Справа № 355/141/16-ц
Провадження № 2/355/118/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лисюка О.Д.

з участю секретаря Ющенко Л.А.

представника позивача - адвоката Чередніченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Баришівка справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Баришівський РС УДМС України в Київській області про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3. Свої вимоги мотивує тим, що разом із відповідачем, вони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2004 року по 2009 рік та проживала разом у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 який придбала за власні кошти.

У даному будинку також зареєстрований відповідач ОСОБА_3, який останнім часом зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, застосовуючи при цьому по відношенню до членів сім'ї фізичне насильство.

Така поведінка відповідача негативно впливає на психічне здоров'я дітей.

З метою захисту своїх прав та інтересів, позивачка неодноразово зверталась з приводу неправомірної поведінки відповідача із заявами в Ярешківську сільську раду Баришівського району Київської області, до Баришівського РВ ГУ МВС України в Київській області про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, однак заходи, які здійснювали відповідні служби, позитивного наслідку не дали, що змусило її звернутися до суду поставивши питання про виселення відповідача із жилого приміщення без надання іншого житла в зв'язку із неможливістю сумісного проживання.

Просить суд позбавити ОСОБА_3 права користуватися належним їй будинком та зняти його з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала заявлений позов та пояснила, що вона є власником житлового будинку в АДРЕСА_1, який придбала в 2004 році за кошти від продажу квартири після смерті свого батька - ОСОБА_4, який проживав у АДРЕСА_2. Також за ці кошти був проведений ремонт у помешканні, зокрема проведено газ та електрику. Із відповідачем ОСОБА_3, вони проживали спочатку у її матері в АДРЕСА_3, а згодом, проживали в будинку, який знаходився поруч із будинком матері.

В 2004 році після придбання нею власного будинку, ОСОБА_3 розлучився із колишньою дружиною, а тому вона, вважаючи, що ними створено нову сім'ю, зареєструвала його в своєму будинку. В 2005 році від спільного проживання у них народилася дочка ОСОБА_5.

В зв'язку з тим, що ОСОБА_3 постійно вживав спиртні напої та вчиняв сварки, виганяючи її з дітьми з помешкання, в 2009 році за рішенням Баришівського районного суду ОСОБА_3 було виселено із будинку після чого, останній, зібравши свої речі, переїхав до колишньої дружини в с. Лехнівка. В 2012 році ОСОБА_3, повернувся, пообіцявши змінити своє ставлення до сім'ї, але з моменту вселення до будинку, сварки відновилися. Останні два роки жити із відповідачем стало неможливо. На ґрунті вживання алкоголю, сварки стали нестерпними, він почав знову застосовувати фізичне насилля по відношенню до неї та дітей, виганяти із власного будинку.

Зважаючи на наведені обставини, просить суд задовольнити даний позов в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги своєї довірительки та просила їх задовольнити в повному об'ємі, позбавивши ОСОБА_3 права користуватися належним позивачці будинком та зняти його з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 заперечуючи проти заявленого позову суду пояснив, що одразу після рішення суду про його виселення, він переїхав проживати до свого сина від першого шлюбу в АДРЕСА_4 де прожив дев'ять місяців.

Однак в зв'язку з тим, що він помирився із ОСОБА_2, то знову повернувся в її помешкання. Не зважаючи на те, що стосунки між сторонами не оформлено законним чином, вважає, що на даний час вони проживають однією сім'єю. Сварки в сім'ї дійсно мають місце так як він, на прохання дружини, долучався до виховання її дітей, зокрема синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, забороняючи вживати їм спиртні напої та палити. При цьому заперечив щодо вживання ним алкогольних напоїв. З 2010 року він допомагав проводити косметичний ремонт в будинку. Аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 не сплачував, але купував їй необхідні речі.

Вважаючи заявлений позов надуманим, просив суд в позові відмовити.

Представник відповідача Баришівського РС УДМС України в Київській області в судове засідання не з'явися, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 02.03.2016 року від завідувача Баришівського РС УДМС України в Київській області Семененка О.М. надійшла заява про розгляд справи за відсутності їхнього представника.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, свідків дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань.

Предметом судового спору є усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням та його зняття з реєстрації з житлового будинку АДРЕСА_1.

Здійснення людиною свого природного права на життя пов'язано з багатьма факторами серед яких, одне із чільних місць посідає наявність у неї житла.

Стаття 47 Конституція України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Це ж положення закріплено в ст.9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною другою ст. 64 ЖК України визначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебувають у фактичних шлюбних відносинах з 2004 року. На даний час сторони проживають та зареєстровані у будинку, який позивачка, відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку серії ВВС №451490 від 30.04.2004 року (а.с. 7) придбала за власні кошти, що підтвердив в судовому засіданні і відповідач ОСОБА_3

Від спільного сумісного проживання, сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Окрім цього у зазначеному домоволодінні проживає неповнолітній син позивачки від попереднього шлюбу - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Старший син позивачки ОСОБА_6, 1996 року народження, також зареєстрований у даному будинку, що підтверджується довідкою виконкому Ярешківської сільської ради Баришівського району Київської області №35 від 25.01.2016 року, однак в зв'язку із постійними сварками із ОСОБА_3 фактично проживає із матір'ю позивачки в с. Лехнівка Баришівського району.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Таким чином, набувши право користування спірним будинком як житлом в якості члена сім'ї власника житла, відповідно до положень ст. 156 ЖК України, відповідач може бути виселений з нього на підставі відповідних норм ЖК України.

Відповідно до ст.157 ЖК України, право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у т. ч. колишніх, власник жилого будинку (квартири) має за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. (Рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 вересня 2011 року по справі № 6-11275св11).

Таким чином, законодавець чітко регламентує, що для застосування норм цієї статті, необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Крім того, згідно із п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Відповідно до Постанови № 15 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав » було затверджено узагальнення судової практики № 24-150/0/4-13, від 28.01.2013, а саме підпунктом 11 п. 3 даної постанови встановлено, що виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення, предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло, які регламентовані статтею 116 ЖК України.

Як встановлено в ході розгляду справи, ОСОБА_3 систематично зловживає алкогольними напоями та перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, вчиняє сварки, під час яких застосовує по відношенню до ОСОБА_2 та дітей фізичне насильство, чим створює умови, неможливі для сумісного проживання.

Встановлені судом обставини підтверджуються зокрема допитаними в судовому засіданні показами свідків.

Так свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона працює директором школи в с. Ярешки Баришівського району Київської області, проживає по-сусідству із ОСОБА_2 Після повернення ОСОБА_3, близько двох років сім'я проживала загалом нормально. Однак в подальшому, коли почали підростати сини позивачки, вони не хотіли дослухатися до думки ОСОБА_3, так як не вважали його своїм батьком. На цьому ґрунті почали виникати сварки. Також протягом останніх двох років стосунки погіршилися між батьком та дочкою ОСОБА_5. Вона написала на батька заяву, в якій зазначили, що він її вдарив. ОСОБА_3 створює в сім'ї таку ситуацію, що ОСОБА_5 змушена йти проживати до своєї бабусі в с. Лехнівка Баришівського району Київської області.

ОСОБА_13 в судовому засіданні, будучи в якості свідка показала, що вона працює соціальним педагогом, вчителем географії, практичним психологом Ярешківского НВК. До неї як до психолога, звернулася учениця - ОСОБА_5 із заявою про її побиття батьком ОСОБА_3 Із їхньої бесіди зрозуміла, що в сім'ї не все гаразд. Викликавши до школи батька, останній розповів, що не пускає дочку гуляти. ОСОБА_13 зазначила, що після бесіди із ОСОБА_5, вона зрозуміла, що в сім'ї постійно відбуваються конфлікти між батьком та матір'ю. Зі слів ОСОБА_5, батько постійно знаходиться в нетверезому стані, останнім часом ображає і її нецензурними словами, з будь-якого приводу чіпляється до матері. В зв'язку із тим, що в будинку перебування та проживання стає нестерпним, то вона часто іде жити до бабусі в с. Лехнівку в тому числі і темну пору доби.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні в присутності батьків та психолога суду пояснила, що вона не хоче проживати разом із батьком в одному будинку, так як той постійно свариться та б'ється зі всіма членами сім'ї. Її брати, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не визнають його, як батька. Зазначила, що до четвертого класу, вона дуже любила батька, але дивлячись на його ставлення до матері, дивлячись на ставлення ОСОБА_3 до її братів, відношення до нього у неї сильно змінилося і все це призвело до втрати до нього почуття любові, натомість маму вона дуже любить. Також ОСОБА_5 зауважила, що їй не буде шкода батька, якщо його виселять із будинку, оскільки проживати з ним під одним дахом стає страшно.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показала про те, що вона є сусідкою ОСОБА_2 Спочатку в сім'ї все було нормально, проте останніх два роки, сварки чує майже все село. Взимку дочка сторін - ОСОБА_5, прибігала до неї додому близько 22.00 год. з проханням дозволити їй переночувати, так як батько пішов в гості до сім'ї, що схильна до вживання спиртних напоїв, а мама перебувала на роботі, тому вона боїться сама залишатися дома. ОСОБА_14 є головою адмінкомісії Ярешкіської сільської ради. На комісії розглядалася заява ОСОБА_2 про вчинення насильства в сім'ї ОСОБА_3, внаслідок чого дитина ОСОБА_5 пропускає уроки в школі. За результатами засідання комісії, до ОСОБА_3 застосовано адміністративне застереження з приводу його неналежної поведінки та постановлено питання про стан виховання дітей в сім'ї. На комісії останній повідомив про те, що він нічого не порушував, а в стосунках з донькою все добре.

В судовому засіданні було також було встановлено, що рішенням Баришівського районного суду Київської області від 12 лютого 2009 року, ОСОБА_3 було виселено без надання іншого житлового приміщення із будинку АДРЕСА_1 на підставі систематичного порушення останнім правил співжиття. Після проголошення рішення суду, ОСОБА_3 забравши свої особисті речі переїхав проживати до свого сина від першого шлюбу в с. Лехнівка Баришівського району де прожив 9 місяців.

Помирившись із позивачкою ОСОБА_2 та пообіцявши останній змінити своє ставлення до сім'ї, ОСОБА_3 знову почав проживати в будинку АДРЕСА_1. Однак через певний проміжок часу, останній знову почав зловживати спиртними напоями, а перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння вчиняв сварки, під час яких застосовував по відношенню до позивачки та членів сім'ї фізичне насилля створюючи умови, які були нестерпними для спільного перебування в одному будинку в зв'язку з чим, вона з дітьми змушена переховуватись у своєї матері.

Як встановлено в ході розгляду справи, дочка відповідача ОСОБА_5, зверталася до психолога школи з приводу її побиття батьком і дана подія була предметом обговорення директора школи із ОСОБА_3

Окрім того, з метою захисту своєї родини від протиправних дій ОСОБА_3, ОСОБА_2 остання неодноразово зверталась з заявами на неправомірну поведінку ОСОБА_3 та його притягнення до відповідальності, зокрема в сільську раду за місцем проживання, а також до Баришівського РВ ГУ МВС України в Київській області (на даний час - Баришівське відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУНП в Київській області), копії висновків містяться в матеріалах справи (а.с. 14-16 ).

Так, 20 грудня 2015 року близько 09 години ОСОБА_3 прийшов додому в нетверезому стані та на грунті неприязних відносин вчинив словесну сварку із своєю співмешканкою ОСОБА_2, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, намагався вчинити бійку.

Відповідно до висновку помічника інспектора поліції Баришівського ВП Переяслав-Хмельницького ВГУНП Короля Б.В., ОСОБА_3 було винесено офіційне попередження про неприпустимість протиправної поведінки.

04 березня 2016 року рішенням адміністративної комісії Ярешківської сільської ради Баришівського району Київської області до ОСОБА_3 було застосоване адміністративне стягнення у вигляді попередження за недопустимість його протиправної поведінки в сім'ї та неналежне виконання батьківських обов'язків.

Таким чином, в ході судового розгляду справи були встановлені обставини, які підтверджують систематичне порушення правил співжиття ОСОБА_3 та роблять неможливим для інших членів сім'ї проживання з ним в одному будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові від 16.01.2012 року в справі за № 6-57цс 11, « у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог»:

1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням;

3) про визнання особи безвісно відсутньою;

4) про оголошення фізичної особи померлою».

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України).

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

В зв'язку з наведеним суд вважає за необхідне позбавити ОСОБА_3 права користуватися належним ОСОБА_2 будинком АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 30,47 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 64, 116, 156,157 ЖК України, ст.391 ЦК України, Постановою № 15 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суд -

В И Р І ШИ В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Баришівський РС УДМС України в Київській області про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, задовольнити в повному об'ємі.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, права користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Баришівський РС УДМС України в Київській області зняти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

На дане рішення апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Баришівського

районного суду О. Д. Лисюк