Провадження № 22-ц/779/2314/2016
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Мелінишин Г.П., Василишин Л.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ПАТ «Альфа-Банк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 11 жовтня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося в суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 30 липня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 1, відповідно до умов останній отримав кредитні кошти в розмірі 46 600,00 грн. для придбання автотранспортного засобу, зі строком повернення до 10 серпня 2013 року та зі сплатою відсотків у розмірі 14,5 % річних.

18 травня 2012 року ТОВ «ПростоФінанс» відступило ПАТ «Альфа-Банк» право вимоги за кредитним договором.

28 серпня 2012 року ОСОБА_3 помер. Спадкоємцем першої черги за законом після його смерті є дружина - ОСОБА_2, яка 08 листопада 2012 року подала в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за законом.

Посилаючись на те, що спадкоємець позичальника ОСОБА_2 відмовляється добровільно погасити заборгованість за кредитом, яка на момент його смерті складала 13 724,13 грн., позивач просив стягнути з неї цю заборгованість.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ПАТ «Альфа-Банк» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції за наявності інформації із спадкової справи про те, що ОСОБА_2 успадкувала певне майно за померлим боржником не мав законних підстав для відмови у задоволенні позову у звязку з тим, що відповідач не отримала свідоцтва про право на спадщину, а тільки звернулася в державно нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини і про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом.

У звязку з наведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В засідання апеляційного суду представник ПАТ «Альфа-Банк» не зявився, про час та місце судового розгляду належним чином був повідомлений.

Враховуючи належне повідомлення представника апелянта про час та місце судового розгляду, колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутності на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів одержання ОСОБА_2 після смерті чоловіка майна у спадщину та кола спадкоємців, які б відповідали за зобовязаннями померлого.

Проте, погодитися із таким висновком суду першої інстанції не можна.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Предявляючи позов, ПАТ «Альфа-Банк» посилалось на те, що спадкоємець позичальника не оформила право власності на спадкове майно та відмовляється добровільно погасити заборгованість за кредитом, розмір якої станом на 29 червня 2016 року становить 13 724,13 грн.

Судом встановлено, що 30 липня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 1, за яким останній отримав кредит у розмірі 46 600,00 грн. на строк користування кредитом до 10 серпня 2013 року, зі сплатою відсотків у розмірі 14,5 % річних для придбання автотранспортного засобу.

18 травня 2012 року ТОВ ПростоФінанс» відступило ПАТ «Альфа-Банк» право вимоги за кредитним договором.

22 серпня 2012 року ОСОБА_3 помер.

Також встановлено, що 16 листопада 2012 року ПАТ «Альфа-Банк» направило до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємця про погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором в розмірі 14 532,47 грн., що підтверджується заявою-претензією.

17 грудня 2012 року Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора направила на адресу ПАТ «Альфа-Банк» повідомлення про те, що за заявою спадкоємця ОСОБА_2 08 листопада 2012 року заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3

Згідно з листом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 17 грудня 2012 року, адресованому ОСОБА_2, нотаріальна контора повідомила спадкоємця про поступлення претензії про погашення заборгованості за кредитним договором від 30 липня 2008 року.

За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

З врахуванням того, що позивачу стало відомо про смерть ОСОБА_3 05 жовтня 2012 року і 16 листопада 2012 року позивач звернувся до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори з вимогами-претензіями щодо погашення суми заборгованості у розмірі 14 532,47 грн. спадкоємцями померлого ОСОБА_3, то колегія суддів вважає, що кредитором було дотримано норми статті 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Вимоги кредитора, відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Частиною 3 ст. 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця.

Оскільки спадкові права є майновим обєктом цивільного права, то, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

А тому висновок суду першої інстанції про відсутність доказів одержання ОСОБА_2 майна у спадщину після смерті чоловіка та не встановлення повного кола спадкоємців є невірним.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Із матеріалів справи вбачається, що заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на пропуск позивачем строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, та просив застосувати наслідки такого пропуску.

Проте, судом першої інстанції не надано належної оцінки вказаній заяві та не перевірено дотримання кредитором позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Як встановлено судом, про смерть ОСОБА_3 банку стало відомо 05 жовтня 2012 року, у листопаді 2012 року банк направив через нотаріальну контору вимогу спадкоємцям про погашення боргу спадкодавця-боржника.

Листом від 17 грудня 2012 року Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора повідомила банк, що спадкоємцем ОСОБА_3 є ОСОБА_2, яка звернулася із заявою про прийняття спадщини за законом.

В цей же день, нотаріальною конторою було повідомлено ОСОБА_2 про поступлення заяви-претензії банку та розяснено обовязок щодо задоволення вимог кредитора.

Отже, позивач дізнався про особу спадкоємця, яка прийняла спадщину після смерті спадкодавця-боржника і добровільно не виконала обовязок щодо погашення заборгованості у грудні 2012 року. Із зазначеного моменту розпочався перебіг строку позовної давності.

З позовом до суду банк звернувся 23 серпня 2016 року, тобто з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

В п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного Суду України розяснив, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову у звязку зі спливом позовної давності.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 11 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Г.П. Мелінишин

ОСОБА_5