» повідомлення потерпілого про настання страхового випадку (а.с.95-96). В подальшому, у відповідності до вимог та в порядку передбаченому ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач ОСОБА_2 звернувся до Страховика із заявою від 21.10.2014 року (а.с.94) про виплату страхового відшкодування за страховим випадком, що мав місце 18.09.2014 року.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 26.11.2014 року № 5123 (а.с.8-28), вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_4, станом на 19.05.2014 року в цінах на 05.05.2015 року становить 66387,54 гривень.

У своїх запереченнях відповідач не визнав розмір вказаного позивачем страхового відшкодування, вважає, що такий правильно має визначатися за їхньою оцінкою, здійсненою аварійним комісаром, за наслідками огляду автомобіля, а тому з врахуванням того, що такий визначений у розмірі 24835,31 гривень, за мінусом виплаченої суми 16026,90 гривень, вважає, що позивачу підлягає виплаті лише 8808,41 гривень.

Дійсно, з аналізу положень п.33.3 ст.33 та п.34.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випливає обовязок відповідача, як страховика, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, а у позивача, як власника пошкодженого майна, протягом десяти робочих днів після одержання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Крім цього, п.34.4 Закону передбачено право позивача на самостійне залучення аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

При цьому, п.36.1 Закону визначено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

За змістом положення п.36.2 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Як встановлено в судовому засіданні огляд автомобіля страховиком був здійснений ще до моменту подачі заяви про страхове відшкодування 24.09.2014 року, однак після подачі заяви про здійснення страхового відшкодування 21.10.2014 року, відповідачем ні в пятнадцятиденний термін, ні у крайній термін передбачений законом - 90 днів, не було здійснено погодження з позивачем розміру страхового відшкодування та жодного рішення з приводу виплати чи відмови у виплаті страхового відшкодування прийнято не було.

В подальшому, лише 13.05.2016 року позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 16026,90 гривень, що не відповідає розміру страхового відшкодування ні за представленим висновком експертного дослідження, ні звіту аварійного комісара.

Як стало відомо в судовому засіданні вказаний розмір страхового відшкодування відповідачем визначено на підставі страхового акту № 1845-14, який позивачу для ознайомлення вручений не був. Крім цього, з самого акту неможливо встановити дату його складання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що страховик не погодивши із потерпілою особою розмір страхового відшкодування та не прийнявши жодного передбаченого законом рішення по цьому страховому випадку допустив порушення майнових прав позивача, у звязку із чим позивач набув законне право на звернення до суду за захистом порушеного права, шляхом стягнення з відповідача страхового відшкодування.

Вирішуючи питання про визначення розміру реальних збитків, які собою становлять складову частину страхового відшкодування, суд враховує, що окрім представленого позивачем висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 26.11.2014 року № 5123, на даний час відповідачем подано суду інший звіт та калькуляцію (а.с.105-108), відповідно до якого визначено вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача з врахуванням зносу та обмежень і допусків в межах яких відбувалася оцінка, у розмірі 24835,31 гривень.

Вирішуючи питання щодо належності та допустимості зазначених доказів, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Під оціненою шкодою розуміється процес визначення вартості майна на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів.

Згідно зі ст.9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України

Відповідно до вимог ст.ст.5, 7 цього Закону проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування. Тобто, належний доказом розміру заподіяної шкоди, вартості та об'єму необхідних для проведення відновлення пошкодженого транспортного засобу робіт, є звіт авто товарознавче дослідження вартості відновлювального ремонту проведений суб'єктом оціночної діяльності.

Аналізуючи представлені звіти про оцінку пошкодженого майна, суд враховує, що обидві оцінки проводилися у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395).

Наявні розбіжності в результатах висновків експертних досліджень оцінювача аварійного комісара (проведеного на замовлення страховика) та експерта ОСОБА_5 (проведеного на замовлення позивача) на переконання суду пояснюються тим, що останній має кваліфікацію субєкта оціночної діяльності, провів більш детальний огляд пошкодженого транспортного засобу, коректно оцінив вартість деталей та ремонтних робіт, врахувавши та описавши у дослідженні підстави застосування як значення фізичного зносу, так і інших коефіцієнтів, які використовуються при проведенні відновлювального ремонту, тому оцінена ним шкода була розрахована у порядку, встановленому законодавством.

В той же час, оцінка аварійним комісаром страховика здійснювалася виключно на підставі акту огляду автомобіля, маркетингу ринків збуту обєктів порівняння при проведенні підрахунків на дату оцінки, без детального огляду та дослідження пошкодженого транспортного засобу. Саму оцінка не містить жодних обґрунтувань врахування тих чи інших коефіцієнтів чи показників, а відтак вказаний акт оцінки майна судом не може бути взяти до уваги як належний доказ у справі.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що правильним є визначення розміру страхового відшкодування виходячи із оціненого експертом ОСОБА_5 розміру вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, що становить 66387,54 гривень.

Одночасно суд враховує, що вказаний розмір збитків істотно перевищує максимальний розмір страхового платежу, передбаченого полісом обовязкового страхування 50 000 гривень, а тому за правилами п.36.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової виплати за заподіяну шкоду майну позивача слід обмежити зазначеною страховою сумою.

При цьому, суд враховує, що відповідачем частково виплачено страхове відшкодування у розмірі 16026,90 гривень, а тому позовні вимоги в цій частині про стягнення страхового відшкодування в сумі 33973,10 гривень є підставними і такими, що підлягають до задоволення.

Крім цього, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача пені виходячи з наступного.

Пунктом 1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), та у випадку прийняття позитивного рішення, у відповідності до п.36.2 ст.36 Закону, виплатити таке не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Відповідно до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач має право на стягнення із відповідача за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Однак, як встановлено в судовому засіданні відповідач у встановлені Законом строки з моменту звернення позивача 21.10.2014 року виплату позивачу страхового відшкодування не здійснив, частину такого виплатив лише 13.05.2016 року, обґрунтованих підстав невиплати решти страхового відшкодування перед судом не навів.

Таким чином, суд вважає підставними вимоги позивача про застосування до відповідача штрафних санкцій у вигляді стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, починаючи з дня порушення такого зобовязання 20.01.2015 року і по 13.05.2015 року в частині виплати 16026,90 гривень, та решти суми в розмірі 33973,10 гривень з 20.01.2015 року і по 14.01.2016 року, дату визначену позивачем у позовній заяві.

Однак, при визначенні розміру пені суд враховує, що позивачем допущено арифметичну помилку при розрахунку пені за невиплату страхового відшкодування в сумі 33973,10 гривень за період з 04.03.2015 року по 27.08.2015 року, внаслідок чого правильним слід визначити загальний розмір за порушення строків виплати цієї суми страхового відшкодування, встановивши розмір пені за період з 20.01.2015 року по 14.01.2016 року в сумі 17208,37 гривень, а не як визначив позивач 17265,79 гривень.

Розмір пені в сумі 2498,44 гривень, за порушення строків виплати страхового відшкодування в сумі 16026,90 гривень за період з 20.01.2015 року по 13.05.2015 року позивачем визначено правильно, а тому в цій частині слід задоволити позовні вимоги частково.

Доводи відповідача про безпідставність застосування судом положень ст.625 ЦК України судом до уваги не приймаються, оскільки позивачем вимог про стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних не заявлялося.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, покладає на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_2 задоволити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» () на користь ОСОБА_2 (персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_5) страхове відшкодування у розмірі 33973 гривень 10 копійок, пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 16026 гривень 90 копійок - за період з 20.01.2015 року по 13.05.2015 року в розмірі 2498 гривень 44 копійок, та пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 33973 гривень 10 копійок - за період з 20.01.2015 року по 14.01.2016 року у розмірі 17208 гривень 37 копійок, а всього у розмірі 53679 гривень 91 копійок (пятдесят три тисячі шістсот сімдесят девять гривень девяносто одна копійка).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» () на користь ОСОБА_2 (персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_5) понесені позивачем судові витрати судовий збір у розмірі 551 гривень 20 копійок (пятсот пятдесят одна гривня двадцять копійки).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Грицко Р.Р.