Номер провадження: 22-ц/785/2808/16
Головуючий у першій інстанції Лепеха В. А.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Плавич Н.Д.

при секретарі - Тер-Григор'ян Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю "Нива" на рішення Савранського районного суду Одеської області від 03 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю "Нива" про зобов'язання повернути земельні ділянки і зобов'язання не перешкоджати у користуванні земельними ділянками,

ВСТАНОВИЛА:

22.09.2014 року, ОСОБА_6 звернулась із позовом про визнання неукладеними договорів оренди земельних ділянок, вилучення земельних ділянок у товариства з обмеженою відповідальністю "Нива" (далі-Товариство) та передачі їх власнику, і, остаточно уточнивши вимоги 03.02.2016 року, просила зобов'язати Товариство повернути їй земельні ділянки площею 3,56 та 3,47 га, а також зобов'язати Товариство самостійно або через інших осіб не перешкоджати їй у володінні та користуванні зазначеними земельними ділянками.

Позов обгрунтовано тим, що вона є власником спірних земельних ділянок на підставі державного акту про право власності і свідоцтва про право на спадщину за законом. У вересні 2008 року були укладені договори оренди земельних ділянок між позивачкою, її чоловіком та Товариством строком на 7 років.

Посилаючись на те, що строк дії договорів закінчився, позивач не має наміру продовжувати дію договорів оренди із Товариством і бажає повернути земельні ділянки у своє володіння та користування, просила позов задовольнити.

Представник позивачки підтримала уточнений позов у суді першої інстанції.

Представник відповідача позов не визнала, зазначаючи, що строк дії договору оренди розпочався з дати державної реєстрації договору - 10.05.2011 року, у зв'язку з чим строк дії договору закінчується 11.05.2018 року, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 03.02.2016 року позов задоволено: суд зобов'язав Товариство повернути позивачці земельні ділянки площею 3,56 та 3,47 га і зобов'язав Товариство самостійно або через інших осіб не перешкоджати позивачці у користуванні спірними земельними ділянками. З відповідача на користь позивачки суд стягнув судові витрати у сумі 2 243,60 гривень.

В апеляційній скаргі представник Товариства просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи і вимогам ст. 18 Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній на час укладення договорів.

У засіданні колегії суддів: представник відповідача скаргу підтримала; представник позивачки скаргу не визнала.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За зістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позивачка, остаточно уточнивши 03.02.2016 року позовні вимоги просила зобов'язати Товариство повернути земельні ділянки площею 3,56 та 3,47 га й не перешкоджати їй у володінні та користуванні спірними земельними ділянками (а.с.2-5,96).

Суд, задовольняючи позов виходив з того, що з дня укладення договорів оренди сторони цих договорів дійшли істотних умов, зокрема і стосовно строків дії договорів оренди, у зв'язку з чим строки дії договорів припинились відповідно до умов договору і не можуть обчислюватись з дати державної реєстрації договорів оренди (а.с.112-115).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Встановлено, що 15.09.2008 року між позивачкою ОСОБА_6, її чоловіком ОСОБА_7 та Товариством укладені договори оренди земельних ділянок площею 3,56 га та 3,47 га строком на 7 років. 10.05.2011 року договори оренди пройшли державну реєстрацію. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер і після його смерті позивачка успадкувала право власності на земельну ділянку площею 3,47 га (а.с.7-11,13-19,196,197).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідатит його внутрішній волі (ст. ст. 202, 203 ЦК України).

Як вольова дія, правочи є поєднанням волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона має бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ч.1 ЦК України).

Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, при цьому, строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом (ст.ст.18 ч.1, 19 ч.1, 20 Закону України "Про оренду землі" станом на момент виникнення правовідносин сторін/.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру (ст. 2 ч.1 п.1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Наведене свідчить про те, що реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Виходячи з аналізу приведених норм слід дійти висновку, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов.

Волевиявлення є важливим чинником без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору (ст. 627 ч.1 ЦК України).

Своє волевиявлення на укладення договору сторона правочину виявляє в момент досягненя згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового договору, в якому фіксуються права і обов'язки та правові наслідки.

Разом з тим, державна реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору і не може змінювати моменту укладення договору.

З матеріалів справи вбачається, що 15.09.2008 року між сторонами укладені договори оренди земельних ділянок, при цьому, договорами /п.8/ визначено, що договори укладено на сім років, крім того, після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його укладено /п.37/ а.с.7,8,18,19.

Саме з вересня 2008 року, тобто з часу досягнення сторонами правочину усіх істотних умов, спірні земельні ділянки використувуються Товариством за своїм призначенням відповідно до умов договорів оренди.

Представник Товариства визнала факт використання земельних ділянок відповідно до умов договору з 2008 року, тобто з моменту досягнення усіх істотних умов, складання та скріплення підписами письмових договорів. Зазначений факт підтверджується і довідками Товариства про видачу зерна та грошей орендодавцям у період з 2008 по 2014 роки (а.с.45,46).

Зважаючи на те, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін (ст. 19 ч.1 Закону України "Про оренду"), під час державної реєстрації набирає чинності /набуває юридичної сили/ договір, укладення якого вже відбулося, державна реєстрація не може змінювати моменту укладення договору і строку його дії, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що договори оренди земельних ділянок від 15.09.2008 року, які було укладено на 7 років, припинили свою дію 14.09.2015 року.

Оскільки на виконання вимог п.8 договорів оренди орендар не надав суду належних і допустимих доказів того, що він надсилав орендодавцю письмові повідомлення про намір продовжити дію договорів на новий строк, суд, виходячи з вимог ст. 319 ч.1 ЦК України та ст. 34 ч.1 Закону України "Про оренду землі", дійшов правильного висновку про зобов'язання Товариство повернути позивачці земельні ділянки і не перешкоджати власнику у користуванні спірними земельними ділянками.

Доводи представника відповідача у скарзі про те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, оскільки не застосував норми спеціального закону - Закону України "Про оренду землі" не заслуговують на увагу.

Тлумачення суду першої інстанції умов договорів оренди земельних ділянок щодо строку дії правочинів узгоджується як з нормами ЦК України, так і з нормами Закону України "Про оренду землі".

Інших, правових доводів, апеляційна скарга не містить.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, рішення суду відіповідає вимогам закону, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. 3030, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю "Нива" - відхилити.

Рішення Савранського районного суду Одеської області від 03 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков

Н.Д. Плавич