Справа № 265/7545/16-ц
Провадження № 4-с/265/31/16
У Х В А Л А

14 грудня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Азаровій А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, зацікавлені особи: Лівобережний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТЮУ у Донецькій області, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця. В обґрунтування поданої скарги посилався на те, що в провадженні державного виконавця перебуває провадження № НОМЕР_1 від 11 березня 2010 року за виконавчим листом, виданим 22 квітня 2010 року № 2-1398/10 Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя про стягнення з заявника на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, 1999 р. н., ОСОБА_4, 2001 р. н., ОСОБА_5, 1996 р. н., в розмірі 1/2 частки від заробітку щомісячно. Також вказував, що державним виконавцем 22 квітня 2016 року в рамках наведеного виконавчого провадження був накладений арешт на автомобіль НОМЕР_2. Не погоджуючись із арештом його транспортного засобу вказував, що вартість майна, на яке накладено арешт, не відповідає боргу зі сплати аліментів. Тим більше, що заборгованості з аліментів в рамках вказаного виконавчого провадження у нього на сьогодні немає. Оскільки підстав для накладення арешту на майно заявника та його не зняття держаним виконавцем досі немає, то просив суд зняти арешт з його автомобіля НОМЕР_3, який належить ОСОБА_1.

В подальшому заявлені у скарзі вимоги ОСОБА_1 уточнив, на підставі чого зазначав, що його автомобіль НОМЕР_3 під час виконання рішення суду про стягнення аліментів було також оголошено у розшук, який до тепер не скасований, хоча такий транспортний засіб працівники поліції затримали та передали на відповідальне зберігання. Таким чином просив суд зняти арешт з його автомобіля НОМЕР_3, накладений постановою державного виконавця від 22 квітня 2016 року за виконавчим провадженням № 47260866, а також скасувати постанову від 22 червня 2016 року про розшук автомобіля ОСОБА_1

Заявник, ОСОБА_1, до суду не зявився, надавши заяву з проханням вирішити його скаргу у його відсутність, наполягаючи на задоволенні заявлених ним вимог.

Представник заявника, адвокат ОСОБА_6, який діє на підставі договору, в судове засіданні не зявився, надавши заяву з проханням вирішити спір у його відсутність, підтримуючи уточнені вимоги по скарзі ОСОБА_1

В судове засідання представник виконавчої служби, яка діє на підставі довіреності, ОСОБА_7, не з'явилась, однак просила провести розгляд скарги ОСОБА_1 за її відсутності, залишивши ухвалення судового рішення на розсуд суду.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подана ОСОБА_1 скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

На підставі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд встановив, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (серія САК № 499188) від 28 лютого 2012 року вбачається, що власником автомобіля НОМЕР_3 є ОСОБА_1 (а. с. 11).

З відповіді Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТЮУ у Донецькій області від 9 грудня 2016 року вбачається, що на примусовому виконанні у такому відділі ДВС дійсно перебуває виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, 1999 р. н., ОСОБА_4, 2001 р. н., ОСОБА_5, 1996 р. н., в розмірі 1/2 частки від заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. При цьому у відповіді зазначено, що заборгованість по аліментам за вказаним виконавчим провадженням відсутня станом на 5 грудня 2016 року. Вказане також підтверджується копією виконавчого листа № 2-1398/10, виданого Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя 22 квітня 2010 року, а також постановою від 16 квітня 2015 року державного виконавця про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом (а. с. 13, 14, 16).

В той же час доводи ОСОБА_1 щодо накладення арешту на його автомобіль НОМЕР_3 підтверджуються копією акту огляду затримання такого транспортного засобу від 1 листопада 2016 року (а. с. 17).

Судом також було встановлено, що за постановою від 22 квітня 2016 року через заборгованість ОСОБА_1 понад три місяці було накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно такого боржника державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ із забороною його відчуження, але у межах суми боргу (а. с. 16).

Оскільки в справі відсутні відомості про одержання боржником постанови від 22 квітня 2016 року про накладення на майно заявника арешту, то суд вважає, що строки на оскарження дій державного виконавця щодо винесення вказаної постанови не пропущено.

Згідно із ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 5 жовтня 2016 року) у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» » (в редакції до 5 жовтня 2016 року) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

За ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 5 жовтня 2016 року) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

На підставі ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції після 5 жовтня 2016 року) арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції після 5 жовтня 2016 року) в разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

За ст. 319 ЦК України здійснення права власності, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З урахуванням обставин, встановлених в судовому засіданні, суд вважає доведеним, що на усе майно ОСОБА_1 було накладено арешт державним виконавцем на підставі постанови від 22 квітня 2016 року з метою забезпечення реального виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей заявника, через наявну у ОСОБА_1 заборгованість зі сплати ним аліментів на користь ОСОБА_2

Натомість, оскільки судом було встановлено, що заборгованість у ОСОБА_1 перед стягувачем на теперішній час відсутня зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, то це свідчить про відсутність подальшої необхідності у забезпеченні примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 через накладення на усе майно боржника арешту.

Таким чином суд вважає можливим задовольнити заявлені вимоги шляхом зняття арешту з усього майна ОСОБА_1, який був накладений постановою державного виконавця від 22 квітня 2016 року.

Суд також встановив, що на підставі постанови від 22 червня 2016 року державним виконавцем за виконавчим провадженням № 47260866 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей на користь ОСОБА_2 було оголошено розшук автомобілів боржника, в тому числі розшук «Chery Elara» н/з НОМЕР_4 (а. с. 27).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 5 жовтня 2016 року) в разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документам про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами Національної поліції.

На підставі ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції після 5 жовтня 2016 року) в разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання поліцією. Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

На підставі переліченого, враховуючи, що наразі відсутні відомості за виконавчим провадженням № 47260866 в частині зняття державним виконавцем розшуку з транспортного засобу заявника, ОСОБА_1, а саме: з автомобіля НОМЕР_3, то суд вважає, що порушенні права ОСОБА_1 підлягають захисту шляхом скасування постанови від 22 червня 2016 року державного виконавця про оголошення у розшук такого транспортного засобу, який був розшуканий та переданий на зберігання.

Також суд зазначає, що за ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 5 жовтня 2016 року) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

При цьому за ч. 3 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 5 жовтня 2016 року) в заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

На підставі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 5 жовтня 2016 року) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Суд також зазначає, що на підставі постанови від 25 квітня 2012 року за заявою стягувача в рамках виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» боргу в сумі 485789,32 грн. також було накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно боржника державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ із забороною його відчуження у межах суми боргу (а. с. 16).

Крім цього суд зауважує, що відповідно до постанови від 28 лютого 2011 року в рамках виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте банк» боргу в сумі 30835,81 доларів США також було накладено за заявою стягувача арешт на все рухоме і нерухоме майно боржника державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ із забороною його відчуження у межах суми боргу (а. с. 15).

Розглядом справи суд дійшов того, що у провадженні державного виконавця перебувають виконавчі провадження за заявами представників стягувачів, ПАТ «Родовід Банк» та ПАТ «Ерсте банк», про примусове стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 485789,32 грн. та 30835,81 доларів США відповідно.

При цьому за вказаними провадженнями для забезпечення їх реального виконання було за заявами представників наведених банків накладено арешт на все майно заявника через відсутність проведення своєчасного виконання рішень суду, на підставі яких були видані стягувачам виконавчі листи про примусове стягнення боргу з ОСОБА_1 Тому в судовому засіданні було встановлено, що державний виконавець на підставі заяви представників стягувачів із дотриманням закону наклав арешт на майно боржника та оголосив заборону на його відчуження.

Однак, враховуючи, що за уточненими вимогами у скарзі заявника ОСОБА_1 не порушує питання перед судом про незаконність постанов державного виконавця від 28 лютого 2011 року та від 25 квітня 2012 року відповідно, то суд не вирішує питання щодо зняття арешту з майна заявника за такими постановами в рамках виконавчих проваджень, де стягувачами виступають ПАТ «Родовід Банк» та ПАТ «Ерсте банк».

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 383-389 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, зацікавлені особи: Лівобережний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТЮУ у Донецькій області, задовольнити.

Зняти арешт, накладений постановою від 22 квітня 2016 року державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_8, в рамках виконавчого провадження № 47260866 на усе рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 із забороною його відчуження, в тому числі з автомобіля НОМЕР_5.

Скасувати постанову від 22 червня 2016 року державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_8, в рамках виконавчого провадження № 47260866 в частині оголошення у розшук автомобіля ОСОБА_1, «Chery Elara» н/з НОМЕР_4.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя