Номер провадження: 22-ц/785/1379/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Станкевича В. А.,

при секретарі Желєзнові В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_2 про визнання договору страхування недійсним, за апеляційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03. 12. 2015 р.,

в с т а н о в и л а:

18. 02. 2015 р. товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі ТДВ СК «Альфа-Гарант») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним полісу № АС/6836220 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вказало, що зазначений поліс було передано начальнику управління страхування в м. Одесі та Одеській області 05. 06. 2013 р. за актом передачі полісів № АГ00460, товариству не надходило жодної інформації щодо його реалізації і грошових коштів в якості сплати страхового платежу і станом на 11. 02. 2015 р. бланк цього полісу втрачено, інформацію про що було подано в Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ), а також було опубліковане відповідне повідомлення в газеті «Урядовий курєр» 11. 04. 2014 р.

Посилається на те, що у даному випадку страховий договір не укладався, договір не набрав чинності, оскільки не внесено перший платіж, і у ТДВ СК «Альфа-Гарант» немає другого екземпляра договору, який повинен зберігатися, і вважає, що договір було знайдено та підписано не уповноваженою на це невідомою особою, яка взагалі немає відношення до ТДВ СК «Альфа-Гарант» та не має з нею ніяких трудових відносин, а також на те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, проте ТДВ СК «Альфа-Гарант» навіть не планувало реалізовувати вказаний поліс.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03. 12. 2015 р. відмовлено у задоволенні зазначеного позову ТДВ СК «Альфа-Гарант».

В апеляційній скарзі ТДВ СК «Альфа-Гарант» ставиться питання про скасування рішення суду як необґрунтованого та незаконного і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема, вказується на те, що оголошення про втрату страхового полісу в газеті «Урядовий курєр» 11. 04. 2014 р. була задовго до настання страхового випадку, який відбувся 26. 10. 2014 р., що свідчить про те, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» навіть не планувало реалізовувати втрачений поліс і товариством були здійснені всі необхідні дії щодо втраченого полісу до страхового випадку; оскільки позивачу не надходило жодної інформації про реалізацію оспорюваного полісу, то позивач не мав і не міг мати волі на укладення договору страхування з використанням бланку спірного полісу, а особи, які його фактично заповнили та підписали, не мали за мету настання юридичних наслідків, що підтверджується і несплатою страхового платежу, а також вказав, що відповідачем не доведено факт оплати полісу та, що особа, у якої він отримав бланк була наділена позивачем відповідними повноваженнями, суд не розмежував поняття недійсність договору, неукладений договір, набрання чинності договором, що потягло за собою неправильне застосування норм матеріального права і висновок суду, що ДТП відбулося на момент строку дії полісу є помилковим та суперечить нормам матеріального права.

В судовому засіданні ОСОБА_3, представник ТДВ СК «Альфа-Гарант», підтримав доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_4, представник ОСОБА_2, вважає рішення суду правильним.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, судова колегія приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні зазначеного позову про визнання недійсним договору страхування суд першої інстанції виходив із відсутності передбачених законом підстав для цього.

Висновок суду відповідає обставинам справи та грунтується на вимогах закону.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються загальними нормами глави 67 Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», а також спеціальним законом «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі, договір страхування може укладатися шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

За ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ст. 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку; об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення містяться і в положеннях ст. ст. 16, 18 Закону України «Про страхування», ст. ст. 1, 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, за правилами ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування і договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

За змістом ст. 15 Закону України «Про страхування» страхові агенти діють від імені та за дорученням страховика, виконуючи частину його страхової діяльності, в тому числі й мають право одержувати страхові платежі.

За ст. 203 (Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 статті), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 статті), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 статті), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 статті), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 статті), правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6 статті).

Статтею 215 (Недійсність правочину) ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 статті) і якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 статті).

Судом встановлено, що оспорюваний страховий поліс № АС/6836220 за актом ТДВ СК «Альфа-Гарант» передачі полісів № АГ0046005. 06. 2013 р. був переданий ОСОБА_5, який на той час перебував на посаді начальника управління страхування в м. Одесі та Одеській області ТДВ СК «Альфа-Гарант».

04. 11. 2013 р. між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір страхування у формі поліса № АС/6836220 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України) щодо забезпеченого транспортного засобу HYUNDAI, номерний знак НОМЕР_1, з печаткою ТДВ СК «Альфа-Гарант» для договорів та підписами ОСОБА_2 та представника ТДВ СК «Альфа-Гарант».

За умовами вказаного договору строк його дії з 00 год. 00 хвил. 05. 11. 2013 р. до 04. 11. 2014 р. включно (п. 3 полісу), страховий платіж у розмірі 560,57 грн. сплачено о 10:00 год. 04. 11. 2014 р. квит. (п. 10 полісу).

27. 10. 2014 р. ТДВ СК «Альфа-Гарант» було отримано повідомлення про ДТП, що сталося 26. 10. 2014 р. за участю транспортного засобу HYUNDAI, номерний знак НОМЕР_1, і разом з повідомленням ТДВ СК «Альфа-Гарант» було надано копію полісу № АС/6836220обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Станом на 11. 02. 2015 р. бланк цього полісу втрачено, інформацію про що було подано в Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ), а також було опубліковане відповідне повідомлення в газеті «Урядовий курєр» 11. 04. 2014 р.

Вказані обставини справи підтверджені матеріалами справи і сторонами не спростовані.

На підставі матеріалів справи, встановлених фактичних обставин та з урахуванням вищенаведених правових положень апеляційний суд приходить до висновку, що у справі не спростовано факт видачі відповідачу ОСОБА_2 вищевказаного оспорюваного полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підписаного сторонами, зокрема, від імені ТДВ СК «Альфа-Гарант» і це є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування та досягли згоди стосовно істотних умов договору, а також доказом того, що страхова премія була сплачена.

ТДВ СК «Альфа Гарант» не доведено факт несплати ОСОБА_2платежу за вказаним страховим договором і доводи ТДВ СК «Альфа Гарант», що ці кошти не надійшли на рахунок ТДВ СК «Альфа Гарант» у даній справі не мають правового значення.

А неналежна організація роботи працівників ТДВ СК «Альфа-Гарант» і неналежний контроль ТДВ СК «Альфа-Гарант» за діяльністю своїх працівників не впливає на права страхувальника за договором та не може бути підставою для визнання договору страхування недійсним.

Що стосується волевиявлення учасників правочину (ТДВ СК «Альфа-Гарант» і ОСОБА_2 М.), то за викладених обставин у справі відсутні будь-які докази, які б спростовували б той факт, що це волевиявлення було вільним та відповідає внутрішній волі сторін, у звязку з чим відсутні підстави для визнання оспорюваного страхового полісу недійсним на підставі порушень положень ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Посилання ж у позовній заяві ТДВ СК «Альфа-Гарант» на те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, проте позивач навіть не планував реалізовувати втрачений поліс, інформацію про недійсність та втрату якого було подано до МТСБУ, спростовується передачею ТДВ СК «Альфа-Гарант» бланку оспорюваного страхового полісу ОСОБА_5, який на той час перебував на посаді начальника управління страхування в м. Одесі та Одеській області ТДВ СК «Альфа-Гарант», для подальшого укладення страхового договору і тим, що оспорюваний страховий договір, завірений печаткою ТДВ СК «Альфа-Гарант» для договорів, було укладено задовго до страхового випадку та оголошення позивачем про його втрату.

Одночасно апеляційний суд відмічає, що згідно з нормами Порядку замовлення, виготовлення, дистрибуції, обліку бланків страхових документів з обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ від 07. 07. 2010 р. № 238/2010, страховик зобовязаний про факти втрати бланків полісів та вжиті заходи страховик зобовязаний щомісячно надавати до МТСБУ звіт за встановленою формою і у випадках виявлення фактів втрати, відповідно до п. 3.5 Глави 3 Порядку, наявність оголошення або визнання бланку полісу втраченим не звільняє страховика ТДВ СК «Альфа-Гарант» від виконання зобовязань за договором, оформленим на такому бланку.

З урахуванням заявленого позову про визнання недійсним договору страхування з підстав недотримання вимог закону стосовно того, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, інші викладені в апеляційній скарзі твердження, в тому числі щодо несплати страхового платежу по оспорюваному полісу, оспорювання факту укладення договору страхування, набрання чинності страхового договору, не мають правового значення для вирішення даного спору.

Виходячи з матеріалів справи, викладених обставин у їх сукупності та вищевказаних правових положень апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно та обгрунтовано з урахуванням доводів сторін прийшов до висновку про відмову у задоволенні зазначеного позову ТДВ СК «Альфа-Гарант» до ОСОБА_2 про визнання договору страхування недійсним, а вищевказані доводи апеляційної скарги висновок суду першої інстанції не спростовують. Одночасно при розгляді даної справи апеляційний суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

За викладених обставин судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційних скаргах доводи висновки суду не спростовують, в зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» відхилити, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03. 12. 2015 р. залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

ОСОБА_6

ОСОБА_7