АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Каліушко Ф.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 60 000 грн. та судовий збір в сумі 600 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки.

В апеляційній скарзі року представник ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині відмови у стягненні з ОСОБА_3 суми інфляційної складової та трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України. Виконання грошового зобов'язання є простроченим з вини ОСОБА_3, а документи на земельну ділянку не оформлені до цього часу.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 листопада 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до п. 1 якого сторони домовилися в строк до 31 грудня 2013 року укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки на умовах, встановлених цим договором.

Згідно п. 2.3. попереднього договору було визначено, що продаж ОСОБА_3 земельної ділянки буде здійснено за 100 000 грн.

За домовленістю сторін в рахунок майбутніх платежів за договором ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 гарантовану суму в розмірі 50 000 грн. (п. 2.4. договору).

Відповідно до розписки від 12 серпня 2010 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 10 000,00 грн. на оформлення земельної ділянки та зобов'язалася повернути вказану суму, якщо з якихось причин земельну ділянку не можна буде оформити (а. с. 5).

У визначений попереднім договором строк основний договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено не було.

09 березня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 50 000 грн., що були передані в рахунок майбутніх платежів, 10 000 грн., що були передані на оформлення земельної ділянки, три проценти річних з розрахунку 761 дня прострочки та інфляційну складову за період з 01 квітня 2014 року по 31 грудня 2015 року відповідно до положень ст. 625 ЦК України з розрахунку загальної суми боргу 60 000 грн. в сумі 3752,87 грн. та 47400 грн.

ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу від 03 листопада 2010 року. Посилалася на те, що уклала договір під впливом тяжкої для неї обставини.

Суд першої інстанції дійшов відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та частково задовольнив позов ОСОБА_2 Суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 лише в частині стягнення з ОСОБА_3 50 000 грн., які були передані в рахунок майбутніх платежів за попереднім договором, та 10 000 грн. для оформлення земельної ділянки.

У задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення інфляційної складової та трьох процентів річних за прострочення повернення ОСОБА_3 вказаних сум суд першої інстанції відмовив з тих підстав, що положення ч. 2 ст.635 ЦК України передбачають можливість відшкодування збитків, завданих простроченням сторони, яка ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором.

З висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних та інфляційної складової боргу колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Як було встановлено, ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 гарантовану суму в розмірі 50 000 грн. як аванс за попереднім договором купівлі-продажу від 03 листопада 2010 року, відповідно до якого сторони домовилися укласти основний договір до 31 грудня 2013 року.

Частиною 3 ст. 635 ЦК України передбачено, що встановлене попереднім договоромзобов'язання припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Оскільки сторонами у строк до 31 грудня 2013 року не було укладено основного договору, зобов'язання за попереднім договором припинилися.

ОСОБА_3 зобов'язана повернути ОСОБА_2 кошти в сумі 50 000 грн. Вказане зобов'язання є грошовим, а тому ОСОБА_2 має право вимоги сплати цієї суми з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення та три проценти річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для нарахування трьох процентів річних та інфляційної складової на суму 10 000 грн., що були передані ОСОБА_3 на підставі розписки від 12 серпня 2010 року. Зі змісту розписки не убачається, що вказана сума передавалася ОСОБА_2 відповідачці за умовами попереднього договору, а зобов'язання ОСОБА_3 повернути 10 000 грн. ОСОБА_4 через неможливість оформлення земельної ділянки не пов'язане з певним строком.

Відтак, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відповідно до заявлених вимог підлягає стягнення три проценти річних за 761 дня прострочки в сумі 3127,40 грн. (50000 грн. х 3% / 365 х 761); та інфляційна складова за період з 01 квітня 2014 року по 31 грудня 2015 року в сумі 36 850 грн. (50 000 грн. х 1,737 - 50 000 грн., де 1,737 - сукупний індекс інфляції).

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 трьох процентів річних та інфляційної складової з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно, підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції і в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

На підставі ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 999,77 грн. судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року сторонами не оскаржене, тому, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 трьох процентів річних та інфляційної складової, а також в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 три проценти річних за 761 дня прострочки в сумі 3127,40 грн. та інфляційну складову за період з 01 квітня 2014 року по 31 грудня 2015 року в сумі 36 850 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 999,77 грн. судового збору.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді