Справа № 452/1616/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"21" листопада 2016 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Кравціва В.І.,

з участю секретаря Добрянського І.І.,

представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Самбірського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно виплачених коштів,

в с т а н о в и в:

Самбірський міськрайонний центр зайнятості (далі Самбірський МРЦЗ) 23 червня 2016 року предявив позов про стягнення із ОСОБА_4 безпідставно виплачених коштів в сумі 9 475,10 грн.

У обґрунтування даного позову позивач посилався на те, що до Самбірського МРЦЗ 18 липня 2005 року звернулася ОСОБА_4 з метою пошуку роботи і на підставі власноручно підписаної заяви, у якій вона підтвердила той факт, що не зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається у звязку із неможливістю її працевлаштування 25 липня 2005 року ОСОБА_4 було надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю терміном 360 календарних днів, а також відповідно до Порядку надання працедавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.01.2001 № 1, та на підставі наказу від 25.08.2006 № 370 Самбірським МРЦЗ прийнято рішення про працевлаштування безробітної ОСОБА_4 на посаду заступника директора шляхом надання дотації роботодавцю ПП «Самбір-стар» з 25.08.2006 та у період з 25.08.2006 по 24.08.2007 відповідно до договору № 00040 від 25.08.2006 центром зайнятості здійснювалось відшкодування коштів у розмірі фактичних витрат на заробітну плату в сумі 9475,10 грн., однак 24.04.2014 управлінням Пенсійного фонду України в м. Самборі та Самбірському районі на адресу Самбірського МРЦЗ надіслано лист про те, що від державного реєстратора одержано повідомлення про внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 щодо припинення підприємницької діяльності.

На адресу Самбірського МРЦЗ ОСОБА_4 надіслано листа від 22.05.2014 про те, що з 16.02.2001 вона була зареєстрована як фізична особа - підприємець та згідна повернути кошти.

Самбірським МРЦЗ здійснено перевірку достовірності отриманої інформації та складено акт розслідування страхового випадку від 27.05.2014 № 124 щодо обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», яким підтверджено, що ОСОБА_4 під час реєстрації у службі зайнятості 18.07.2005 та під час перебування на обліку, як безробітна, не повідомила, що зареєстрована, як фізична особа підприємець з 16.02.2001.

Відповідно до п. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідачем було проігноровано обовязок своєчасного подання достовірних відомостей про обставини, які впливали на умови надання їй статусу безробітного, а саме не повідомлено службу зайнятості про факт реєстрації як фізичної особи - підприємця з 16.02.2001.

Пунктом 3 ст. 36 цього Закону передбачено, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Оскільки, Самбірським МРЦЗ з 25.08.2006 р. по 2007 р. безпідставно відшкодовано роботодавцю кошти у розмірі фактичних витрат на заробітну плату ОСОБА_4 у сумі 9 475,10грн., відповідачу надіслано претензію від 17.06.2014 про відшкодування коштів, проте кошти у добровільному порядку не відшкодовано.

Відповідно до п. 4 ст. 38 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення», адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується.

Під час судового розгляду представники позивача у підтримання позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовній заяві та доповненнях до неї, а також представник позивача ОСОБА_1 пояснила, що під час реєстрації у центрі зайнятості ОСОБА_4 подала недостовірну інформацію, а саме ідентифікаційний код та довідку про середньомісячну заробітну плату, в якій вказаний неправдивий код. Однак, при поданні заяви у 2014 році про ліквідацію субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 виявлено інший ідентифікаційний код, що унеможливило встановлення факту реєстрації її як підприємця з 16 лютого 2001 року під час звернення та перебування на обліку у центрі зайнятості.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 позов не визнав та просив застосувати наслідки спливу позовної давності, посилаючись на те, що відповідно до п. 2.1. Порядку взаємодії субєктів інформаційного обміну щодо надання та використання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 7 грудня 2005 року № 368 Самбірський МРЦЗ отримав відомості із Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців ще у 2005-2006 роках, однак позов подав до адміністративного суду лише у 2014 році, а до Самбірського міськрайонного суду аж у 2016 році, тобто з моменту, коли позивач міг довідатися про порушення свого права сплинуло повних 10 календарних років.

Крім цього, Самбірським МРЦЗ за заявою ПП «Самбір Стар» 11 серпня 2006

року було здійснено перевірку даного підприємства, на якому працювала вона, ОСОБА_4, про що складено відповідний акт із якого вбачається, що порушень не виявлено.

Вислухавши пояснення представників сторін, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у позові з таких підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Із персональної картки № 71800002, заяви від 25 липня 2005 року та витягу з наказів вбачається, що ОСОБА_4 18.07.2005 звернулася до Самбірського МРЦЗ у пошуках роботи та 25.07.2005 подала заяву про надання їй статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, у якій зазначила, що вона не зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, і згідно наказу від 25.07.2005 № НТ050725 їй було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю (а.с. 65-66, 5, 6).

Із зазначеної персональної картки, наказу від 25.08.2006 № 370, договору № 00040 від 25.08.2006, рахунків та платіжних доручень відомо, що ПП «Самбір Стар» 25.08.2006 працевлаштувало на постійну роботу за направленням Самбірського МРЦЗ безробітну ОСОБА_4, а Самбірського МРЦЗ надав дотацію для покриття витрат на заробітну плату працевлаштованої особи за рахунок коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття і за період з 25 серпня 2006 року по 24 серпня 2007 року Самбірським МРЦЗ така дотація була виплачена в сумі 9 475,10 грн. (а.с. 65-66, 7, 42-43, 69-81).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у редакції, яка була чинною на час звернення ОСОБА_4 до Самбірського МРЦЗ у пошуках роботи пошук підходящої роботи та сприяння у працевлаштуванні, у тому числі шляхом надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних є однією із соціальних послуг за цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення», які надаються державною службою зайнятості.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» від 1 березня 1991 року № 803-XII у редакції, яка була чинною на той час, безробітними визнавалися працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до

підходящої роботи.

Підпунктом б) частини третьої ст. 1 цього Закону було встановлено, що в Україні до зайнятого населення належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Із свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та повідомлення Управління ПФУ в м. Самборі та Самбірському районі від 24.04.2014 вбачається, що ОСОБА_4 16 лютого 2001 року зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с. 12, 10).

Отже, ОСОБА_4 під час звернення до Самбірського МРЦЗ у пошуках роботи не подала відомості про її належність до зайнятого населення, відтак їй безпідставно було надано статус безробітної та соціальні послуги відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

За правилами ст.ст. 256 та 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як обєктивні (сам факт порушення права), так і субєктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

У правовій позиції, висловленій в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року при розгляді справи N 6-152цс14, зазначено, що для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і обєктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх субєктивних прав, відтак обовязок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Позивачем у даній справі в заперечення заяви відповідача про застосування позовної давності надано повідомлення Управління ПФУ в м. Самборі та Самбірському районі від 24.04.2014, отримане 08.05.2014, про внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 щодо припинення підприємницької діяльності, її заява від 22.05.2014 про проведення перевірки у звязку з ліквідацією та акт розслідування страхового випадку від 27.05.2014 № 124 щодо обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», якими підтверджено, що ОСОБА_4 під час реєстрації у службі зайнятості 18.07.2005 та під час перебування на обліку, як безробітна, не повідомила, що зареєстрована, як фізична особа підприємець з 16.02.2001 (а.с. 9, 10, 11), з посиланням на те, що ОСОБА_4 під час реєстрації у центрі зайнятості подала недостовірну інформацію про ідентифікаційний код та довідку про середній заробіток із недостовірним ідентифікаційним кодом, що унеможливлювало встановити факт реєстрації її як підприємця з 16.02.2001 під час звернення та перебування на обліку у центрі зайнятості, а також на те, що відповідно до ст. 38 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» строк давності в разі стягнення заборгованості перед Фондом загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття не застосовується.

Однак, дане заперечення спростовується таким.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про зайнятість населення» від 1 березня 1991 року № 803-XII у редакції, яка була чинною на час звернення ОСОБА_4 до Самбірського МРЦЗ у пошуках роботи, в обовязки державної служба зайнятості входило, зокрема: ведення обліку вільних робочих місць і громадян, які звертаються з питань працевлаштування; реєстрація безробітних і подання їм у межах своєї компетенції допомоги, в т. ч. і грошової.

Державна служба зайнятості мала право, в тому числі, в установленому законодавством порядку подавати громадянам допомогу по безробіттю та матеріальну допомогу по безробіттю, припиняти і відкладати їх виплати.

Згідно п. 2 Положення про порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, виплати допомоги по безробіттю, а також умови подання матеріальної допомоги в період професійної підготовки та перепідготовки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1998 р. № 578 у редакції, яка була чинною на той час, під час реєстрації кожна особа самостійно або із застосуванням автоматизованої системи за допомогою працівника державної служби зайнятості заповнює картку персонального обліку громадянина, який шукає роботу (безробітного) і особистим підписом підтверджує достовірність внесених до неї даних та ознайомлюється з памяткою «Ваші права - Ваші обовязки». Форма зазначеної картки персонального обліку (далі - КПО) затверджується Мінпраці.

Пунктами 3 та 4 цього Положення був встановлений перелік документів, які повинен предявити громадянин під час реєстрації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2006 р. № 357 був затверджений Порядок розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», що набрав чинності з 25.03.2006, відповідно до п. 2 якого розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені у документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.

Пунктом 3 зазначеного порядку було визначено, що перевірка проводиться центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на

випадок безробіття (далі - центри зайнятості), у разі, коли під час перебування особи на обліку як безробітної до центру зайнятості надійшла інформація від державних органів, підприємств, установ, організацій чи громадян про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, яка відрізняється від поданих нею відомостей, або така інформація розміщена в засобах масової інформації.

Рішення щодо проведення перевірки приймається керівником відповідного центру зайнятості.

Згідно пунктів 4 та 5 даного Положення центри зайнятості під час проведення перевірки взаємодіють з органами державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, державними реєстраторами, управліннями праці та соціального захисту населення, відділами (управліннями) субсидій шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання роботи за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом та під час роботи за кордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими угодами, ведення особистого селянського господарства тощо.

Порядок обміну інформацією між зазначеними органами та центрами зайнятості визначається Мінпраці, Державною податковою адміністрацією та Пенсійним фондом України за погодженням з фондами загальнообовязкового державного соціального страхування.

Перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом звіряння з відомостями органів Державної податкової адміністрації, Пенсійного фонду України, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, державних реєстраторів, управлінь праці та соціального захисту населення, відділів (управлінь) субсидій; використання даних перевірок цих органів, Держнаглядпраці, контрольно-ревізійних органів цільового використання коштів Фонду; проведення центром зайнятості перевірки достовірності зазначених у довідках про середню заробітну плату даних безпосередньо на підприємствах, в установах та організаціях у порядку, встановленому законодавством.

Працівники центрів зайнятості для встановлення достовірності даних можуть брати участь у перевірках, що проводяться зазначеними органами.

Із персональної картки особи, яка звернулася до центру зайнятості, довідки про середню заробітну плату та договору щодо надання підприємству дотації на створення додаткового робочого місця для працевлаштування безробітної було відомо, що ОСОБА_4 14.07.2005 року була звільнена з роботи з посади бухгалтера ПП «Самбір Стар», директором якого вказаний ОСОБА_5, і 25.08.2006 року із цим самим підприємством укладається зазначений договір, згідно якого ОСОБА_4 приймається на роботу заступником директора даного підприємства (а.с. 42-43, 65- 66, 68).

Указані обставини були підставою для проведення перевірки у порядку, передбаченому наведеним Положенням, однак така не була проведена.

Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обовязки через свої органи та посадових осіб, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення.

Крім того, положення ст. 38 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» про те, що строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення», адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується діє з 18.05.2011.

Отже, у позивача була обєктивна можливість знати про обставини порушення його прав і тому ним пропущена позовна давність без поважних причин.

Статтею 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Ураховуючи наведене, а також те, що поважних причин пропуску позовної давності позивачем не доведено та відповідачем подана заява про застосування позовної давності, на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України у позові слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 208, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити за пропуском позовної давності у позові Самбірського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_6 про стягнення коштів в сумі 9 475(девять тисяч чотириста сімдесят пять) грн. 10 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, та може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення, а особа, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя