РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/5964/15-ц

пр. № 2/759/226/16

21 березня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді -Величко Т.О., при секретарі - Самайді А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вадюс», ОСОБА_2 про зобов'язання видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

15.04.2015 року позивач у справі звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «Вадюс», ОСОБА_2 про зобов'язання видати трудову книжку, скасування наказу №10/12 від 10.12.2010 року та наказу №12/01 від 12.01.2011 року виданий ТОВ "Вадюс" про звільнення ОСОБА_1, поновити ОСОБА_1 на посаді слюсаря по ремонту холодильного обладнання ТОВ "Вадюс" стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.01.2011 року по час поновлення, згідно розрахунку ( а.с.80 т.2) у розмірі 22006,24 грн., стягнути з ТОВ "Вадюс" на користь позивача компенсацію за невикористану щорічну відпустку, стягнути моральну шкоду у розмірі 20000 грн. ( а.с.1-4, 103-106,188-192 т.1).

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач вказував, що 23.02.2008 року він був прийнятий на роботу до ТОВ "Вадюс" відповідно до Статуту ТОВ "Вадюс" є одним із засновників цього підприємства. Вказував, що просив у заяві про прийняття на роботу прийняти його на посаду слюсаря холодильного обладання ТОВ "Вадюс". Вказував, що письмовий трудовий договір між ним та ТОВ "Вадюс" укладено не було, попри обіцянки директора товариства ОСОБА_2 Позивач вказував, що його 27.01.2011 року його було звільнено з посади слюсаря холодильного обладання, згідно п.3 та п.4 ст. 40 КЗпП України, наказ № 27/01 від 27.01.2011 року. При звільнені з роботи йому не видали трудову книжку, при неоднаразовому зверненні, у тому числі, і письмовому, відповідачі відмовлялися від розмов та надали відповідь, що не знають де знаходиться його трудова книжка. Позивач вказує, що через не видачу йому відповідачами трудової книжки він не мав змогм влаштуватися на роботу або хочя встати на облік у службу зайнятості, як безробітний, а тому був позбавлений будь-яких засобів для власного існування та забезпечення сім"ї. Позивач з посиланням на вимоги ст.ст. 24,24-1, 47,48 КЗпП України вказував, що додержання письмової форми трудового договору є обов"язковою при укладені трудового договору з фізичною особою, при цьому подається паспорт та трудова книжка,укладення трудового договру оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Вказував, що у порядку ст.24-1 КЗпП України передбчений порядок реєстрації трудового договору між працівником та фізичною особою, вказува, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Вказував, що у порядку ст. 47 КЗпП України та п.4.1.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, власник зобов"язаний у день звільнення видати трудову книжку належно оформлену з внесеним записом до неї про звільнення, а якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення то власник або уповноважений ним орган у цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Позивач вказував, що в порушення норм чинного законодавства України відповідач не уклав з ним трудовий договір не зареєстрував його у державній службі зайнятості, не вніс записи до трудової книжки про прийняття та звільнення з роботи, не віддав позивачу оформлену трудову книжку у день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Позивач з посиланням на вимоги ст.24 ч.4 КЗпП України вказував, що його фактично було допущено до роботи 23.02.2008 року.

Позивач вказував, що йому при звільнені не проведено розрахунок у порядку ст. 116 КЗпП України та не виплачено компенсації за невикористані щорічні відпустки у порядку ч.1 ст. 83 КЗпП України.

Позивач вказував, що згідно ч.4 ст.235 КЗпП України відповідач зобов"язаний виплатити позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу розрахований станом на 09.03.2016 року у розмірі 22006,24 грн.

Позивач вказував, що діями відповідча, йому завдано моральну шкоду, у зв"язку із тим, що позивача було позбавлено можливості наступного працевлаштування,, утримання його сім"ї, для забезпечення нормального життєвого укладу. У зв"язку із чим позивач вказує, що він не міг жити як раніше, розуміючи свою безпорадність, нікчемність, він втратив сон, спокій, апетит. перестав спілкуватися не тільки з друзями та знаймими, а й з дружиною та сином. Постійно знаходився у стані емоційного неспокою був роздратований та пригнічений, не бажав мати ніяких життєвих зв"язків з оточуючими.

В судовому засіданні позивач та представник позивача пояснили про суть заявлених позовних вимог з посиланям на письмові докази подані до матеріалів справи та просили суд позов задовольнити.

В судові засіданні відповідач ТОВ "Вадюс" був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи у порядку ст. 74 ЦПК України у судове засідання не з"явились, заяв про поважні причини неявки до суду не подали, уповноваженого представника не направили. Повістки суду, ухвала суду про відкриття проваження та позовна заява із додатками надіслані рекомендованою кореспонденцією на юридичну адресу та місцезнаходження ТОВ "Вадюс" поверталися з примітою УкрПоши "за закінченням терміну зберігання" ( а.с.46-48,98-99,157-160,182-183). Повістки суду надіслані рекомендованою кореспонденцією на юридичну адресу та місцезнаходження ТОВ "Вадюс" поверталися з примітою УкрПоши "не розшукано" (а.чс.20-21,61-63). Належних та допустимих доказів про зміну місце знахоження ТОВ "Вадюс" крім, доказу (а.с.107-108) сторонами у справі до суду на надано.

Відповідач ОСОБА_2, у судовому засіданні проти заявлених до нього позовних вимог щодо зобов"язання видати трудову книжку заперечував, подав письмові заперечення на позов ( а.с.19-23,34,142-147,166-170). Вказував, що ТОВ "Вадюс" є юридичною, а не фізичною особою, що він не має ніякого відношення до ТОВ "Вадюс" протягом чотирох років. Вказував, що позивач отриимав трудову книжку із записом про звільнення з ТОВ "Вадюс" вчасно, а тому протягом чотирьох років звернень від нього не було. Вказував, що позовна заява не підлягає розгляду у зв"язку із спливом строку звернення до суду у відповідності до ч.1 ст.233 КЗпП України. Вказував, що позивачу стало відомо про його звільнення згідно листа ТОВ "Вадюс" від 07.02.2011 року, який отримав позивач. Вказував, що позивач працював на посаді начальника відділу холодильного обладнання, з якою не впорався та був переведений на посаду техника, а просить поновити його на посаді слюсаря. Вказував, що позивач має дві трудові книжки. Вказував, що у трудову книжку,яку подав позивач до ТОВ "Вадюс" було внесено запис про його роботу на посаді начальника відділу холодильного обладання з 01.07.2010 року. Вказував, що у вересні 2010 року позивач попросив видати йому на руки трудову книжку для вирішення особистих питань, яку він отримав за розпискою у вересня 2010 року. Вказував, що позивач під час роботи в ТОВ "Вадюс" неоднаразово порушував трудову дисципліну.

Вказував, що ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади техніка 27.01.2011 року та був про це проінформований рекомендованим листом поштою, вказаний лист позивач надав до позову від 07.02.2011 року. Вказував, що позивач прийшов до ТОВ "Вадюс" та бажав отримати запис у іншій трудовій кнжці, а не в тій, яка була у нього на руках з вересня 2010 року. У чому йому було відмовлено. Також вказував, що позивачу було весено відомості про звільнення до першої трудової книжки згідно наказу про звільнення та позивач більше чотрирьох років до ТОВ "Вадюс" не звертався. Також вказував, що відповідач зареєстрував на своє ім"я ТОВ "ЮТІ-М", яке займалося такими же видом діяльності, як і ТОВ "Вадюс" та уклав сервісні договори з тими фірмами, що і ТОВ "Вадюс". А тому вказував, що позивач працював, та мав засоби до існування та утримання своєї сім"ї, а тому на надав доказів про завдання йому і моральної шкоди.

Суди заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши письмові докази встановив наступне.

Правовідносини, що склалися між сторнами регулються нормами Кодексу Законів про працю України.

Згідно ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу або прокурора.

Згідно поданих заперечень проти позову (а.с.19-23 т.1) відповідач ОСОБА_2 посилався на застосування стрків позовної давності до заявлених позовних вимог позивача.

Згідно ст. 235 КЗпП України у разi звiльнення без законної пiдстави або незаконного переведення на iншу роботу працiвник повинен бути поновлений на попереднiй роботi органом, який розглядає трудовий спiр. При винесеннi рiшення про поновлення на роботi орган, який розглядає трудовий спiр, одночасно приймає рiшення про виплату працiвниковi середнього заробiтку за час вимушеного прогулу або рiзницi в заробiтку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не бiльш як за один рiк. Якщо заява про поновлення на роботi розглядається бiльше одного року, не з вини працiвника, орган, який розглядає трудовий спiр, виносить рiшення про виплату середнього заробiтку за весь час вимушеного прогулу. У разi визнання формулювання причини звiльнення неправильним або таким, що не вiдповiдає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працiвника на роботi, орган, який розглядає трудовий спiр, зобов'язаний змiнити формулювання i вказати в рiшеннi причину звiльнення у точнiй вiдповiдностi з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на вiдповiдну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звiльнення в трудовiй книжцi перешкоджало працевлаштуванню працiвника, орган, який розглядає трудовий спiр, одночасно приймає рiшення про виплату йому середнього заробiтку за час вимушеного прогулу в порядку i на умовах, передбачених частиною другою цiєї статтi. У разi затримки видачi трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працiвниковi виплачується середнiй заробiток за весь час вимушеного прогулу. Рiшення про поновлення на роботi незаконно звiльненого або переведеного на iншу роботу працiвника, прийняте органом, який розглядає трудовий спiр, пiдлягає негайному виконанню.

Судом встановлено, у порядку ст. 61 ч. 1 ЦПК України, що позивачу стало відомо про підстави звільнення з займаної посади згідно листа ТОВ "Вадюс" від 07.11.2011 року ( а.с.13 т.1) у 2011 році.

Судом встановалено, що позивач 10.07.2015 року звернувся до відповідача ТОВ "Вадюс", в особі директора, де повідомив, що він раніше працював у ТОВ "Вадюс", що 27.01.2011 року його було звільнено згідно п.3 та п.4 ст. 40КЗпП України та просив надати йому наказ про звільнення, документи, які слугували підставою для звільнення, трудову книжку без зазначення її серії та номеру, викопіювання книги обліку трудових книжок про отримання трудової книжки.

Судом встановлено, що зі слів позивача він повторно надіслав поштою заяву про звільнення з посади назву посаду не вказав, з якого числа звільнити не вказав, датаована заява 31.01.2011 року ( а.с.11).

Судом встановлено, у порядку ст. 61 ч. 1 ЦПК України, що позивач з часу подачі заяви до ТОВ "Вадюс" на роботу не вийшов, доказів до суду про поважні причини неявки на роботу до ТОВ "Вадюс" не надав ( а.с.11,12т.1).

Судом встановлено, шо ТОВ "Вадюс" знаходится за адресою м. Київ пр.Перемоги,104, доказів про внесення відомостей до реєстраційних документів щодо зміни місця знаходження відповідача сторонами у справі суду не надано( а.с.162-165 т.1). Також засновниками або керівництвом не повідомлено про інші законні підстави неможливаості брати учачсть у судових засіданнях. Суд не приймає до уваги письмові докази, які надані з боку відповідача ОСОБА_2 ( а.с.36-57) згідно ст.58 ЦПК України.

Судом встановлено у порядку ст. 61 ч. 1 ЦПК України, що відповідач ОСОБА_2, був директором ТОВ "Вадюс" з часу його утворення до 30.11.2011 року та на час звернення позивача ОСОБА_1 до суду у 2015 році із вказаним позовом, вже не працює на займаній посаді в ТОВ "Вадюс".

Судом встановлено, що ОСОБА_2 в обгрунтування заперечень проти позовних вимог надано суду письмові докази ТОВ "Вадюс", (а.с.36-41,49-51,60-97) які не засвідчені у встановленому законом порядку належним відповідачем та на переконання суду отримані всуперч ч.1 ст. 59, ч.2 ст. 64 ЦПК України, а тому є недопустимими доказами.

Судом встановлено, що у позовній заяві ( а.с.188-192 т.1) позивач не вказав, у чому полягає його порушене право, щодо його звільнення із займаної посади в ТОВ "Вадюс" не вказав назву посади, яку він обіймав, та отримував заробітну плату. Не надав суду доказів, які б спростовували твердження колишнього директора ТОВ "Вадюс" , відповідача ОСОБА_2, що позивач був відсутній на роботі з поважних причин, після надіслання заяви про звільення за власним бажанням. Також не надав суду доказів про наявність підстав згідно ч.1 ст. 38 КЗпП . У судовому засіданні позивач визнав, що після подання заяви про звільнення, яка наявна у матеріалах справи, дійсно не виходив на роботу.

Судом встановлено, що реєстрацію ТОВ "Вадюс", згідно Єдиного державного реєстру про проведення державної реєстрації юридичноної особи було проведено 20.08.2008 року ( а.с.164).

Позивач у справі не надав суду доказів про зарахування його на посаду (посади) в ТОВ "Вадюс" з 23.02.2008 року, згідно яких йому було нараховано заробітну плату та не просив витребувати відповідні докази у порядку ст. 137 ч.1 ЦПК України від податкових органів та пенсійного фонду.

Судом встановлено, що в обгрунтування заявлених позовних вимог та на підтвердження пероду роботи в ТОВ "Вадюс" позивачем надано письмові докази (а.с.10,202-204 т.1) та вказував, що розпочав роботу в ТОВ Вадюс" з лютого 2008 року. З поданих доказів позивачем у справі судом встановлено, що позивач працював в ТОВ "Вадюс" отримував заробітну плату з липня 2010 року по січень 2011 року. Доказів про допуск позивача до роботи в ТОВ "Вадюс" у порядку ч.4 ч.24 КЗпП України з лютого 2008 року сторонами у справі суду не надано.

Позиваченм не надано докази та не повідомлено про підстави звільнення від доказування у порядку ст. 61 ЦПК України, про наявність у позивача трудової книжки з відповідним серією та номером, який попередній трудовий стаж був вписаний у вказану трудову книжку та яку трудову книжку серії та її номер було надано в ТОВ " Вадюс" для оформлення на роботу та забрано згідно розписки ( а.с.38).

Факт отримання трудової книжки згідно розписки позивача від 28.09.2010 року (а.с.38) визнано у судовому засіданні позивачем та його представником. До вказаниїх обставин суд застосовує вимоги ч.1 ст. 61ЦПК України.

Позивач у судовому засіданні стверджував, що повернув з часом трудову книжку та віддав її відповідачу ОСОБА_2, вкзані оставини підтвердив свідок ОСОБА_3 ( а.с.86 т.2), який начебто проходив стажування в ТОВ "Вадюс" в цей час, час також не повідомив, але вказані свідчення не підтверджені жодним письмовим доказом, також відсутні докази про стажування гр. ОСОБА_4 в ТОВ "Вадюс", а тому не можуть вважатися належними доказами, а тому вказані обставини про поверення трудової книжи ОСОБА_1 в ТОВ "Вадюс" після 28.09.2010 року не підтверджені позивачем та наявнми у справі матеріалами.

У судвовму засіданні був допитаний свідок ОСОБА_5,( а.с.85 т.2) який повідомив, що також працював в ТОВ "Вадюс", з 2008 року був звільнений з посади у 2010 році, що йому також не повернули трудову книжку. В матеріалах справи відсутні докази про роботу свідка ОСОБА_5 в ТОВ "Вадюс", а тому свідчення вказного свідка суд сприймає у порядку ч.3 ст. 58 КЗпП України.

Згідно доказів поданих позивачем судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 18.02.2011 року зареєстрував ТОВ "ЮТІ-М"( а.с.118 т.1), тобто під час роботи в ТО В "Вадюс" працював та працює на посаді дирктора та отримував заробітну плату з 01.10.2012 року ( а.с.221-235 т.1). Згідно Наказу від 18.02.2011 року №1 ( а.с.240 т.1) призначив себе на посаду директора ТОВ "ЮТІ-М" з 18.02.2011 року. Доказів про роботу за сумісництвом в ТОВ "ЮТІ-М суду не надав, та таке формулювання відсутнє у наказі про призначення. Позивач у судовому засіданні повідомив, що відсутні заборони щодо роботи на повний робочий день в двох та більше місцях, але вказував, що в ТОВ "ЮТІ-М" він працював без оформлення трудової книжки.

Суд критично ставится до тверджень позивача та його представника, щодо посилання на вимоги ст. 24-1 КЗпП України щодо порядоку реєстрації трудового договору між працівником та фізичною особою, вказува, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. У даному випадку позиввач не працював у фізичної особи, а перебував у труових відносинах з юридичною особою ТОВ "Вадюс", а тому посилання на вимоги вказаної статті є безпідставним.

Судом встановлено, що у позовній заяві з урахуванням збільшення розміру позовних вимог позивач не вказував,у зв"язку із якими причинами знаючи про свої звільення з посади у 2011 році, він звернувся не звертався письмово до відповідача з 2011 по 2015 рр та виходячи із якої посади та розміру заробітної плати необхідно провести розрахунок у порядку ст. 116 КЗпП України та виплатити компенсації за невикористані щорічні відпустки та за який відпрацьований період та у якій кількості днів, у порядку ч.1 ст. 83 КЗпП України.

Судом встановолено, що позивач у справі не був обізнаний на якій посаді він працював в ТОВ "Вадюс" та просив поновти його на роботі в ТОВ "Вадюс" на посаді слюсаря по ремонту холодильного обладання, та згідно наявних у справі доказів, на надано до суду належних та допустимих доказів про назву посади, з якої було звільнено позивача.

Позивач вказував, що згідно ч.4 ст.235 КЗпП України відповідач зобов"язаний виплатити позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу розрахований станом на 09.03.2016 року у розмірі 22006,24 грн.

Судом встановлено, що з поданих до суду доказів позивач не довів належними та допустимими доказами у порядку ст. ст.57-60 ЦПК України, у чому полягає час вимушеного прогулу, враховуючи встанволені у судовому засіданні обставини, про обізнаність позивача про його звільнення із займаної посади з 2011 року з урахуваням вимог ст. 233 КЗпП України.

Судом встановлено, що позивач в обгрунтування позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди вказував, що діями відповідча ТОВ Вадюс", йому завдано моральну шкоду, у зв"язку із тим, що позивача було позбавлено можливості наступного працевлаштування, утримання його сім"ї, для забезпечення нормального життєвого укладу. У зв"язку із чим позивач вказує, що він не міг жити як раніше, розуміючи свою безпорадність, нікчемність, він втратив сон, спокій, апетит. перестав спілкуватися не тільки з друзями та знаймими, а й з дружиною та сином. Постійно знаходився у стані емоційного неспокою був роздратований та пригнічений, не бажав мати ніяких життєвих зв"язків з оточуючими.

Вказані твердження спростовні доказами поданими позивачем, оскільки судом встанволено, що позивач ОСОБА_1 18.02.2011 року зареєстрував ТОВ "ЮТІ-М"( а.с.118 т.1), тобто під час роботи в ТО В "Вадюс" працював та працює на посаді дирктора та отримував заробітну плату з 01.10.2012 року ( а.с.221-235 т.1). Згідно Наказу від 18.02.2011 року №1 ( а.с.240 т.1) призначив себе на посаду директора ТОВ "ЮТІ-М" з 18.02.2011 року укладав договри та отримував заробітну плату ( а.с.221-243 т.1). Також не надав суду доказів та не повідомив про підстави звільнення від доказування, що його стан, як безпорадність, нікчемність, він втрата сону, спокою, апетиу,відсутність спілкування з друзями та знаймими, а й з дружиною та сином, є причиною взаємовідносини із ТОВ "Вадюс" протягом 2001-2015 рр.

Судом встановлено, що при звільненні відповідача ОСОБА_2 з ТОВ "Вадюс" було складено Акт прийому-передачі майна ТОВ "Вадюс" станом на 30.11.2011року( а.с.4-19 т.2), вказаний доказ суд вважає належним та допустимим доказом, згідно якого відсутні відомості про знаходження трудової книжки позивача ОСОБА_1 на час передачі майна.

Враховуючи вимоги ст. 233КЗпП України, суд дійшов висновку , що позивачу було відомо про його звільнення із займаної посади згідно листа ТОВ "Вадюс" від 07.02.2011 року ( а.с.13 т.1), який було отримано зі слів позивача у 2011 році, позивач не просив суд поновити пропущений з поважних причин строк звернення до суду, а тому у задоволенні позовних щодо зобов'язання видати трудову книжку, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягення компенсації за невикористану відпустку та стягнення моральної шкоди необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.3.10.11,15,57-61,88,209-218,294 ЦПК України, ст.ст.233, 235,237 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з часу його проголошення, а у разі відсутності осіб, які брали участь у справі, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення цього суду.

Суддя: Т.О. Величко