Ухвала

іменем україни

30 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргоюпублічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 08 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 248942-SOGL, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000 дол. США зі строком повернення до 08 вересня 2010 року.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 11 лютого 2015 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 12 090,67 дол. США, яка складалась із заборгованості за кредитом у сумі 3 820,56 дол. США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 8 270,11 дол. США. Зазначало, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року з відповідача на користь банку було стягнуто суму заборгованості у розмірі 8 968,96 дол. США, а тому з урахуванням вказаної суми просило стягнути заборгованість у розмірі 3 287,58 дол. США, що за курсом 25,55 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11 лютого 2014 року складала 83 997 грн 68 коп. з відповідача на свою користь.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 287,58 дол. США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 25 березня 2016 року рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим у нього станом на 11 лютого 2015 року утворилась заборгованість, яка складалась із: 3 820,56 дол. США - заборгованість за кредитом; 8 270,11 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, з урахуванням того, що сума у розмірі 8 968,96 дол. США була стягнута на користь банка рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року, дійшов висновку про те, що з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню сума за вирахуванням суми, яка вже була стягнута рішенням суду та штрафи відповідно до договору.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позов банку є необґрунтований та недоведений, оскільки позивачем не зазначені елементи боргу, які підлягають стягненню з відповідача після ухвалення рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року про стягнення боргу.

Проте із вказаними висновками апеляційного суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 08 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 248942-SOGL, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 5 000 дол. США з терміном виконання до 08 вересня 2010 року. Відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку встановленому кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідача станом на 11 лютого 2015 року утворилась заборгованість, яка складалась із: 3 850, 56 дол. США - заборгованість за кредитом; 8 270,11 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Також судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» була стягнута сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 8 968,96 дол. США.

Згідно зістаттею 1046 ЦКУкраїни задоговором позикиодна сторона (позикодавець) передає увласність другійстороні (позичальникові) грошові коштиабо інші речі, визначені родовимиознаками, апозичальник зобов'язується повернутипозикодавцеві такуж суму грошових коштів(суму позики) аботаку ж кількість речейтого ж роду та такої жякості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Проте апеляційний суд у порушення ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на зазначені вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, не встановив дійсних прав і обов'язків сторін, які випливають з кредитного договору, та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції не встановлені фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, при ухваленні рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, таке рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М. Мазур

О.В.Попович