АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарях Лознян О.С., Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки «Володар» на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Володар» та ОСОБА_2, треті особи: Державний реєстратор реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві - Соколянський Дмитро Вікторович, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання недійсним та скасування рішення реєстратора реєстраційної служби про реєстрацію права власності на квартиру , визнання недійсною реєстрацію вчинену реєстратором реєстраційної служби щодо реєстрації права власності на квартиру, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування майна з чужого незаконного володіння та відновлення становища, яке існувало до порушення, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа №760/16916/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3094/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Бобровник О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кредитної спілки «Володар» та ОСОБА_2, треті особи: Державний реєстратор реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві - Соколянський Д.В., ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому, з уточненнями, просив визнати недійсним та скасувати рішення реєстратора реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві СоколянськогоДмитра Вікторовича, про реєстрацію права власності №12836916 від 15.11.2013 року в Державному реєстрі прав на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1 за КС «Володар»; визнати недійсною реєстрацію вчинену реєстратором реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві СоколянськимД.В. щодо реєстрації права власності №12836916 від 15.11.2013 року Державному реєстрі прав на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1 за КС «Володар»; визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири укладений 13.06.2014 року між відповідачами, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського округу Садовою А.Г. та зареєстрований у реєстрі за №505; витребувати майно, а саме вказану квартиру з чужого незаконного володіння ОСОБА_2; відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_2

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 30.06.2014 року між відповідачами укладено договір купівлі-продажу квартири яка належить йому на праві власності на підставі відповідного свідоцтва та розташована за адресою АДРЕСА_1.

Із зазначеного (оспорюваного) правочину вбачається, що КС «Володар» діяв на підставі Договору іпотеки квартири від 12.05.2008 року та Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 12836916 від 15.11.2013 року.

Таким чином вбачається, що КС «Володар» який є іпотекодержателем за договором іпотеки, 15.11. 2013 року реалізував своє право стягнення заборгованості за рахунок предмету іпотеки, яка виникла 12.05.2008 року за договором споживчого кредиту укладеним на строк до 12.05.2010 року, який у свою чергу припинився 06.03.2010 року, внаслідок його розірвання з боку КС «Володар».

Також позивач вказував, що в порушення вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги за договором споживчого кредиту було реалізовано у позасудовому порядку та за межами позовної давності.

Такі дії на думку позивача є грубим порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року позов задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві Соколянського Д.В., про реєстрацію права власності в Державному реєстрі прав на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1 за КС «Володар».

Визнано недійсною реєстрацію вчинену державним реєстратором реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві Соколянським Д.В., щодо реєстрації права власності в Державному реєстрі прав на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1 за КС «Володар».

Витребувано майно, а саме квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1, з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

Відновлено становище, яке існувало до порушення, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації права власності на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1, за ОСОБА_2

Стягнуто солідарно з КС «Володар» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3 654 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

В серпні 2015 року представник КС «Володар» звернувся до суду першої інстанції з заявою про скасування заочного рішення.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року у задоволенні вказаної заяви було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції КС «Володар» подала апеляційну скаргу на заочне рішення від 165 липня 2015 р. , у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт послався на те, що судом першої інстанції не враховано, що рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05.07.2013 р., на яке посилається суд першої інстанції, набрало законної сили тільки 18.12.2013 р., а КС «Володар» набула право власності на спірну квартиру 15.11.2013 р., тобто до набрання сили вказаним рішенням, а тому, на думку апелянта, у законний спосіб.

Крім того, апелянт вказує, що КС «Володар» попереджав позивача та третіх осіб у справі, про початок процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому звернувши стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності правомірно уклав в подальшому договір купівлі-продажу спірної квартири.

Апелянт вважає, що сплив строку позовної давності стосується вимог, які вирішуються в судовому порядку, в той час як відповідач задовольнив свої вимоги в позасудовому порядку.

Апелянт також послався на порушення судом першої інстанції процесуального права при вирішенні справи, зокрема, відповідачі не були завчасно належним чином повідомлені про розгляд справи, а тому суд першої інстанції не мав права проводити заочний розгляд справи.

Представник КС «Володар» у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання у відсутності осіб, які не з'явилися.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_10 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло від 26.04.2015р.

12 травня 2008 року між КС «Володар» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту, згідно з яким позичальник отримав кредит в розмірі 500 000 грн., строком до 12 травня 2010 року із сплатою за користування грошовими коштами 22% річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку кредитній спілці належну йому та ОСОБА_4, ОСОБА_10 та ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та наявності заборгованості, КС «Володар» звернулася до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Солом'янського районного суду Київської області від 05.07.2013 року, у задоволенні позову кредитної спілки було відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.

КС «Володар» оскаржило вказане рішення в апеляційному порядку, а до набрання рішенням законної сили 15.11.2013 року звернула стягнення на предмет іпотеки у вигляді квартири »АДРЕСА_1 зареєструвавши за собою право власності на квартиру.

30.06.2014 року КС «Володар» провела відчуження квартири відповідачу ОСОБА_2 відповідно до п. 1 договору купівлі-продажу квартири від 30.06.2014 року укладеного між відповідачами продавець (КС Володар) передає, а покупець (ОСОБА_2) приймає у власність вказану квартиру.

Право власності продавця зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.11.2013 р., державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Соколянським Д.В., реєстраційний номер нерухомого майна 00, номер запису про право власності 3388071, що підтверджується витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №12836916 від 15.11.2013 року.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що задовольняючи вимоги іпотекодержателя за кредитним договором споживчого кредиту в позасудовому порядку, КС «Володар» діяв поза межами позовної давності та після того, як судом було відмовлено в задоволенні таких вимог, що слід кваліфікувати як порушення вимог п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року в частині відмовлених позовних вимог не оскаржувалося, під час розгляду справи не було встановлено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права в цій частині, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, а тому, у відповідності до положень ст. 03 ЦПК України, судом апеляційної інстанції в цій частині не перевірялося.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає оскільки укладено з порушенням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі:

· припинення основного зобов'язання або закінченням строку дії іпотечного договору; (абзац другий частини першої статті 17 із змінами, внесеними

· згідно із Законом України від 22.12.2005 р. N 3273-IV)

· реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

· набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

· визнання іпотечного договору недійсним;

· знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

· з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі ст. 11 п. 11 ч. 7 встановлено, що якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. Вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Згідно із частиною п'ятою ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Враховуючи те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином згідно зі ст. 599 ЦК України, то у кредитора за договором залишається право вимоги до боржника, а боржник не звільняється від обов'язку розрахуватися з кредитором, відповідне право вимоги залишається навіть після спливу строку договору.

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (частина третя статті 653 ЦК України).

За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, виходячи з характеру цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання.

Таким чином розірвання основного договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може бути забезпечене виконання зобов'язання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору.

Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 р. по справі 6-213 цс15 і є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень відповідно ст. 360-7 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що оскільки грошове зобов'язання з боку ОСОБА_11 залишилось не виконаним, а процесуальний строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по кредиту або звернення стягнення на предмет іпотеки був пропущений, у зв'язку з чим КС «Володар було відмолено у задоволенні позову рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05.07.2013 р., то КС «Володар» мало право у передбачений договором іпотеки спосіб реалізувати своє право на задоволення своїх вимог з боржника.

Колегія суддів вважає, що КС «Володар» набула право власності на спірну квартиру 15.11.2013 р., зареєструвавши своє право власності на предмет іпотеки у законний спосіб відповідно до умов договору іпотеки п. 4.3. ( том 1 а.с.8).

Доводи позивача ОСОБА_1, про те, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05.07.2013 р. було встановлено той факт, що кредитний договір від 12.05.2008 року був достроково розірваний 06.03.2010 р., не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки грошове зобов'язання ОСОБА_1 перед КС «Володар» залишилось не виконаним, а основне зобов'язання не припинилось.

Враховуючи викладене, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року колегія суддів вважає не обґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, то воно підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Володар» на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року - задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Володар» та ОСОБА_2, треті особи: Державний реєстратор реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві - Соколянський ДмитроВікторович, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання недійсним та скасування рішення реєстратора реєстраційної служби про реєстрацію права власності на квартиру, визнання недійсною реєстрацію вчинену реєстратором реєстраційної служби щодо реєстрації права власності на квартиру, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування майна з чужого незаконного володіння та відновлення становища, яке існувало до порушення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді