Справа № 323/2949/16-ц
№ провадження 2/323/845/16
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

07.12.2016 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Мінаєва М.М,

при секретарі - Тахтаул А.Л.,

в присутності

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.09.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір № ZPN0GK00001139, згідно вимог якого відповідач отримав кредит на суму 98325,00 грн. строком до 18.09.2026 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості, винагород та комісій, однак відповідач порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків. У звязку з цим станом на 25.08.2016 року виникла заборгованість відповідача за кредитним договором у розмірі 717207,36 грн., тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, однак просить стягнути борг частково розмірі 293552,92 грн., в тому числі 84929,72 грн. заборгованості за кредитом, 167214,41 грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, 41405,79 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, подавши письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги не визнала та вказала, що в рахунок заборгованості за кредитним договором № ZPN0GK00001139 від 21.09.2006 року Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13.04.2010 року було звернене стягнення на предмет іпотеки, а саме на жиле приміщення за адресою Запорізька область, м. Оріхів, вул. Гоголя, б. 16, кв. 1. Це рішення залишилось не виконаним з причин, які від відподача не залежали, а тому вона не вважає, що має певну заборгованість перед позивачем.

Представник відповідача ОСОБА_1 підтримав заперечення відповідача, а також подав письмову заяву про застосування до даних позовних вимог позовної давності, яка сплила, на його думку, через три роки після набрання попереднім рішенням суду законної сили, тобто у 2013 році.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 21.09.2006 року між сторонами був укладений Кредитний договір № № ZPN0GK00001139. Згідно умов цього Договору, позивач надав відповідачу кредит у виді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 80750,00 грн. для купівлі квартири, а також у розмірі 17575,00 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишу заборгованості, і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,55% від суми виданого кредиту, на строк по 18.09.2016 року.

Фактичне отримання кредиту відповідачем не оспорюється.

Крім того, 21.09.2016 року між сторонами був укладений Договір іпотеки № ZPN0GK00001139, за умовами якого відповідача передала позивачу в іпотеку в забезпечення виконання своїх зобовязань за Кредитним договором нерухоме майно квартиру за адресою Запорізька область, м. Оріхів, вул. Гоголя, б. 16, кв. 1.

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору погашення заборгованості за ним здійснюється щомісяця в період з 21-го по 27-ме число в сумі 1342,66 грн., що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді, комісії.

Відповідно до п. 2.3.3 Кредитного договору позивач мав право у разі порушення відповідачем зобовязань за цим Договором, змінити умови договору, зажадати від відповідача дострокового повернення кредиту та виконання інших зобовязань за договором повністю шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому щодо зобовязань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату відповідач зобовязується повернути позивачу суму кредиту повністю, винагороду та відсотки за фактичний строк користування кредитом.

Пунктом 2.3.7 Кредитного договору передбачено, що позивач має право стягнути кредит до 18.09.2016 року, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3 цього Договору.

Крім того, аналогічні підстави, умови та порядок дострокового повернення всіх належних позивачу сум за Кредитним договором, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення відповідної заборгованості, були встановлені й в п. п. 16.7.1, 16.7.2, 18.13, 22-26 Договору іпотеки № ZPN0GK00001139.

Як встановлено Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13.04.2010 року у справі № 2-724/09 за позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідач свої зобовязання за Кредитним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим у позивача виникнуло право на дострокове стягнення кредиту та інших платежів, а станом на 22.01.2009 року заборгованість за Кредитним договором становила 85195,48 грн. та складалась з 79443,47 грн. несплаченого тіла кредиту, 4696,06 грн. процентів за користування кредитом, 65,99 грн. пені, 989,96 грн. комісії.

Вказаним Рішенням в рахунок погашення цієї заборгованості було звернене стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру за адресою Запорізька область, м. Оріхів, вул. Гоголя, б. 16, кв. 1, шляхом її продажу за початковою ціною, не нижчою за звичайну ринкову ціну на цей вид майна з укладанням від імені позивача договору купівлі-продажу, з правом отримання витягу з державного реєстру прав власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на це, при вирішенні цієї справи суд бере за основу факти, встановлені Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13.04.2010 року у справі № 2-724/09.

Як свідчать матеріали витребуваної з архіву Оріхівського районного суду Запорізької області справи № 2-724/09, позивач як до, так і після перетворення із закритого акціонерного товариства на публічне, рішення апеляційного суду до виконання не звертав, за отриманням виконавчих листів до суду не звертався.

Згідно відповіді Оріхівського РВ ДВС ГТУЮ в Запорізькій області від 23.11.2016 року за вих. № 13/56, на виконанні в цьому органі Державної виконавчої служби ніколи не перебувало виконавчих документів по зверненню стягнення на предмет іпотеки, боржником за якими є ОСОБА_2, а стягувачем ПАТ КБ «Приватбанк».

За таких обставин, відсутність підстав для задоволення позову пояснюється наступним.

Скориставшись правом на односторонню зміну умови Кредитного договору щодо строку повернення кредиту та інших супутніх платежів, та предявивши відповідну вимогу до відповідача, позивач змінив строк виконання зобовязань за Кредитним договором , у звязку з чим п. 1.1 Кредитного договору в частині встановлення періодичності та кінцевого строку повернення кредиту втратив чинність ще у 2009 році. Такий висновок ґрунтується на правовій позицій Верховного Суду України, висловленій у постанові від 10.09.2014 року по справі

№ 6-28цс14.

З огляду на це, суд приймає заяву представника відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача щодо повернення основної суми кредиту, оскільки змінений строк виконання цього зобовязання почав спливати 22.01.2009 року (з дня, станом на який позивач розрахував заборгованість з урахуванням обовязку достроково повернути всю суму кредиту разом із супутніми платежами за час фактичного користування ним). Відповідно, закінчив цей строк спливати 22.01.2012 року.

Крім того, у постанові від 06.04.2016 року по справі № 6-2387цс15 Верховний Суд України виклав правовий висновок щодо наслідків невчинення кредитором дій з реалізації заставного майна після виникнення реальної можливості отримати задоволення за рахунок такого майна.

Так, Верховний Суд України вказав на те, що згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України , якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу .

Разом з тим за змістом частини четвертої статті 613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають iз суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку ( частина перша цієї статті).

Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов'язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України , оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга статті 613 цього Кодексу ).

Таким чином, ураховуючи суть взаємопов'язаних кредитних і заставних зобов'язань, факт прийняття кредитором від боржника предмета застави для його подальшої реалізації, породжує для кредитора обов'язок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку (якщо відповідний строк не визначено законом або договором). Ухилення від учинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора.

Наведений правовий висновок підлягає застосуванню при вирішенні цієї справи в силу ч. 2 ст. 214 ЦПК України, оскільки в даному випадку позивач, отримавши на підставі Рішення апеляційного суду Запорізької області від 13.04.2010 року право продаж від свого імені іпотечного майна в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, жодних дій з реалізації цього права не вчинив за відсутності будь-яких перешкод для цього.

В свою чергу, відповідач мала право розраховувати, що за рахунок іпотечного майна, договірна вартість якого майже дорівнювала її заборгованості на той, ця заборгованість буде погашена.

Відтак, у спірних відносинах станом на час розгляду цієї справи позивач є кредитором, що прострочив прийняття виконання зобовязання, а тому в силу ч. 4 ст. 613 ЦК України втратив право вимагати від відповідача сплати процентів за користування кредитом за весь такого прострочення.

Аналогічно не підлягають стягненню з відповідача й суми комісії за надання фінансового інструменту.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 267, 613, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України, керуючись ст. ст. 1, 8, 88, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № ZPN0GK00001139 від 21.09.2006 року станом на 25.08.2016 року у розмірі 293552,92 грн. відмовити.

Повний текст рішення складений 08.12.2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі, якщо рішення було ухвалене без участі особи, яка його оскаржує, - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_3