Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1664/15-ц
Провадження № 2/321/82/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2016 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Михайлівська селищна рада Михайлівського району Запорізької області, про усунення перешкод в користуванні земельної ділянкою шляхом відновлення стану, який існував до порушення прав,

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2015 року до суду звернулася ОСОБА_3 з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та встановлення межі між суміжними земельними ділянками. 1 березня 2015 позивачем було подано уточнену позовну заяву (а.с. 72-73) до ОСОБА_4, третя особа Михайлівська селищна рада Михайлівського району Запорізької області, про усунення перешкод в користуванні земельної ділянкою шляхом відновлення стану, який існував до порушення прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 1,0773 га., кадастровий номер :44:001:0005, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та знаходиться за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівка, вул. Маяковського, 44. У звязку з тим, що її сусідами, зокрема, ОСОБА_4 систематично порушувалися правила добросусідства, 19 грудня 2014 року вона звернулася із заявою про вирішення земельного спору до Михайлівської селищної ради. 10 вересня 2015 року відбулося засідання комісії по вирішенню земельних спорів, за результатами якої ОСОБА_3 було зобовязано відновити межі земельної ділянки, ОСОБА_4 рекомендовано оформити земельну ділянку у відповідності до вимог земельного законодавства і використовувати її за цільовим призначенням. Крім того, всім учасникам спору було рекомендовано дотримуватися правил добросусідства. Незважаючи на це, ОСОБА_4 систематично продовжує порушувати межі її земельної ділянки, здійснив обробку частини належної їй земельної ділянки, склав на неї залишки рослин і сміття, а також висадив на межі земельних ділянок саджанці дерев, чим порушив право власності позивачки. Враховуючи викладене позивач ОСОБА_3 просить суд зобовязати ОСОБА_4 відновити стан земельної ділянки, а саме: прибрати залишки рослин, сміття і саджанці дерев, які були висаджені ним на межі між їхніми земельними ділянками.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов на підставах викладених у ньому.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала письмові заперечення (а.с. 38-40,95-96) і додатково пояснила, що позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження порушення її прав саме відповідачем ОСОБА_4, тому відповідно підстави для задоволення позову відсутні.

Представник третьої особи ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснив, що він працює в Михайлівській селищній раді спеціалістом із земельних питань. Позивач ОСОБА_3 дійсно зверталася до Михайлівської селищної ради із заявою про вирішення земельного спору між нею та її сусідами. Вказана заява була розглянута на комісії по земельних спорах. В ході розгляду було встановлено, що ОСОБА_3 не були встановлені межові знаки, тому вирішити спір щодо порушення меж земельних ділянок комісія не мала змоги. Щодо порушення ОСОБА_4 меж земельної ділянки ОСОБА_3, а також її засмічення залишками рослин, вказані обставини не знайшли свого підтвердження під час вирішення земельного спору. За результатами засідання комісії ОСОБА_3 було рекомендовано відновити межі своєї земельної ділянки, а її сусідам оформити свої права на відповідні земельні ділянки, а також в подальшому дотримуватися правил добросусідства і виконувати обовязки землекористувачів.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона понад 20 років є сусідкою ОСОБА_4, за вказаний час ОСОБА_4 жодним чином не збільшував розмір своєї земельної ділянки, правил добросусідства не порушував. Між земельною ділянкою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 межових знаків вона не бачила.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що в 2010 році за зверненням ОСОБА_3 він розробляв проект відведення земельної ділянки. Під час оформлення земельної ділянки погоджувалися межі із суміжними землекористувачами. Були встановлені тимчасові межові знаки і рекомендовано ОСОБА_3 встановити постійні. Про порушення сусідами ОСОБА_3 правил добросусідства свідку нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству зі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Межових знаків між земельними ділянками ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вона ніколи не бачила. ОСОБА_4 зі своєю дружиною завжди старанно обробляють свою земельну ділянку, правил добросусідства не порушують. Натомість чоловік позивачки - ОСОБА_1 постійно конфліктує зі всіма сусідами.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що проживає по сусідству з ОСОБА_4 Вона не бачила межових знаків між земельною ділянкою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Межі своєї земельної ділянки ОСОБА_4 не змінював, сміття не розкидав, його земельна ділянка завжди має охайний вигляд.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він є депутатом Михайлівської селищної ради. В листопаді 2015 року він з іншими працівниками селищної ради, виїжджали на місце, де знаходиться земельна ділянка ОСОБА_3 Там ОСОБА_1 їм показував спалене бадилля кукурудзи на межі із земельною ділянкою ОСОБА_4, а також саджанці дерев. Межові знаки між їхніми земельними ділянками були відсутні, тому про порушення йому стало відомо зі слів ОСОБА_1 Будь-яких актів, чи інших документів з приводу вказаних обставин складено не було.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що він є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_13 У власності його матері ОСОБА_3 перебуває земельна ділянка, а сусід ОСОБА_4 періодично порушує правила добросусідства, а саме: викладає залишки рослин і сміття на межу, а також належну його матері земельну ділянку. Крім того, ОСОБА_4 на межі між земельними ділянками висадив саджанці дерев, які згодом зїли барани.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні повідомив, що приблизно в січні 2016 року ОСОБА_13 запрошував його на земельну ділянку його дружини ОСОБА_3, де було розкидане бадилля кукурудзи. Хто це зродив він не знає, але ОСОБА_13 йому повідомив, що це було зроблено їхнім сусідом ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству зі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Вона бачила на земельній ділянці ОСОБА_3 розкидане бадилля кукурудзи. Про межі між їхніми земельними ділянками їй нічого не відомо.

Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріли справи, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексовий номер 29595606 від 17 листопада 2014 року ОСОБА_3, є власником земельної ділянки загальною площею 1,0773 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :44:001:0005, що розташована за адресою: Запорізька область Михайлівський район смт. Михайлівка вул. Маяковського, земельна ділянка № 44 (а.с. 9-14).

19 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області із заявою про вирішення земельного спору, в якій чітко вказала, що просить вирішити земельний спір в порядку ст. 158-159 ЗК України. В своїй заяві ОСОБА_3 зазначала, що ОСОБА_4 складає залишки рослин та сільськогосподарської продукції частково на її земельну ділянку, частково на проїзд між їхніми земельними ділянками, чим грубо порушує правила благоустрою та добросусідства. Також ОСОБА_3 вказала, що ОСОБА_9 самовільно розорала проїзд між земельними ділянками, а ОСОБА_16 самовільно розширила межі своєї земельної ділянки, внаслідок чого вона позбавлена можливості вільно проїжджати на свою земельну ділянку. ОСОБА_3 просила встановити межі між суміжними земельними ділянкам з метою вирішення спору щодо додержання ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_16 правил добросусідства (а.с. 15-16).

В листі № 46 від 19 січня 2015 року, за підписом голови Михайлівської селищної ради, зазначено, що спеціалістами селищної ради з виїздом на місце були перевірені факти, викладені у заяві ОСОБА_3 Зазначено, що ОСОБА_4 дійсно склав бадилля з краю своєї земельної ділянки, але це не перешкоджає заявниці користуватися своєю земельною ділянкою. Посилання ОСОБА_3 на неможливість проїхати на її земельну ділянку визнані безпідставними. Було також встановлено, що проїзд дійсно був частково розораний ОСОБА_17, але з нею було проведено бесіду, в ході якої вона пообіцяла навесні усунути порушення. Крім того, ОСОБА_3 було рекомендовано звернутися в землевпорядні організацію для виконання роботі по встановленню (відновленню) меж її земельної ділянки (а.с. 17).

Згідно з постановою Михайлівського районного суду запорізької області від 10 березня 2015 року, було визнано неправомірною бездіяльність Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області з розгляду заяви ОСОБА_3 від 19 грудня 2014 року і зобовязано Михайлівську селищну раду Михайлівського району Запорізької області вжити заходів для розгляду заяви ОСОБА_3 про вирішення земельного спору від 19 грудня 2014 року в порядку передбаченому Земельним кодексом України (а.с.21-22)

Відповідно до протоколу комісії по вирішенню земельних спорів від 10 вересня 2015 року, ОСОБА_3 було зобовязано відновити межі земельної ділянки площею 1,0773 га, яка перебуває у неї у власності, закріпивши межовими знаками та забезпечити їх збереження. Також було рекомендовано громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_16В, ОСОБА_9 оформити земельні ділянки у відповідності до вимог земельного законодавства, одержати правовстановлюючі документи на землю і використовувати її за цільовим призначенням. Крім того, громадянам ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_18, ОСОБА_19 було рекомендовано в подальшому дотримуватися правил добросусідства, передбачених главою 17 Земельного кодексу України, виконувати обовязки землекористувачів (землевласників), передбачених ст. 91,96 Земельного кодексу України і не порушувати прав інших землекористувачів (землевласників) (а.с. 23-24).

Рішенням виконавчого комітету Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області № 70 від 17 вересня 2015 року (з внесеними змінами рішенням № 78 від 24 вересня 2015 року), був затверджений протокол комісії по вирішенню земельних спорів від 10 вересня 2015 року (а.с. 24,61,62).

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися обєктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із положеннями ч.1 ст.319 та ст.321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ч.4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.3 ст.79 ЗК України, право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Згідно ч.2 ст.90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

За статтею 91 ЗК України власники земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок і дотримуватися правил добросусідства.

Згідно ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобовязані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

У разі проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо це є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням (стаття 105 ЗК).

Стаття 152 Земельного кодексу України гарантує, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Так власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Стаття 158 Земельного кодексу України передбачає, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести шляхом надання належних і допустимих доказів ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. До справ даної категорії такі випадки не відносяться.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження порушення своїх прав позивач ОСОБА_3 посилається, зокрема, на протокол комісії по вирішенню земельного спору від 10 вересня 2015 року, але суд звертає увагу, що в ході вирішення земельного спору комісією не було встановлено факту порушення ОСОБА_4 земельних прав ОСОБА_3 Натомість ОСОБА_3 було зобовязано відновити межі належної їй земельної ділянки, а всім сусідам рекомендовано дотримуватися правил добросусідства. Отже, вказаний документ не може бути прийнятий судом в якості доказу порушень зі сторони відповідача ОСОБА_4

Надані представником позивача ОСОБА_13 фотокартки (а.с.50-54,101-105), суд також не може прийняти в якості належного доказу, оскільки, з них не можливо встановити, ані часу фотографування, ані місця де вони були зроблені. На вказаних фотокартках не видно межових знаків між спірним земельними ділянками, а тому, відповідно, з не вбачається, що було порушено межу між суміжними земельними ділянками або іншим чином були порушені права позивача.

Аналізуючи показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_9 та ОСОБА_10, суд звертає увагу, що жоден з них не підтвердив фактів порушення відповідачем ОСОБА_4 земельних прав ОСОБА_3

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснили, що бачили бадилля кукурудзи на межі земельної ділянки ОСОБА_3, але про порушення правил добросусідства зі сторони ОСОБА_4 їм розповів саме ОСОБА_13, тому суд не може прийняти їх показання в якості належного доказу порушень зі сторони відповідача ОСОБА_4

Так само, суд змушений критично поставитися до показань свідка ОСОБА_12 стосовно порушень зі сторони ОСОБА_4, оскільки він є сином позивача ОСОБА_3 та представника позивача ОСОБА_13, а тому є заінтересованою особою у справі.

Таким чином, суд позбавлений можливості встановити наявність порушення меж земельної ділянки позивача ОСОБА_3 зі сторони земельної ділянки відповідача ОСОБА_4, оскільки позивачем не надано належних та достатніх доказів про порушення її права як власника земельної ділянки, клопотань про призначення земельної експертизи, яка б могла бути належним доказом у справі сторони не заявляли, а надані позивачем докази в розумінні ст. 59 ЦПК України не є допустимими доказами, які беззаперечно підтверджували б факт порушення її земельних прав зі сторони відповідача ОСОБА_4, тому у суду немає підстав для задоволення позову.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельної ділянкою шляхом відновлення стану, який існував до порушення прав не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 131, 208-209, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Михайлівська селищна рада Михайлівського району Запорізької області, про усунення перешкод в користуванні земельної ділянкою шляхом відновлення стану, який існував до порушення прав - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_20