У х в а л а

14 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2014 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 10 червня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання правочину в частині покупця удаваним та визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

Пустомитівський районний суд Львівської області рішенням від 19 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 червня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 26 серпня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 червня 2015 року залишила без змін.

26 січня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2014 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 10 червня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 41, 58, 224 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), статті 235 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Верховного Суду України від 12 травня 2009 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2011 року, 5 вересня 2012 року, 3 жовтня 2013 року і 9 грудня 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 26 серпня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з висновками судів про те, що позивачем не надано жодних належних допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір купівлі-продажу від 25 квітня 2000 року був укладений з метою приховати іншу угоду, а тому відсутні правові підстави для визнання цього договору удаваним правочином в частині покупця.

Разом з тим в ухвалах Верховного Суду України від 12 травня 2009 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2011 року, 5 вересня 2012 року і 3 жовтня 2013 року, наданих заявником для порівняння, касаційні суди погодилися з висновками судів про задоволення позовних вимог, зокрема, щодо визнання договорів купівлі-продажу в частині покупця недійсними, з огляду на те, що покупцями за спірними договорами були інші особи.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року, наданій заявником для порівняння, касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на необхідність визначитися з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них, з'ясувати предмет та підстави заявленого позову, встановити усі дійсні обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, та звернув увагу на необґрунтованість висновків суду щодо наявності підстав для поновлення позивачу строку для звернення до суду з даним позовом, а також на те, що висновки судів відповідно до вимог частини четвертої статті 60 ЦПК України не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання правочину в частині покупця удаваним та визнання права власності за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2014 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 10 червня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко