АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2178/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Федорової Н.О.,

суддів - Карпусь С.А., Ярмолюка О.І.,

секретаря - Бондаря О.В.,

з участю: представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5,

представника садівничого товариства «Нива-3» -

Машталера В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі Хмельницької області, Хмельницької районної державної адміністрації, садівничого товариства «Нива-3» про визнання недійсним рішення, скасування державного акту, визнання безпідставною відмови від погодження меж, визнання незаконним і скасування протоколу та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, виконавчого комітету Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання рішення недійсним, скасування державного акту,

в с т а н о в и л а:

25 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначив, що 14 березня 2002 року на підставі рішення виконкому Лісовогринівецької сільської ради № 5-Ф від 31 січня 1995 року він отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,06 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована у садівничому товаристві «Нива-3» (далі - СТ «Нива-3») на території Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району.

15 серпня 2014 року дізнався, що зазначену земельну ділянку приватизував ОСОБА_4

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції Заворотна О.Л. Провадження № 22-ц/792/2178/16

Суддя-доповідач Федорова Н.О. Категорія № 47

Згідно з відповідями управління Держземагенства у Хмельницькому районі Хмельницької області від 25 вересня та 7 жовтня 2014 року, наданих на його запити, дана земельна ділянка накладається на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, належну ОСОБА_9

У листопаді 2014 року він звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9, Головного управління Держземагенства у Хмельницькому районі Хмельницької області, третя особа СТ «Нива-3», про визнання недійсним рішення сільської ради про передачу у приватну власність земельної ділянки та скасування державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_9 (справа № 686/25175/14-ц).

Під час розгляду цієї справи з'ясувалось, що голова садівничого товариства видав ОСОБА_4 неправдиву довідку про те, що його земельна ділянка НОМЕР_5 вільна. На підставі вказаної довідки Хмельницькою районною державною адміністрацією видано розпорядження № 471/10-р від 1 квітня 2010 про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки. Після цього, 16 листопада 2010 року відповідач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3, серії НОМЕР_4.

Пізніше він звернувся ХРФ ДП «Центр Державного земельного кадастру» для замовлення технічної документації з відновлення меж земельної ділянки. За результатами звернення було виготовлено технічну документацію, з якою звернувся до державного кадастрового реєстратора у Хмельницькому районі для внесення відомостей до державного земельного кадастру та усунення неправильного викладення по координатах його земельної ділянки в публічній кадастровій карті України. Однак, рішенням державного кадастрового реєстратора управління Держземагенства у Хмельницькому районі від 23 червня 2015 року № РВ 015 йому відмовлено у внесенні змін до державного земельного кадастру через перетин на 98 % його земельної ділянки з ділянкою відповідача ОСОБА_4 та відсутність погодження межі з останнім, як суміжним землекористувачем, в технічній документації з землеустрою.

А тому, збільшивши позовні вимоги, просив суд визнати недійсним рішення Хмельницької районної державної адміністрації № 471/10-р від 1 квітня 2010 року в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,12 га в садівничому товаристві «Нива-3» на території Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області «за межами населеного пункту»; скасувати державний акт на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_4, виданий 16 листопада 2010 року на ім'я ОСОБА_4 на земельну ділянку, площею 0,12 га, кадастровий номер НОМЕР_3, розташовану в садівничому товаристві «Нива-3» на території Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області «за межами населеного пункту»; визнати безпідставною відмову від погодження меж суміжної ділянки ОСОБА_4 в технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), надану ОСОБА_1 для ведення садівництва в садівничому товаристві «Нива-3» Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області; визнати незаконним та скасувати протокол № 11 засідання ради садівничого товариства «Нива-3» від 23 травня 1998 року в частині виділення додатково в користування ОСОБА_4 дільницю (земельну ділянку) НОМЕР_5.

26 жовтня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, виконавчого комітету Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання рішення недійсним, скасування державного акту. В його обґрунтування зазначив, що він є власником земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,12 га, що розташована на території СТ «Нива-3» Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Розпорядженнями Хмельницької районної державної адміністрації від 16 березня 2009 року № 281/09-р та від 10 липня 2009 року № 810/09-р йому було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою на вказану земельну ділянку.

У процесі виготовлення технічної документації він отримав погодження усіх суміжних землевласників та землекористувачів, висновок управління Держкомзему у Хмельницькому районі Хмельницької області, висновок Хмельницької районної державної адміністрації.

Розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації від 1 квітня 2010 року № 471/10-р затверджено технічну документацію та передано йому у власність вищезазначену земельну ділянку, площею 0,12 га.

Вважає, що при оформленні права власності на спірну земельну ділянку ним було дотримано вимог чинного на той час законодавства.

Натомість, ОСОБА_1 добровільно відмовився від користування спірною земельною ділянкою, оскільки 14 травня 1998 року звернувся до СТ «Нива-3» із заявою про перерозподіл ділянки НОМЕР_5, площею 0,06 га. На підставі вказаної заяви 23 травня 1998 року на засіданні ради садівничого товариства було прийнято рішення додатково розподілити вказану земельну ділянку. ОСОБА_1 продовжував бути членом СТ «Нива-3», а отже не був позбавлений можливості звернутись із заявою про розподілення йому у користування іншої земельної ділянки.

А тому, просив суд визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Лісовогринівецької сільської ради народних депутатів Хмельницького району Хмельницької області від 31 січня 1995 року № 5-а в частині надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки; визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Лісовогринівецької сільської ради народних депутатів Хмельницького району Хмельницької області від 31 січня 1995 року № 5-а.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 471/10-р від 1 квітня 2010 року щодо передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,12 га в садівничому товаристві «Нива-3» на території Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області «за межами населеного пункту»; скасовано державний акт на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_4, виданий 16 листопада 2010 року на ім'я ОСОБА_4 на земельну ділянку, площею 0,12 га, кадастровий номер НОМЕР_3, що розташована на землях садівничого товариства «Нива-3» на території Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області «за межами населеного пункту». В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. У задоволені зустрічного позову відмовлено.

Непогоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити його в частині відмови у позовних вимогах про визнання безпідставною відмови від погодження меж суміжної ділянки та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Рішення в зазначеній частині вважає незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Не згідний із висновком суду про те, що обраний ним спосіб захисту свого права, шляхом визнання безпідставною відмови від погодження меж суміжної ділянки ОСОБА_4 в технічній документації із землеустрою, не передбачений чинним законодавством.

Суд не врахував положення ст. 16 ЦК України, згідно з якою передбачений перелік способів захисту прав не є вичерпним. Зазначає, що задоволення вказаної позовної вимоги надасть можливість повторно звернутись до державного реєстратора із вимогою про внесення уточнюючих відомостей про його земельну ділянку в державний земельний кадастр, відновивши таким чином порушене право.

Непогоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати його та ухвали нове, яким у задоволені позову відмовити, а його зустрічний позов задовольнити.

Рішення в вважає незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 не надано землевпорядної документації, на підставі якої йому видано державний акт. Окрім того, ні управлінням Держгеокадастру у Хмельницькому районі Хмельницької області, ні Хмельницькою районною державною адміністрацією не надано інформації щодо земельної ділянки на ім'я ОСОБА_1 Немає також архівної копії державного акту на земельну ділянку останнього, що, на думку апелянта, свідчить про відсутність правомірних підстав його отримання.

Поза увагою суду залишилось те, що на момент прийняття рішення від 31 січня 1995 року № 5-а, яким передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку НОМЕР_5 на території СТ «Нива-3», виконавчий комітет Лісовогринівецької сільської ради народних депутатів Хмельницького району Хмельницької області не був наділений такими повноваженнями. Так, Земельний кодекс України, Закон України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Декрет Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» № 15-92 від 26 грудня 1992 року, в редакціях чинних на момент прийняття рішення виконкомом, відносили вказані повноваження до виключної компетенції сільських, селищних, міських Рад народних депутатів.

При видачі ОСОБА_1 державного акту було порушено встановлений на той час чинним законодавством порядок, зокрема не погоджено із ним межі земельної ділянки, не перенесено в натуру (на місцевість) ці межі та не закріплено їх довгостроковими межовими знаками. Зазначає, що на момент оформлення у 2002 році останнім права власності на землю, він уже користувався спірною земельною ділянкою.

Судом не здобуто доказів на підтвердження накладення земельних ділянок, не доведено такого факту і ОСОБА_1

На думку апелянта, у разі накладення земельних ділянок, таке порушення може бути усунуте шляхом оскарження дій державного кадастрового реєстратора чи спеціалізованих землевпорядних організацій, а не шляхом скасування правовстановлюючих документів, як цього просить ОСОБА_1 Окрім того, ставлячи вимогу про скасування розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 471/10-р від 1 квітня 2010 року в частині передачі йому у власність земельної ділянки, площею 0,12 га в СТ «Нива-3», останній не заперечує законність розпоряджень від 16 березня 2009 року № 281/09-р та від 10 липня 2009 року № 810/09-р, на підставі яких ним розроблено технічну документацію із землеустрою на вказану земельну ділянку.

У судовому засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу з мотивів, які в ній зазначені. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 не визнали. Пояснили, що ОСОБА_1 до 1995 року користувався наданою йому у власність земельною ділянкою. Побудував на ній споруду. Згодом, у зв'язку із хворобою, дозволив тимчасово покористуватись земельною ділянкою ОСОБА_4 У 2002 році оформив державний акт про право власності на неї. Однак, у 2014 році дізнався про те, що на належну йому земельну ділянку ОСОБА_4 оформив право власності та знімає з неї огорожу. А тому, змушений був звернутись за захистом свого порушеного права до суду.

ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримали свою апеляційну скаргу, проти задоволення іншої заперечили. Пояснили, що, дійсно, раніше ОСОБА_3 був суміжним землекористувачем з ОСОБА_4 Однак, згодом продав її останньому та перестав нею користуватись. Тому, у зв'язку із її звільненням звернувся до садівничого товариства із заявою, в якій просив надати йому вказану ділянку. Його заяву задовольнили, виділили, окрім раніше наданих 0,06 га, ще такого ж розміру земельну ділянку, а всього 0,12 га. Він розробив всю технічну документацію на землю та оформив право власності на 0,12 га земельної ділянки, включаючи і спірну. Що стосується ОСОБА_1, то такий не дотримався всієї процедури приватизації землі, а тому його державний акт та рішення виконкому, на підставі якого йому видали вказаний акт, підлягають скасуванню.

Представник садівничого товариства «Нива-3» ОСОБА_6 апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечив, щодо вирішення апеляційної скарги ОСОБА_4 покладається на розсуд суду. Пояснив, що ОСОБА_1 була виділена у садівничому товаристві ділянка НОМЕР_5, розміром 0,06 га, яка межує з земельною ділянкою ОСОБА_4 Знає, що ОСОБА_1 користувався в 90-х роках вказаною земельною ділянкою та побудував на ній споруду. Згодом він змінив місце проживання та продав земельну ділянку ОСОБА_4 Отже, оскільки ОСОБА_1 фактично звільнив земельну ділянку, вона була виділена останньому. Всього, ОСОБА_4, було надано 0,12 га, включаючи земельну ділянку, розміром 0,06 га, раніше виділену ОСОБА_1

Інші учасники судового розгляду, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, своїм правом на безпосередню участь у судовому засіданні не скористались.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, дана їм правильна оцінка, а його висновки узгоджуються з матеріалами справи і відповідають закону.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Хмельницької районної ради народних депутатів від 20 квітня 1988 року № 60 «Про відведення земельної ділянки підприємствам, організаціям та установам під колективні сади» постановлено відвести підприємствам, установам і організаціям земельні ділянки під колективне садівництво згідно з додатком; підприємствам, організаціям та установам, яким виділено земельні ділянки під колективне садівництво організувати садівничі товариства, розробити статути садівничих товариств робітників і службовців та зареєструвати їх у виконкомі районної Ради (Т. 2, а.с. 12).

У Додатку до вказаного рішення міститься список підприємств, організацій та установ Хмельницького району та Хмельницької області, яким відводяться земельні ділянки під колективні сади за рахунок земель радгоспу «Лікрослин». Зокрема, Хмельницькому заводу «Нева» на постійних умовах відведено 10,6 га, в тому числі ріллі 10,6 га. (Т. 1, а.с. 78).

ОСОБА_1 був прийнятий у члени садівничого товариства «Нива-3» на підставі протоколу № 1 від 2 серпня 1988 року, що підтверджується даними членської книжки, виданої 10 червня 1992 року садівничим товариством «Нива» «Приборного завода «Нева» та скріпленою печаткою даного товариства (Т. 1, а.с. 8).

Рішенням виконавчого комітету Лісовогринівецької сільської ради народних депутатів Хмельницького району від 31.01 1995 року № 5-А «Про безкоштовну передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам» передано у приватну власність земельні ділянки громадянам згідно Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року за № 15-92 та членам садівничих товариств (Т. 1, а.с. 249).

В даному рішенні списки громадян та назви садівничих товариств відсутні.

Однак, в архівному секторі Хмельницької райдержадміністрації наявна справа № 189 «Списки членів садівничих товариств Лісовогринівецької сільської ради», де в списку членів садівничого товариства «Нива-3», значиться прізвище ОСОБА_1, номер ділянки - НОМЕР_5, площа ділянки не зазначена (Т. 1, а.с. 15, 248; Т. 2, а.с. 31, 32).

Окрім того, як вбачається із вказаних списків, ОСОБА_11 виділена інша земельна ділянка № НОМЕР_6 (а.с. 202, 203).

У судовому засіданні апеляційного суду голова садівничого товариства «Нива-3» ОСОБА_6, підтвердив, що саме ці списки, які ним підписані, були додатком до рішення виконкому про виділення членам садівничого товариства у приватну власність земельних ділянок (а.с. 204 зворот). Пояснив, що кожному члену садівничого товариства було виділено земельну ділянку, розміром приблизно по 0,06 га.

14 березня 2002 року на підставі вищевказаного рішення виконкому Лісовогринівецької сільської ради від 31.01.1995 року № 5-А ОСОБА_1 був виданий Державний акт про право приватної власності на землю серії НОМЕР_7, відповідно до якого останньому передано у власність земельну ділянку, площею 0,06 га в межах згідно з планом для ведення садівництва. Вона розташована на території Лісовогринівецької сільської ради, садівниче товариство «Нива-3». Даними Плану зовнішніх меж земельної ділянки підтверджується, що вона межує з ОСОБА_4 (Т. 1, а.с. 9).

16 вересня 2009 року Лісовогринівецька сільська рада, як орган державної реєстрації, занесла до реєстру Державний акт про право приватної власності на землю НОМЕР_7 від 14.03.2002 року, виданий ОСОБА_1, на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, для ведення садівництва, площею 0,0585 га, про що видала витяг з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру (Т. 1, а.с. 208). Окрім зазначеного, даний витяг містить посилання на те, що на 0,0571 га земельної ділянки розташовані багаторічні насадження, а на 0,0014 га - землі під будівлями, лісами та іншими угіддями.

7 липня 2013 року та 22 липня 2013 року ОСОБА_1 видано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, якими також підтверджено його право приватної власності на вищевказану земельну ділянку (Т. 1, а.с. 10, 11).

Однак, відповідно до повідомлення Управління Держземагенства у Хмельницькому районі та Хмельницькій області, відповідно до Національної кадастрової системи, на ділянку ОСОБА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1) накладається земельна ділянка, зареєстрована за ОСОБА_9 (кадастровий номер НОМЕР_2) (Т. 1, а.с. 18).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2015 року у позові ОСОБА_13 до ОСОБА_9 про визнання недійсним рішення сільської ради та скасування державного акту на право власності на землю відмовлено (Т. 1, а.с. 25, 26). Встановлено, що поворотні точки ділянок з вищевказаними кадастровими номерами є різними, вони розташовані на різних вулицях, мають різні порядкові номери, а отже фактично не накладаються в жодній з координат.

Натомість ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав, що він приватизував земельну ділянку, площею 0,12 га, яка включає земельну ділянку, якою раніше користувався ОСОБА_1 та яка межувала з його земельною ділянкою.

23 червня 2015 року ОСОБА_1 було відмовлено державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Хмельницькому районі у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у зв'язку з перетином його земельної ділянки з ділянкою ОСОБА_4, кадастровий номер НОМЕР_3, на 98,2482 %. В технічній документації із землеустрою відсутні погодження суміжних землекористувачів - ОСОБА_4 (Т. 1, а.с. 27).

Також, з матеріалів справи вбачається, що 23 травня 1998 року садівниче товариство «Нива-3» слухали заяву ОСОБА_4 про додаткове розподілення звільненої земельної ділянки НОМЕР_5, яку він обробляє на протязі трьох останніх років. Ухвалили: виділити додатково в користування ОСОБА_4 дільницю НОМЕР_5 (Т. 1, а.с. 76).

Рішенням Хмельницької районної державної адміністрації від 1 квітня 2010 року за № 471/10р затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, площею 0,1200 га для ведення садівництва, садівниче товариство «Нива-3» на території Лісовогринівецької сільської ради. Передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,1200 га для ведення садівництва (Т. 1, а.с. 87, 70-90, 206).

16 листопада 2010 року ОСОБА_4 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1200 га для ведення садівництва, розташовану в садівничому товаристві «Нива-3» «за межами населеного пункту» на території Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району (Т. 1, а.с. 69). Ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_3, згідно Плану меж земельної ділянки вона не межує з ділянкою ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Згідно із ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Чинний ЗК України є одним із таких законів, норми якого встановлюють підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 ст. 116). Однак громадяни і юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Передача у власність земельних ділянок здійснювалась відповідно до чинного на той час Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок». Згідно цього Декрету сільським радам доручалось забезпечити передачу громадянам у власність земельних ділянок, в т. ч. для ведення садівництва. Право приватної власності громадян на такі земельні ділянки посвідчувалось відповідними радами, про що мав бути зроблений запис у земельно-кадастрових документах з наступною видачею державного акту на право приватної власності на землю, та зроблена відмітка у паспорті або документі, який його замінює.

Згідно із п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України № 2768-ІІІ від 25.10.2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки, зберігають права на ці ділянки.

Виходячи з наведеного, на момент видачі Хмельницькою районною державною адміністрацією рішення 1 квітня 2010 року про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки за №№ НОМЕР_6, НОМЕР_5, площею 0,1200 га для ведення садівництва, земельна ділянка НОМЕР_5, площею 0,06 га знаходилась у власності ОСОБА_1 на підставі рішенням виконавчого комітету Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району від 31.01 1995 року № 5-А.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вилучення (викуп) земельної ділянки у ОСОБА_1 при передачі її у власність ОСОБА_4 не проводилось, натомість належні та допустимі докази про це матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що передача земельної ділянки ділянки НОМЕР_5, що розташована у садівничому товаристві «Нива 3» Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району ОСОБА_4 проведена з порушенням чинного законодавства та прав ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не підтвердив належними доказами своє право власності на спірну земельну ділянку та правомірність її набуття, оскільки не надав архівної копії Державного акту, землевпорядної документації, на підставі якої йому видано вказаний акт, і в управлінні Держгеокадастру у Хмельницькому районі та в Хмельницькій районній державній адміністрації відсутня будь-яка інформація про отримання ним земельної ділянки, апеляційний суд до уваги не приймає. Так, незалежно від наявності чи відсутності вказаних документів, його право власності на спірну земельну ділянку підтверджується рішенням виконавчого комітету Лісовогринівецької сільської ради від 31.01 1995 року № 5-А, прийняте на підставі Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок».

Твердження про те, що на момент прийняття рішення від 31 січня 1995 року № 5-А, яким передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку НОМЕР_5 на території СТ «Нива-3», виконавчий комітет Лісовогринівецької сільської ради народних депутатів Хмельницького району Хмельницької області не був наділений такими повноваженнями не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до пунктів 1, 3, 6 Постанови Верховної Ради УРСР від 18 грудня 1990 р. № 563-XII «Про земельну реформу» в Україні оголошено земельну реформу і ради були зобов'язані здійснити облік земель, землекористувачів з оформленням їх права на землекористування згідно із ЗК.

Передачу земель у приватну та колективну власність, а також надання їх у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям у ході земельної реформи та закріплення їх прав власності або користування землею органи місцевого самоврядування мають здійснювати в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Згідно частини 3 статті 3 Земельного кодексу Української РСР (в редакції від 18.12.1990 року) повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

Статтею 9 цього Кодексу встановлено, що до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, зокрема, повноваження щодо передачі земельних ділянок у власність, надання їх у користування, погодження проектів землеустрою.

Отже, питання щодо передання у власність земельної ділянки на території сільської ради могло вирішуватись сільською радою чи її виконавчим органом.

Твердження ОСОБА_4 про те, що при видачі державного акту ОСОБА_1 було порушено встановлений на той час чинним законодавством порядок, зокрема не погоджено із ним межі земельної ділянки, не перенесено в натуру (на місцевість) ці межі та не закріплено їх довгостроковими межовими знаками, не доведено належними та допустимими доказами. Натомість, як ОСОБА_1, так і голова садівничого товариства «Нива-3» у судовому засіданні пояснили, що між суміжними земельними ділянками була встановлена огорожа, яка відповідала межам земельних ділянок, спорів щодо них не виникало. Користування ж спірною земельною ділянкою ОСОБА_4 ніяким чином не може підтверджувати її належність на праві власності останньому, а не ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не доведено, а судом не здобуто доказів на підтвердження накладення земельних ділянок також не заслуговують на увагу. Так, вказана обставина була підтверджена всіма сторонами у судовому засіданні. Окрім того, 23 червня 2015 року ОСОБА_1 було відмовлено державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Хмельницькому районі у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у зв'язку з перетином його земельної ділянки з ділянкою ОСОБА_4, кадастровий номер НОМЕР_3, на 98,2482 % (Т. 1, а.с. 27).

Твердження апелянта про те, що у разі накладення земельних ділянок, таке порушення може бути усунуте шляхом оскарження дій державного кадастрового реєстратора чи спеціалізованих землевпорядних організацій, а не шляхом скасування правовстановлюючих документів, як цього просить ОСОБА_1, апеляційним судом не береться до уваги. Так, окрім того, що останній вправі самостійно обирати спосіб захисту порушеного права, спосіб захисту, про який йдеться вище, повністю не відновить порушене право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, оскільки встановлення законності чи незаконності дій державного реєстратора не може бути підставою для автоматичного скасування державного акта, виданого ОСОБА_4

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_11 не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Твердження ОСОБА_1 про безпідставність відмови судом у його позовних вимогах до ОСОБА_11, Держгеокадастру, Хмельницької РДА, СТ«Нива-3» про визнання безпідставною відмови від погодження меж не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Як вбачається із встановлених обставин справи, ОСОБА_11 не відмовлявся погодити ОСОБА_1 межі належної йому земельної ділянки, а заперечував належність такої останньому. Отже, фактично спір щодо межі спірної земельної ділянки на даний час відсутній. Судовому ж захисту підлягає лише порушене право.

Окрім того, відповідно до ст. 106 та ст. 107 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Порядок встановлення та відновлення меж земельних ділянок визначений Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 зі змінами та доповненнями (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686), який набрав чинності з 1 січня 2011 року (далі Інструкція). При цьому необхідно враховувати, що межові знаки, що встановлені з метою закріплення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) до набрання чинності цим наказом, є дійсними і підлягають заміні лише при добровільному зверненні власника (користувача) земельної ділянки.

Виконавцем робіт зі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) може бути юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою. Замовником зазначених робіт може виступати орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи зі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до п.п. 1.2., 2.1., 2.3., 2.8., 3.1., 3.2., 3.4., 3.9., 3.10., 3.11., 4.1., 4.4. Інструкції встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), в тому числі, включає: план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів).

Місцезнаходження межових знаків підлягає прив'язці до пунктів державної геодезичної мережі.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Таким чином, особа має право звернутись безпосередньо до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 року № 15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів), право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Разом з тим, частина 3 статті 158 Земельного кодексу України передбачає, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Таким чином, рішення за результатами розгляду земельного спору приймається на пленарному засіданні сесією відповідної ради.

Земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви (ч. 1 ст. 159 ЗК України).

Порядок вирішення земельних спорів врегульовано статтями 158 - 161 Земельного Кодексу України.

Громадянин, у якого виник спір щодо межі земельної ділянки, дотримання правил добросусідства, звертається у відповідну сільську, селищну, міську раду із заявою. Вказана заява передається на розгляд до постійно діючої комісії по земельних питаннях.

Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин. Відсутність однієї із сторін без поважних причин при повторному розгляді земельного спору не зупиняє його розгляд і прийняття рішення (ч. 2, 3 ст. 159 ЗК України).

Результати комісії по земельних питань оформлюються відповідним протоколом, у якому фіксуються, крім іншого, обставини, встановлені при розгляді та пропозиції щодо рішення земельного спору.

Вказаний протокол розглядається на пленарному засіданні сільської, селищної, міської ради, яка приймає рішення щодо вирішення спору, у якому обов'язково зазначається порядок його виконання. Рішення органу місцевого самоврядування вступає в законну силу з моменту його прийняття.

У випадку делегування сільською, селищною, міською радою повноважень щодо розгляду земельного спору виконавчим органом цієї ради, рішення приймається останніми відповідно до затвердженого порядку.

Будь-які документи, які б підтверджували вирішення питання встановлення (відновлення) меж, не погоджених ОСОБА_1 з суміжним землекористувачем ОСОБА_4, у порядку, встановленому ст.ст. 158-161 ЗК на пленарному засіданні селищної ради у матеріалах справи відсутні.

Окрім того, до участі у розгляді вказаної справи не був залучений у якості належного відповідача орган місцевого самоврядування - Лісовогринівецька сільська рада, який має відповідати за таким позовом, оскільки саме він уповноважений вирішувати земельні спори щодо меж земельних ділянок.

За таких умов, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_11, Держгеокадастру, Хмельницької РДА, СТ«Нива-3» про визнання безпідставною відмови від погодження меж.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційних скарг для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова