Справа №: 398/1244/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"16" грудня 2016 р.

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

судді Нероди Л.М.,

секретарі Борозни Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до міського комунального лікувально-профілактичного закладу «Міської лікарні №1» Олександрійської міської ради Кіровоградської області, Олександрійського міського голови, виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області про скасування розпорядження щодо звільнення з роботи, стягнення середнього заробітку, зобовязання працевлаштування, стягнення невиплаченої допомоги на оздоровлення та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Олександрійського міськранного суду Кіровоградської області з позовом до міського комунального лікувально-профілактичного закладу «Міської лікарні №1», Олександрійської міської ради Кіровоградської області, Олександрійського міського голови, виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області про скасування розпорядження щодо звільнення з роботи, стягнення середнього заробітку, зобовязання працевлаштування, стягнення невиплаченої допомоги на оздоровлення та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що працювала головним лікарем у міському комунальному лікувально-профілактичному закладі «Міської лікарні №1» та її звільнили, а Олександрійський суд Кіровоградської області поновив її на посаді згідно рішення від 21.01.2015 року. Розпорядженням Олександрійського міського голови ОСОБА_2 №р-26-к від 02.02.2015 року «Про звільнення ОСОБА_1С.» та наказом міського комунального лікувально-профілактичного закладу «Міська лікарня №1» м. Олександрії №43-л від 02.02.2015 року «Про звільнення з роботи ОСОБА_1С.» позивача було звільнено 02.02.2015 року, у звязку з закінченням терміну дії контракту. При цьому не була працевлаштована позивач за спеціальністю «Організація та управління охороною здоровя» та їй не виплачувалася середня заробітна плата на час працевлаштування. Позивач вказує, що дане звільнення є незаконним, так як вона є одинокою матірю та станом на 02.02.2015 року була вагітною. Позивач зазначає, що на ці обставини вказувала Олександрійському міському голові ОСОБА_2, тому просить скасувати розпорядження Олександрійського міського голови ОСОБА_2 №р-26-к від 02.02.2015 року «Про звільнення ОСОБА_1С.» та наказ міського комунального лікувально-профілактичного закладу «Міська лікарня №1» м. Олександрії №43-л від 02.02.2015 року «Про звільнення з роботи ОСОБА_1С.»; зобовязати виконавчий комітет Олександрійської міської ради працевлаштувати ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) за спеціальністю «Організація та управління охороною здоровя»; зобовязати Олександрійського міського голову ОСОБА_2 працевлаштувати ОСОБА_1 за спеціальністю «Організація та управління охороною здоровя»; стягнути з міського комунального лікувально-профілактичного закладу Міська лікарня №1 м. Олександрії (код 05493838) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) середню заробітну плату за період з 11.02.2015 року по день ухвалення судового рішення у даній справі; стягнути з міського комунального лікувально-профілактичного закладу міська лікарня №1 м. Олександрії (код 05493838) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) матеріальну шкоду в розмірі однієї матеріальної допомоги на оздоровлення; стягнути з міського комунального лікувально-профілактичного закладу міська лікарня №1 м. Олександрії (код 05493838) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) моральну шкоду в сумі 50 000 грн. 00 коп.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити.

Представник Олександрійського міського голови та Виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області заперечував щодо задоволення позовних вимог, так як у розпорядженні №р-26-к від 02.02.2015 року було враховано вагітність позивача та статус одинокої матері, яка виховує дитину віком до 14 років, тому запропоновано позивачу працевлаштування та виплату грошової допомоги.

Представник міського комунального лікувально-профілактичного закладу «Міської лікарні №1» Олександрійської міської ради Кіровоградської області заперечувала щодо задоволення позовних вимог, так як не мають статусу юридичної особи та накази про працевлаштування або звільнення виносяться на підставі розпоряджень Олександрійського міського голови.

Заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини.

Відповідно до розпорядження Олександрійського міського голови Кіровоградської області №р-27-з від 31.01.2011 року та Виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області в особі міського голови ОСОБА_2 01 лютого 2011 року з ОСОБА_1 укладено трудовий договір у формі контракту строком на 4 роки. Термін дії даного договору до 01 лютого 2015 року. Позивач була призначена на посаду головного лікаря міського комунального лікувально-профілактичного закладу «Міська лікарня №1».

Дані документи позивач до суду не надала, але відповідачі не заперечували щодо даного факту.

Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За змістом ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 12, п. п. 2, 10, 12, 20 ч. 4, ч. 5 ст. 42, п. 8 ст. 54, п. 8 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради, старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Сільський, селищний, міський голова організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів; забезпечує виконання рішень місцевого референдуму, відповідної ради, її виконавчого комітету; є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного обєднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста; несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень; в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Статтями ст. 17, 59, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування; міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень; право комунальної власності належить територіальним громадам міст.

Із матеріалів справи вбачається, що 02 лютого 2015 року ОСОБА_1 звільнена з посади головного лікаря міського комунального лікувально-профілактичного закладу Міська лікарня №1 м. Олександрії у звязку з закінченням терміну дії контракту, відповідно до розпорядження Олександрійського міського голови Кіровоградської області від 02.02.2015 року за №р-26-к.

Дане розпорядження містить зобовязання щодо працевлаштування ОСОБА_1 в порядку ч. 3 ст. 184 КЗпП України, враховуючи те, що станом на 02.02.2015 року остання є вагітною та має дитину віком до чотирнадцяти років (згідно з наданою довідкою 3162 від 21.01.2015 року та копією свідоцтва про народження дитини серії І-ОЛ №069141 від 14.01.2002 року), а також зобовязання забезпечити ОСОБА_1 нарахуванням середньої заробітної плати, але не більше трьох місяців з дня закінчення контракту. Також вказано про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної та додаткової відпусток.

За змістом ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обовязки та відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

П. 2 ст. 36 КЗпП України передбачає можливість припинення трудового договору у звязку з закінченням його строку. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону.

Отже, позивач підписавши контракт, погодилася з його умовами, в тому числі і з підставами розірвання трудового договору (контракту) після закінчення терміну дії контракту.

Свою волю на укладення строкового договору ОСОБА_1 виявила, коли писала заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором.

При цьому, у подальшому, знаючи і усвідомлюючи момент закінчення контракту не звернулася з заявою до Олександрійського міського голови про продовження терміну дії контракту або переукладення на новий термін.

Слід наголосити, що відповідач при цьому не зобовязаний попереджати або в інший спосіб інформувати позивача, як працівника, про майбутнє звільнення внаслідок закінчення дії контракту.

Міський комунальний лікувально-профілактичний заклад міська лікарня №1 м. Олександрія видав наказ №43-л від 02.02.2015 року на підставі розпорядження Олександрійського міського голови №р-26-к від 02.02.2015 року та звільнив ОСОБА_3 з посади головного лікаря міського комунального лікувально-профілактичного закладу міської лікарні №1 м. Олександрія, а також виплатив грошову компенсацію за 22 невикористані дні щорічної та додаткової відпусток.

Вищезазначені розпорядження Олександрійського міського голови від 02 лютого 2015 року та наказ Міського комунального лікувально-профілактичного закладу міська лікарня від 02.02.2015 року, а також письмова пропозиція щодо працевлаштування ОСОБА_1 були надіслані позивачу поштою.

Сторони не заперечували щодо даного факту.

Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вказувала, що її було звільнено під час хвороби та перебування на стаціонарному лікуванні з 02 лютого 2015 року, про що свідчить копія листка непрацездатності серії АГІ №158388.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в звязку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

П. 17 цієї постанови вказує, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Оскільки звільнення позивача відбулося на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, за закінченням терміну дії договору, то дане звільнення не належить до тих, які законодавець спеціально визначив з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, Олександрійський міський голова мав повне право звільнити працівника в період його непрацездатності на підставі установленій в контракті: строк дії до 01 лютого 2015 року.

Доказів на підтвердження тієї обставини, що вказаний трудовий договір оспорювався позивачем в частині визначення строку, останньою не надано.

Позивачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що трудовий договір укладено всупереч вимогам ст. 23 КЗпП України, а саме що вказаний трудовий договір був укладений всупереч інтересам позивача, що на останню здійснювався будь-який тиск чи вплив під час написання заяви про прийняття на роботу чи ознайомлення з наказом про прийняття на роботу.

Крім того, позивач не скористалася своїм правом та не звернулася з відповідною заявою про працевлаштування на посаді, які були запропоновані начальником управління охорони здоровя Олександрійської міської ради ОСОБА_4, натомість у позовних вимогах просить працевлаштувати за спеціальністю «Організація та управління охороною здоровя».

Посилання позивача на звернення до Олександрійського міського голови з заявою про надання відпустки 31 січня 2015 року, а він відмовив у її наданні, не заслуговують на увагу, оскільки позовні вимоги не стосуються відпустки щорічної або додаткової.

Суд дійшов висновку, що звільнення позивача у звязку із закінченням строку дії трудового договору відбулося з дотриманням трудового законодавства, а тому підстав для задоволення позовних вимог позивача про скасування розпорядження Олександрійського міського голови ОСОБА_2 №р-26-к від 02.02.2015 року «Про звільнення ОСОБА_1С.» та наказ міського комунального лікувально-профілактичного закладу «Міська лікарня №1» м. Олександрії №43-л від 02.02.2015 року «Про звільнення з роботи ОСОБА_1С.» та зобовязання виконавчого комітету Олександрійської міської ради та Олександрійського міського голову ОСОБА_2 працевлаштувати ОСОБА_1 за спеціальністю «Організація та управління охороною здоровя» - немає.

Також, у разі звільнення позивача відповідачем проведено без порушень Законодавства України, тому відсутні підстави для стягнення на користь позивача середню заробітну плату за період з 11.02.2015 року по день ухвалення судового рішення у даній справі, матеріальну шкоду в розмірі однієї матеріальної допомоги на оздоровлення та моральну шкоду в сумі 50 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, позивачем не було доведено протиправності дій відповідача при звільненні за закінчення строку трудового договору та не надано доказів порушення трудових прав позивача, а судом не встановлено незаконності дій відповідача щодо таких обставин, тому в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 130, 209, 212, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, особи, які не були присутні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА