Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В.,
суддів: Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про визнання дій незаконними, визнання незаконним наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, скасування запису у трудовій книжці, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 березня 2014 року його на підставі наказу від 26 березня 2014 року № 37-к було звільнено з посади заступника начальника департаменту економіки та фінансів апарату управління публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (далі - ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз»), яку він обіймав з 04 червня 2013 року, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Наказ був підписаний заступником голови правління з геології, буріння та розробки родовищ ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» ОСОБА_7 Вважає, що його звільнили незаконно, оскільки заяву про звільнення він написав під тиском у зв'язку з анексією АР Крим та захопленням ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» у Криму, наказ підписаний неналежною особою, яка відповідно до статуту товариства не була наділена такими повноваженнями, у зв'язку з чим просив визнати дії ОСОБА_7 щодо видання наказу про його звільнення незаконними, наказ про звільнення визнати недійсним та скасувати, поновити його на роботі на посаді заступника начальника департаменту економіки і фінансів, зобов'язати відповідача скасувати запис про звільнення у трудовій книжці, стягнути на його користь невиплачену заробітну плату за березень 2014 року у розмірі 18 108,92 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 березня 2014 року.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2014 року позов задоволено.

Визнано незаконними дії заступника голови правління ПАТ «ДАТ «Чороморнафтогаз» з геології, буріння та розробки родовищ ОСОБА_7 щодо видачі ним наказу від 26 березня 2014 року № 37-к про звільнення ОСОБА_6 з роботи з посади заступника начальника департаменту економіки і фінансів апарату управління ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін).

Визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» від 26 березня 2014 року № 37-к про звільнення ОСОБА_6 з роботи з посади заступника начальника департаменту економіки і фінансів апарату управління ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін).

Поновлено ОСОБА_6 на роботі на посаді заступника начальника департаменту економіки і фінансів апарату управління ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» з 28 березня 2014 року.

Скасовано у трудовій книжці ОСОБА_6 серії НОМЕР_1, виданій 27 липня 1978 року, запис від 28 березня 2014 року № 56 про звільнення його з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України згідно з наказом від 26 березня 2014 року № 37-к.

Стягнуто з ПАТ «ДАТ «Чороморнафтогаз» на користь ОСОБА_6 заборгованість із заробітної плати за березень 2014 року у розмірі 18 108,92 грн та середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 103 913,11 грн.

Зазначені суми визначені судом без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судами встановлено, що 04 червня 2013 року ОСОБА_6 на підставі наказу № 167-к було прийнято на посаду заступника начальника департаменту будівельних робіт апарату управління ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз».

04 листопада 2013 року наказом № 377-к ОСОБА_6 було переведено на посаду заступника начальника департаменту економіки і фінансів апарату управління.

Згідно з наказом від 26 березня 2014 року № 37-к, засвідченим підписом заступника голови правління по геології, бурінню і розробці родовищ ОСОБА_7, ОСОБА_6 28 березня 2014 року було звільнено з посади заступника начальника департаменту економіки і фінансів апарату управління за угодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. З наказом позивача ознайомлено 28 березня 2014 року і в цей же день видано йому трудову книжку.

У пункті 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та посадовими або службовими особами на тимчасово окупованій території, є недійсним і не створює правових наслідків.

Датою початку тимчасової окупації відповідно до ст. 1 вказаного Закону є 20 лютого 2014 року.

Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на момент тимчасової окупації було зареєстровано та здійснювало господарську діяльність на території АР Крим (місто Сімферополь, проспект Кірова/провулок Совнаркомовський, 52/1), яка з 20 лютого 2014 року вважається тимчасово окупованою Російською Федерацією.

Таким чином, «звільнення» позивача відбулось 26 березня 2014 року, тобто в період, який вже на законодавчому рівні визначено як тимчасова окупація території України, зокрема, Автономної Республіки Крим.

Під час розгляду справи судами було встановлено факт збройного рейдерського захоплення Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз».

Вказані обставини підтверджуються, зокрема, сертифікатом про форс-мажорні обставини Торгово-промислової палати України від 03 грудня 2014 року № 2018.

Крім того, згідно з п. 9.5.12 статуту ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» у разі відсутності голови правління виконання його обов'язків може покладатися наказом голови правління на заступника голови правлінняабо на члена правління.

ОСОБА_7, який підписав наказ про звільнення від 26 березня 2014 року № 37-к, був призначений особами, що захопили українське Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз».

При цьому судами встановлено, що ОСОБА_7 не був уповноваженою особою ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» і на нього наказом не покладались обов'язки голови правління, а тому він не мав повноважень щодо прийняття рішення та підписання наказу про звільнення позивача, тому такий наказ є неправомірним, оскільки підписаний посадовою особою, яка не наділена належними повноваженнями.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що у період з березня по травень 2014 року були втрачені установчі документи та печатка відповідача. Такий факт підтверджується довідкою Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 04 липня 2014 року № 59/31673.

На підставі вказаного апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що наказ про звільнення позивача був виданий особою уповноваженою самопроголошеною владою Криму під час проведення незаконної націоналізації ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз», а тому він не може бути визнаний дійсним або недійсним з моменту його підписання, оскільки цей наказ не породжує процесуальних наслідків. Отже, в даному випадку взагалі був відсутній предмет спору, оскільки трудові відносини з позивачем фактично не припинені відповідно до чинного законодавства.

Оскільки трудові відносини з працівником фактично не припинені, вимога щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставною.

Таким чином, трудові відносини між позивачем і відповідачем відповідно до чинного законодавства фактично не припинені, на що вказує і відповідач у своїх запереченнях та апеляційній скарзі.

Разом з тим колегія суддів не може погодитися із висновком апеляційного суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати за березень 2014 року, оскільки вказане рішення взагалі не містить мотивів такої відмови.

Так, відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

З урахуванням вказаного суд повинен перевірити наявність такої заборгованості та вирішити це питання відповідно до вимог процесуального закону, навівши мотиви відмови або задоволення цих вимог.

Таким чином, оскаржуване рішення апеляційного суду не може бути визнано законним і обґрунтованим, а тому воно відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення спору про стягнення невиплаченої заробітної плати за березень 2014 року з передачею справи в цій частині на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 336, 337, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2015 року в частині позову про стягнення невиплаченої заробітної плати за березень 2014 року скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийГ.В. Юровська
Судді: В.М. Коротун
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана