У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Демяносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Комунальне підприємство «Господар Дарницького району м. Києва», про вселення, зміну договору найму житлового приміщення та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом, у якому зазначали, що ОСОБА_7 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 2009 року, не несе витрати з її утримання, не сплачує комунальні послуги. Просили визнати ОСОБА_7 та її неповнолітню дочку ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

У вересні 2013 року ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, звернулася до суду з зустрічним позовом, у якому зазначала, що вона не проживає у спірній квартирі з листопада 2010 року з поважних причин, оскільки між ОСОБА_4 та нею склалися неприязні стосунки, останній забрав у неї ключі і вона не може потрапити до квартири. У період 2007−2010 роки вона навчалася на стаціонарі, 16 лютого 2009 року народила дитину і тимчасово проживала у свекрухи, яка їй допомагала у вихованні дитини.

Просила вселили її та її дитину у спірну квартиру, оскільки іншого житла вони не мають, зобов'язати позивача за первісним позовом надати їй ключі від квартири, змінити договір найму, яким виділити їй та дитині у користування кімнату площею 16 кв. м, а кімнати 15,3 та 9,9 кв. м залишити у користуванні позивачів.

Відповідно до вступної та резолютивної частини рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково. Вселено ОСОБА_7 з малолітньою дочкою ОСОБА_8 у квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_4 надати ОСОБА_7 ключі від квартири АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2016 року вступну та резолютивну частину рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Вселено ОСОБА_7 з малолітньою дочкою ОСОБА_8 у квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_4 надати ОСОБА_7 ключі від квартири АДРЕСА_1. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено,що відповідно до ордера № Г 212020 від 02 вересня 1973 року квартира АДРЕСА_1, яка складається із трьох кімнат надана ОСОБА_6 02 вересня 1973 року на сім'ю із 4-хьох осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_5 (подружжя) та двох доньок (а. с. 5, т. 1).

Позивач ОСОБА_4 (дядько відповідача) і відповідач зареєстровані у спірній квартирі у 1990 та 1991 роках відповідно.

Згідно з довідкою від 15 січня 2013 року № 40 у спірній квартирі зареєстровані 5 осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а. с. 4).

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у спірній квартирі з їх пояснень проживають періодично, оскільки мають житловий будинок за іншою адресою. Згідно з довідкою КП КОР «Північне БТІ» від 24 червня 2014 року № 534 житловий будинок по АДРЕСА_2, загальною площею 95,9 кв. м, житловою площею 35,8 кв. м, рахується за ОСОБА_6 з 2002 року (а. с. 186, т. 1).

Відповідно до довідок Виконавчого комітету Бабинецької селищної ради Бородянського району Київської області від 17 лютого 2014 року № № 214, 214 та акта обстеження житлово-побутових умов від 17 лютого 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_9 проживають за адресою: АДРЕСА_2 з 2007 року без реєстрації (а.с.113−115, т. 1).

Звертаючись до суду з зустрічним позовом ОСОБА_7 зазначала, що квартира АДРЕСА_1 є єдиним місцем постійного проживання її та її неповнолітньої дочки, а тимчасове періодичне непроживання у вказаній квартирі обумовлювалося причинами навчання на денній формі, народженням дитини, необхідністю допомоги баби у вихованні дитини на період навчання. Також однією з причин непроживання є перешкоди з боку ОСОБА_4 у користуванні житлом, який забрав у неї ключі від квартири.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України розгляд і вирішення справ в порядку цивільного судочинства здійснюється на засадах змагальності та свободи сторін у наданні доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

Таким чином, для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням з передбачених ст. 71 ЖК України підстав, необхідно встановити строк та причини непроживання.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Із письмових заяв позивачів до прокуратури м. Бородянка Київської області від 13 квітня 2010 року вбачається, що між позивачами та сім'єю відповідача мало місце щодо створення спільної підприємницької діяльності і на підставі цього між ними виникли неприязні стосунки та конфлікти, що стало підставою для звернення до правоохоронних органів, а в подальшому і житлового конфлікту.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що акт від 09 січня 2013 року про непроживання відповідача та її дитини у спірній житловій квартирі з 2009 року не містить відомостей з якого конкретного часу та на підставі яких конкретних даних зроблено висновок, що відповідач не проживає у житловому приміщенні (а. с. 3, т. 1).

Суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що доводи позивачів про відсутність відповідача у спірному жилому приміщенні понад шести місяців без поважних причин не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому відсутні передбачені ст. 71 ЖК України підстави для задоволення первісного позову. Оскільки матеріалами справи підтверджено чинення відповідачами за зустрічним позовом перешкод ОСОБА_7 та її неповнолітній дочки у проживанні у спірній квартирі, суд обґрунтовано задовольнив зустрічні позовні вимоги частково.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Демяносов М.В. МаляренкоА.В.