Справа № 524/6462/16-ц
Провадження №2/524/2275/16
01.12.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:
головуючого судді - Кривич Ж.О.,
секретаря судового засідання - Коваль Т.М
розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом Кременчуцької виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№69) до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів,-
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів.
В обґрунтування позову зазначив, що громадянин ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з Кременчуцькою виправною колонією УДПтСУ в Полтавській області (№ 69) з 18 серпня 2014 року (наказ про призначення на посаду № 120о/с-14 від 18.08.2014р). Згідно наказу по установі № 101/ОС-15 від 31 липня 2015 року та у відповідності з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України молодший сержант внутрішньої служби ОСОБА_1 був звільнений з посади молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки у запас Збройних Сил України за п.63 «Ж» (за власним бажанням). На підставі наказу № 123о/с-15 від 30.07.2015 р. було визначено прогули: 21.05.2015 р., 06.06.2015 р., 10.06.2015 р., 14.06.2015 р., 18.06.2015 р., 22.06.2015 р., 26.06.2015 р., 30.06.2015 р., 04.07.2015 р., 08.07.2015 р., 12.07.2015 р., 20.07.2015 р., 24.07.2015 р. та 28.07.2015 р. За допущене грубе порушення службової дисципліни ОСОБА_1 заслуговував на притягнення до дисциплінарної відповідальності, але враховуючи те, що він подав рапорт на звільнення, обмежилися цим.
На час звільнення чергова відпустка за 2015 рік перевикористана на 18 діб. Так як грошове забезпечення було нараховане та виплачене за весь період відпустки і відповідач не вийшов на службу у визначений наказом час, виникла переплата в сумі 2613,61 (дві тисячі шістсот тринадцять) грн. 61 коп. Оскільки Кременчуцька виправна колонія УДПтСУ в Полтавській області (№ 69) є державною установою, то зайвими виплатами їй завдано збитків на зазначену суму. У звязку з тим, що переплата виникла не з вини роботодавця, ОСОБА_1 неодноразово пропонувалося внести грошові кошти до каси установи в добровільному порядку. Листом від 12.07.2016р. за вих. № 7/06-2/4863 було попереджено, що в разі неповернення надмірно сплачених коштів в добровільному порядку, з боку установи будуть вжиті заходи щодо примусового стягнення зазначеної суми боргу.
Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Кременчуцької виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області (№ 69) надмірно виплачені грошові кошти в сумі 2613,61 грн. та судовий збір.
Представник позивача ОСОБА_2, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.
Частиною першою статті 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з Кременчуцькою виправною колонією УДПтСУ в Полтавській області (№ 69) з 18 серпня 2014 року (наказ про призначення на посаду № 120о/с-14 від 18.08.2014р). Згідно наказу по установі № 101/ОС-15 від 31 липня 2015 року та у відповідності з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України молодший сержант внутрішньої служби ОСОБА_1 був звільнений з посади молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки у запас Збройних Сил України за п.63 «Ж» (за власним бажанням). На підставі наказу № 123о/с-15 від 30.07.2015 р. було визначено прогули: 21.05.2015р., 06.06.2015р., 10.06.2015р., 14.06.2015р., 18.06.2015р., 22.06.2015р., 26.06.2015р., 30.06.2015р.,04.07.2015р., 08.07.2015р., 12.07.2015р., 20.07.2015р., 24.07.2015р. та 28.07.2015р.
Так як грошове забезпечення було нараховане та виплачене за весь період відпустки і відповідач не вийшов на службу у визначений наказом час, виникла переплата в сумі 2613,61 (дві тисячі шістсот тринадцять) грн. 61 коп. за 18 діб відпустки. Оскільки Кременчуцька виправна колонія УДПтСУ в Полтавській області (№ 69) є державною установою, то зайвими виплатами їй завдано збитків на зазначену суму. У звязку з тим, що переплата виникла не з вини роботодавця, ОСОБА_1 неодноразово пропонувалося внести грошові кошти до каси установи в добровільному порядку. Листом від 12.07.2016р. за вих. № 7/06-2/4863 було попереджено, що в разі неповернення надмірно сплачених коштів в добровільному порядку, з боку установи будуть вжиті заходи щодо примусового стягнення зазначеної суми боргу.
Не утримані під час звільнення суми за невідпрацьовані дні використаної відпустки працівником не можуть бути стягнені з нього судом, якщо трудовий договір припинено з підстав, зазначених у п. 3, 5, 6 ст.36, п. 1,2,5 ст. 40 КУпП, а також при направлені на навчання та у звязку з виходом на пенсію.
За змістом ст. 127 КЗпП повернення установі зайво виплачених коштів можливо для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайвовиплачених унаслідок рахункових помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування; при звільненні працівника до закінчення того робочого часу, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невироблені дні відпустки; при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (ст.136 КЗпП).
Таким чином, нормами закону не передбачено повернення працівником підприємству зайво виплачених коштів, крім випадків, встановлених ст.127 КЗпП, ст.1215 ЦКУ.
Враховуючи той факт, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження свої вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь Кременчуцької виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області (№ 69) надмірно виплачених грошових коштів в сумі 2613,61 грн..
У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача витрати понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215, 224-228 Цивільно-процесуального Кодексу України, ст. 127 КЗпП, суд -
Позов Кременчуцької виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№69) - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кременчуцької виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області (№ 69) надмірно виплачені грошові кошти в сумі 2613,61 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кременчуцької виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області (№ 69) витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м.Кременчука протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: