Справа №576/1271/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Сапон О.В.
Номер провадження 22-ц/788/1917/16 Суддя-доповідач - Ільченко О. Ю.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто»

на заочне рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15 липня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання договору фінансового лізингу недійсним,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 001546 від 12 грудня 2015 року, який був укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО». Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_3 31250 грн. сплачених за договором коштів та 551 грн. 20 коп. понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважає, що судом не надано належної оцінки доказам по справі, не проаналізовано норми договору фінансового лізингу та положення спеціального законодавства, не вірно застосовано до даних правовідносин норми Закону України «Про захист прав споживачів. Вказує, що суд не взяв до уваги того факту, що, відмовляючи позивачу у поверненні адміністративного платежу, товариство діяло відповідно до положень договору та, що, при укладенні договору, сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Крім того, вважає, що наявність у договорі лізингу умови, яка вказує у кого саме буде придбано товар для лізингоодержувача не є обов'язковою. Не погоджується з висновком суду про обов'язкове ліцензування діяльності товариства, оскільки відповідач займається фінансовим лізингом відповідно до положень Закону України «Про фінансовий лізинг», положеннями якого не передбачено ліцензування такого виду діяльності.

Заслухавши заперечення позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що в договір фінансового лізингу включені несправедливі умови відносно лізингоодержувача як споживача, водночас умовами договору значно розширені права лізиногодавця, що суперечить вимогам законодавства та свідчить про диспропорцію між правами і обов'язками сторін, порушення принципу добросовісності, а тому визнав спірний договір недійсним та застосував наслідки його недійсності, при цьому суд взяв до уваги і той факт, що договір фінансового лізингу укладений відповідачем без наявності ліцензії на право здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 12 грудня 2015 року між позивачем ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» був укладений договір фінансового лізингу № 001546 з трьома додатками до нього, за умовами п. 1.3 якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати транспортний засіб: автомобіль «Hyundai Grand 10» моделі «Access» із бензиновим двигуном об'ємом 1 літр, тип КПП: АТ, привід: 4х2 та передати його у користування позивачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. За п. 8.2 договору вартість предмету лізингу становить 12351,78 доларів США, що у гривневому еквіваленті на день укладання договору становило 312500 грн. (а.с. 6 - 20).

Відповідно до п. 1.7 договору предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати адміністративного та авансового платежів, комісії за передачу предмету лізингу, сплати різниці до сплаченого авансового платежу.

Пунктом 1.8 визначено, що за заявою лізингоодержувача предмет лізингу може бути замінений до моменту купівлі предмета лізингу.

У п.п. 3.3.1, 8.1, 8.4 договору сторони погодили, що позивач до отримання предмету лізингу повинен сплачувати передбачені договором платежі. Лізингові платежі розраховуються у доларах та підлягають сплаті у гривні за обмінним курсом долара до української гривні на день сплати платежу. Лізингоодержувач прийняв на себе валютні ризики згідно з цим договором.

Статтею 10 договору визначено, що лізинговий платіж сплачується лізингоодержувачем щомісячно відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток №3 до договору) та складається із: відсотків за користування обсягом фінансування в розмірі 21 % річних частини від обсягу фінансування(винагорода), частини від обсягу фінансування (сума, які відшкодовує частину вартості предмета лізингу), комісії 7% за супроводження договору.

Також у статті 10 наведена формула, за якою розраховується розмір щомісячного лізингового платежу, та встановлено його попередній розмір в сумі 192,29 дол. США, що становить 4864,94 грн. на дату укладання договору. У разі зміни вартості предмета лізингу щомісячний лізинговий платіж розраховується з ціни транспортного засобу на момент купівлі та передачі транспортного засобу.

Статтею 11 договору передбачено право лізингоодержувача (при обов'язковій умові сплатити в повному обсязі заборгованість за лізинговими платежами, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків) придбати у власність (викупити) предмет лізингу за викупною вартістю, що буде визначена лізингодавцем, з урахуванням виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань щодо сплати лізингових платежів та інших платежів за договором.

У додатку №1 до вказаного договору від 12 грудня 2015 року, підписаного сторонами, визначено, що вартість предмета лізингу складає 12351,78 доларів США або 312500 грн. за курсом долару 25,30 грн. на дату підписання договору; авансовий платіж визначений у розмірі 50%, а сума виплат авансового платежу - 6175,89 дол.США; адміністративний платіж (10%) - 1235,18 дол.США; комісія за передачу (3%) - 370,55 дол. США. Також встановлено графік сплати суми авансового платежу протягом 12 місяців із щомісячним платежем в сумі 514,66 дол. США, усього 6175,89 дол.США (а.с. 18).

Сплата 14 грудня 2015 року адміністративного платежу у розмірі 31250 грн., підтверджується квитанцією (а.с. 21).

Таким чином, встановлено, що за умовами договору лізингоодержувач повинен сплатити до укладення договору адміністративний платіж 10% від вартості предмета лізингу, протягом 12 місяців після укладення договору - авансовий платіж 50% вартості предмета лізингу, комісію за передачу предмета лізингу 3% вартості предмета лізингу, сплатити різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.4, 9.6 ст.9 договору (в разі зміни вартості предмету лізингу), а після цього сторони повинні підписати Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток №3 до договору) та протягом 120 робочих днів з моменту сплати вказаних платежів предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві. Позивач зобов'язаний щомісячно сплачувати лізинговий платіж відповідно до додатку №3 до договору незалежно від результатів його господарської діяльності або перерв в експлуатації (п.10.8, п.10.9).

Відносини, що виникли між сторонами у зв'язку з укладенням договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".

За приписами частини 1 ст. 203 ЦК України зміст проточину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону. Так, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 12 грудня 2015 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом (стаття 12 договору), наведена формула для розрахунку лізингового платежу є занадто складною і незрозумілою, тривалість виплати лізингових платежів на момент підписання договору невідома, адміністративний платіж у розмірі 10 % від вартості транспортного засобу є невиправдано завищеним, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Із договору та додатку №2 (специфікація) вбачається, що предмет фінансового лізингу належним чином не визначений, зокрема відсутні технічні та індивідуальні характеристики транспортного засобу, рік його випуску, продавець (постачальник), ціна у грошовій одиниці України.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо недійсності договору, укладеного між сторонами по справі, у зв'язку з порушення принципів справедливості, розумності та добросовісності відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та положень Закону України «Про фінансовий лізинг».

Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не займається адмініструванням фінансових активів для придбання товарів у групах, а займається фінансовим лізингом відповідно до положень Закону України «Про фінансовий лізинг» положеннями якого не передбачено ліцензування такого виду діяльності, а регулятором - Нацкомфінполслуг видається довідка, на підставі якої здійснюється така діяльність.

28 червня 2015 року набув чинності Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» за яким всі фінансові послуги, у тому числі і фінансовий лізинг, підлягають ліцензуванню.

Згідно з п. 4 ч. 1 статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідач не спростовує того факту, що укладення договору фінансового лізингу 12 грудня 2015 року товариством було вчинено без відповідного дозволу (ліцензії), що також може бути підставою для визнання судом правочину недійсним згідно ст. 227 ЦК України.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суд України, викладеною у постанові від 16 грудня 2015 року по справі N 6-2766цс15.

Таким чином, наявність у відповідача довідки про взяття на облік юридичної особи як такої, що має право надавати послуги з фінансового лізингу недостатньо для здійснення такого виду діяльності.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач мав необхідний доступ до інформації про положення договору і досягнення згоди по всіх істотних умовах у відповідності до Закону України «Про фінансовий лізинг» та положень ЦК України не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують на не містять обставин, які були б підставою для скасування рішення суду, тому колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити, а заочне рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -