Справа №487/3932/16-ц 12.12.2016 12.12.2016 12.12.2016
Провадження №22-ц/784/2694/16
Справа № 487/3932/16-ц Головуючий першої інстанції - Біцюк А.В.
Провадження № 22-ц/784/2694/16 Доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

12 грудня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю: представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2016 року ухвалене за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельянова Наталя Валеріївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та застосування правових наслідків недійсності правочину, та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про встановлення права власності на нерухоме майно,

встановила:

В серпні 2016 року ОСОБА_4 через свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та застосування правових наслідків недійсності правочину.

Позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_8, яка була власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та за життя продала, але не оформила, ? частину цього будинку ОСОБА_9 і її сину ОСОБА_10, які були зареєстровані в будинку.

28 березня 2016 року він одержав свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок та зобов'язався оформити ? частину будинку на зазначених вище осіб. Його брат ОСОБА_11 відмовився від прийняття спадщини, оскільки мав заборгованість по аліментам, за що притягувався до кримінальної відповідальності.

У зв'язку з невдалими спробами працевлаштування, наявністю боргових зобов'язань перед сусідом ОСОБА_12, банківською установою, по оплаті комунальних послуг та необхідністю надання матеріальної допомоги своєму брату ОСОБА_11 по сплаті аліментів, він погодився на пропозицію його представника за довіреністю ОСОБА_2 продати ? частину успадкованого житлового будинку відповідачу ОСОБА_6 за 30 000 грн.

31 березня 2016 року за посвідченим нотаріально договором купівлі-продажу житлового будинку він продав успадкований будинок ОСОБА_6 за ціною 30 012 грн. При цьому, лише під час допиту його як свідка, у кримінальному провадженні, він дізнався, що продав увесь будинок із зареєстрованими в ньому людьми.

-2-

На думку позивача, посвідчений нотаріально договір був вчинений під впливом тяжких для нього обставин, а тому є недійсним з підстав, передбачених ст. 233 ЦК України.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 31 березня 2016 року, укладений між ним та ОСОБА_6, застосувавши правові наслідки недійсності правочину.

Заперечуючи проти позову та вважаючи його безпідставним, 20 жовтня 2016 року відповідач ОСОБА_6 пред'явила зустрічний позов, в якому просила встановити її право власності на житло - індивідуальний садибний спірний житловий будинок в цілому, посилаючись на таке підтвердження оспорюваним договором купівлі-продажу та експлікацією приміщень технічного паспорту до плану будинку.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2016 року зустрічний позов об'єднано в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_13, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_4

Отже, з огляду на доводи апеляційної скарги, рішення суду оскаржується лише в частині вирішення первісного позову, в іншій - не оскаржуцється, тому відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, не є предметом апеляційного перегляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 липня 2015 року померла мати позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_8, яка була власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

На час смерті спадкодавця, в будинку були зареєстровані позивач ОСОБА_4, його брат ОСОБА_14 та ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с.108-109).

28 березня 2016 року ОСОБА_4 одержав свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок (а.с.16). Його брат, ОСОБА_11 відмовився від прийняття спадщини.

31 березня 2016 року ОСОБА_4 продав успадкований житловий будинок ОСОБА_6, про що між сторонами укладений договір купівлі-продажу.

Договір укладено в письмовій формі та посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою Н.В., зареєстрованим в реєстрі за № 593. Відповідно до п. 3 договору продаж будинку вчинено за 30 012 грн., які отримані продавцем до підписання цього договору. Цю суму сторони вважають справедливою, її розмір не пов'язаний із збігом якихось важких обставин і сторін повністю задовольняє (а.с.11-12).

В п. 4 цього договору передбачено, що відповідно до звіту з незалежної оцінки, виданого ТОВ «Незалежний центр оцінки, експертизи та аналітики «Пи Кан» оціночна вартість відчужуваного майна станом на 30 березня 2016 року становила 30 012 грн.

Після вчинення вказаного договору, позивач ОСОБА_4 та його брат ОСОБА_11 знялися з реєстраційного обліку 25 та 26 березня 2016 року відповідно.

21 червня 2016 року в будинку зареєстровані ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17

-3-

З позову вбачається, що позивач проживає по АДРЕСА_2. Доказів щодо непридатності цього житла для проживання матеріали справи не містять.

Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що ОСОБА_4 не доведено існування передбаченої законом сукупності обставин для визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним за ст. 233 ЦК України.

Така оцінка встановлених районним судом обставин є вірною з огляду на нижчевикладене.

Так, частиною 1 статті 233 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно роз'яснень, викладених у в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

При цьому під тяжкими обставинами кабального договору слід розуміти не будь-яке несприятливе матеріальне, соціальне та інше становище, а його крайні форми.

Отже, для кваліфікації правочину недійсним за положеннями ст. 233 ЦК України доказуванню підлягають наявність у позивача як тяжких обставини так і крайньої невигідності умов спірного правочину для нього, а також наявність причинно-наслідкового зв'язку між існуючою тяжкою обставиною та вчиненим на вкрай невигідних умовах правочином.

Частиною 3 ст. 10 та ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

За положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_4 посилався на те, що через невдалі спроби працевлаштування, наявність боргових зобов'язань перед ОСОБА_12, банківською установою, по оплаті комунальних послуг та необхідністю надання матеріальної допомоги рідному брату ОСОБА_11 по сплаті аліментів, він погодився продати частину успадкованого житлового будинку ОСОБА_6 за 30 000 грн.

Між, тим матеріали справи не містять належних та переконливих доказів на підтвердження того, що зазначені позивачем тяжкі обставини змусили його продати успадкований ним житловий будинок.

Відповідно до розписки від 04 липня 2015 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_12 позику 12 000 грн. строком на один рік (а.с.17). 13 грудня 2015 року та 31 березня 2016 року він частково повернув позику, сума боргу склала 3 650 грн. строком погашення до 05 липня 2016 року (а.с.18-19).

-4-

Згідно кредитного договору від 11 грудня 2015 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_4, останній отримав кредит 7 049 грн. строком до грудня 2017 року та сплатою щомісячних платежів по 729 грн. (а.с.13). Дані щодо виконання умов кредитного договору матеріали справи не містять.

За договором № 65ц/15 про реструктуризацію заборгованості за послуги з газопостачання від 30 червня 2015 року до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_18 зобов'язався погасити 2 731 грн. 62 коп. заборгованості за спожиті послуги та щомісячно сплачувати по 204 грн. 32 коп. (а.с.14). З липня по жовтень 2015 року було сплачено 817 грн. 20 коп.

Станом на 01 січня 2014 року заборгованість по аліментам брата позивача ОСОБА_11 складала 37 715 грн. 86 коп. (а.с.22).

Вказані позивачем обставини хоча і свідчили про його несприятливе матеріальне становище, проте не мали крайньої форми, а отже, не створювали умов для негайного продажу будинку, що вірно констатував суд першої інстанції.

Самі по собі посилання в сказі тільки на те, що позивач намагався допомогти рідному брату сплачувати аліменти, щоб не допустити притягнення останнього (друге) до кримінальної відповідальності, без наведення конкретних фактів неспроможності з поважних причин платника аліментів сплачувати аліменти, є безпідставним.

Не встановивши факту збігу тяжких для позивача обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з його волевиявленням укласти угоду на вкрай невигідних умовах, суд дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем вчинення спірного правочину під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах.

До того ж, правочин, що вчинюється особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, без наявності насильства, обману чи помилки, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не є вільним і не відповідає його внутрішній волі.

Між тим, у позовній заяві, зазначено, що позивач вважав, що продає лише частину успадкованого будинку, при цьому підставою позову зазначено недійсність правочину в зв'язку із вчиненням його під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах (стаття 233 ЦК України).

Крім того, визначення сторонами договору ціни будинку виходячи з його вартості згідно проведеної оцінки, не може бути доказом існування вкрай невигідних для продавця умов, оскільки така вартість відповідає фактичній ціні та технічному стану будинку на момент продажу. Іншого позивачем не доведено. Тому доводи апеляційної скарги про не відповідність звіту про оцінку вартості будинку його дійсній вартості є необґрунтованими, оскільки не спростовуються належними доказами, а саме щодо більшої ціни реалізації спірного нерухомого майна, на час укладання угоди з продажу, що реально склалася на ринку та є реальною щодо його відчуження за грошові кошти. За такого, посилання в апеляційній скарзі і на те, що позивач мав можливість укласти договір купівлі-продажу на більш вигідних умовах та існування попередньої домовленості його представника з продавцем про придбання останньою житлового будинку на невідних умовах для позивача, не заслуговують на увагу.

Посилання позивача на те, що кошти від оренди спірного житла отримувала лише його представник ОСОБА_2 не заслуговують на увагу, оскільки не є безспірними , та стосуються інших правовідносин, що склалися між ними.

Крім того, як встановлено позивач проживає по АДРЕСА_2.

-5-

Доказів про непридатність цього житла для проживання матеріали справи не містять. У зв'язку з тим, твердження позивача на відсутність іншого придатного для проживання житла, окрім спірного будинку, не заслуговують на увагу.

Саме по собі посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про допит як свідка позичальника ОСОБА_12, з огляду на те, що відповідач не оспорював отримання позивачем від нього коштів у позику, не є підставою для задоволення даного позову.

Отже, суд з'ясував усі обставини, що мають значення для справи, дав належну оцінку наданим сторонами доказам та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість судового рішення безпідставні і спростовуються висновками суду.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову не оскаржувалось, тому не було предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

З огляду на наведені обставини, колегія вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова