АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №182/8217/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1828/К/16 суддя Тихомиров І.В.
Категорія № 27 (I) Доповідач Митрофанова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

із секретарем Чубіною А.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору банківського кредиту недійсним та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання договору банківського кредиту недійсним, посилаючись на те, що 16 жовтня 2012 року на підставі його Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг до ПАТ КБ "ПриватБанк", отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В подальшому відповідач самостійно без його згоди збільшив кредитний ліміт.

Вважає, що Умови спірного кредитного договору є несправедливими та такими, що не відповідають вимогам ст. ст. 11,18 Закону України "Про захист прав споживачів" та ст.42 Конституції України. Крім того, заборгованість за спірним кредитним договором становить 30 070 грн., що дорівнює майже 50 відсотків від суми наданого відповідачем кредиту.

В квітні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що 16 жовтня 2012 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір б/н про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_3 було повністю виконано умови зазначеного кредитного договору, в той час як ОСОБА_1, в порушення умов вказаного договору, взяті на себе зобовязання не виконав, у звязку з чим станом на 31 січня 2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 41 753,96 грн., з яких: заборгованість за кредитом 12 802,87 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 26 186,62 грн.; заборгованість за пенею та комісією 300,00 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн. та штраф (процентна складова) 1 964,47 грн., яку, разом із судовими витратами по справі, Банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору банківського кредиту недійсним відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 жовтня 2012 року в сумі 41 753,96 грн., з яких: заборгованість за кредитом 12 802,87 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 26 186,62 грн.; заборгованість за пенею та комісією 300,00 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн. та штраф (процентна складова) 1 964,47 грн., а також судовий збір у розмірі 1378 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позовних його позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вважає, що судом не взято до уваги, що відповідачем не надано доказів на підтвердження отримання ним кредитних коштів у розмірі 5000 грн. та 13000 грн., а також те, що в кредитному договорі взагалі не встановлено кредитний ліміт. Крім того, на його думку, судом не враховано те, що відповідачем не доведено, що при укладення кредитного договору йому було надано саме ті Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», якими його було ознайомлено під час підписання Анкети-заяви 16 жовтня 2012 року. Також посилається на те, що судом не перевірено наданий відповідачем розрахунок заборгованості, період її нарахування та складові.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 16 жовтня 2012 року ОСОБА_1 на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг отримав від ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 27, 28, 31-54).

Кредитний договір складають заява, підписана відповідачем, довідка про умови кредитування та Умови надання і правила банківських послуг, Памятка клієнта та ОСОБА_3 (а.с. 28).

Згідно з ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, в порушення умов вказаного договору, взяті на себе зобовязання не виконав, у звязку з чим станом на 31 січня 2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 41 753,96 грн., з яких: заборгованість за кредитом 12 802,87 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 26 186,62 грн.; заборгованість за пенею та комісією 300,00 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн. та штраф (процентна складова) 1 964,47 грн. (а.с.24-26).

Відповідно до п. 2.1.1.2.3 Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» після отримання отримання ОСОБА_3 від клієнта заяви, Банк здійснює перевірку наданих документів та приймає рішення про встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт дає право ОСОБА_3 в буд-який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

У п. 2.1.1.2.4 передбачено, що підписання зазначеного Договору є прямою та безумовною згодою Клієнта відносно прийняття буд-якого розміру кредитного ліміту встановленого ОСОБА_3.

Згідно з п. 1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» право на зміну розміру надання на платіжну карту кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попередження клієнта.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору банківського кредиту недійсним, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з доведеності факту невиконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Згідно зі ст.. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.. 61 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1, укладаючи кредитний договір б/н, погодився із зазначеними в ньому умовами, оскільки заява (анкета) на оформлення кредитної картки підписана ним, в тому числі і в графі щодо погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

До того ж, 16.10.2012 року в порядку, визначеному зазначеним договором, ОСОБА_1 отримав картку № 952467 та ПІН-код для користування вказаною карткою, про що свідчить його підпис в графі банківські послуги (а.с. 28,80) та користувався нею. Строк дії картки до липня 2017 року.

Встановивши, що відповідач не виконав у повному обсязі усі зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 31 січня 2016 року виникла заборгованість в сумі 41 753,96 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача зазначеної заборгованості на користь ОСОБА_3 та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору банківського кредиту недійсним через їх недоведеність.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом не враховано те, що відповідачем не доведено, що при укладення кредитного договору йому було надано саме ті Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», якими його було ознайомлено під час підписання Анкети-заяви 16 жовтня 2012 року не приймаються до уваги колегією суддів з огляду на наступне.

Кредитний договір складають заява, підписана відповідачем, довідка про умови кредитування та Умови надання і правила банківських послуг, Памятка клієнта та ОСОБА_3 (а.с. 28).

Дані обставини підтверджуються особистим підписом ОСОБА_1 (а.с.5 зворот).

Тому доводи про те, що він не ознайомлювався з Умовами кредитування не можуть бути прийняті судом до уваги через їх недоведеність.

Згідно з ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не надано доказів щодо суми заборгованості, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовується матеріалами справи.

Зокрема, розмір суми заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, проти якого ОСОБА_1 заперечував, проте не спростував його за допомогою належних і допустимих доказів, клопотання про призначення по справі судово-економічної експертизи ані до суду першої, ані апеляційної інстанцій не заявляв.

Щодо строків нарахування заборгованості, на які ОСОБА_1 посилається в апеляційній скарзі слід зазначити, що під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 не заявляв клопотання (заяви) про застосування строків позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в той час як відповідно до ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведення позивачем правомірності зміни кредитного ліміту не можуть бути взятими до уваги колегією суддів з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У п. 1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» передбачено, що право на зміну розміру надання на платіжну карту кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попередження клієнта.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 642 ЦК України особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Проте, відповідач жодним чином не оскаржував зміну ліміту, натомість, користувався кредитними коштами з урахуванням збільшеного кредитного ліміту, що підтверджується сплатою за користування кредитом та відповідно свідчить про згоду ОСОБА_1 із зміною кредитного ліміту.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності збільшення кредитного ліміту, оскільки Умовами та Правилами надання банківських послуг, передбачено, що банк залишає за собою право збільшення кредитного ліміту за власним рішенням без попередження клієнта.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: