ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Криворучко А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Фастів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року позивач звернувся до суду із даним позовом, де просив суд зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні моєю земельною ділянкою по вул..Пушкіна в селі Велика Снітинка Фастівського району шляхом знесення огорожи, забрати насадження та споруди; не створювати в подальшому перешкод у користуванні цією ділянкою та просила стягнути судові витрати. Свій позов мотивує тим, що у власності позивача перебуває земельна ділянка за вказаною адресою площею 0,1316 га для будівництва і обслуговування будинку, якою він певний час не цікавився. Між тим, в грудні 2015 року виявив про огородження її відповідачем. На прохання позивача відповідач не зняв огорожу, а користується ділянкою позивача безпідставно, що підтвердили заміри землевпорядника. Тому, він змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засідання проти позовних вимог заперечували, підтримавши свої письмові заперечення проти позову, оскільки в 2012 році вона придбала у ОСОБА_3 земельну ділянку, що межує із ділянкою позивача, та яка вже була огороджена парканом згідно межових знаків, що визначені в державному акті виданому на імя продавця. Жодних доказів тому, що були порушенні права позивача, і захоплена саме її земельна ділянка надано не було. Відтак, наявні підстави для відмови в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що земельна ділянка по вул..Шевченко, 53 в селі Велика Снітинка Фастівського району, площею 0,1316 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :01:008:0062) належить на праві власності позивачу ОСОБА_1, що підтверджується договором дарування від 31.03.2006 року та державним актом на право власності на земельну ділянку від 08.11.2012 року .

Вказана ділянка має вихід на вул..Пушкіна.

При цьому, були встановлені та погоджені в натурі зовнішні межові знаки цієї ділянки та передано їх на зберігання, що підтверджується актом від 31.10.2008 року.

Між тим, відповідач стала власником земельної ділянки площею 0,25 га в с.Велика Снітинка, вул..Пушкіна, Фастівського району, кадастровий номер :01:008:0141, придбавши її в ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 16.10.2012 року. При цьому, продавець ОСОБА_3 була власником вказаної ділянки згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 23.04.2010 року (а.с.78-81).

Відповідно до ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності особи є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За правилами ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Так, за умовами ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За положеннями ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Як вбачається із технічного завдання на виконання робіт з інвентаризації земель за вказаною адресою від 14.01.2016 року, що виконувала ФОП ОСОБА_4, то в результаті обробки інвентаризації виявлено загородження належної ОСОБА_1 земельної ділянки та капітальна споруда. Зокрема, як вбачається із плану-схеми вказаної ділянки, то в порівнянні її теперішнього стану (а.с.20) із виділеною в натурі (а.с.18), то частина земельної ділянки позивача 0,1007 га зайнята відповідачем (а.с.6-22).

З пояснень позивача та його представника в судовому засіданні вбачається про захоплення відповідачем належної йому земельної ділянки, що він доводить саме вказаним звітом з інвентаризації землі.

Між тим, за умовами ст..158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Земельні спори розглядаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви ( ч.1 ст. 159 ЗК України).

Отже, позивачем не було надано доказів вирішення наявного на його думку спору у досудовому порядку та не надано доказів неможливості його вирішення органом місцевого самоврядування за участю землевпорядника із вирішенням спору на місцевому рівні, або доказів недійсності документів на право власності на земельну ділянку відповідача.

Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, відповідно до ст. 57 ЦПК України, є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши всі наявні в справі докази, надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що представником позивача не доведено, що володіння земельною ділянкою відповідачем у зазначеному на картографічному плані обємі накладається або займає ділянку позивача із урахуванням встановлених між ними межових знаків за попередніх землевласників.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 16, 181, 376, 386, 391 ЦК України, ст..ст.116, 152, 158, 159 ЗК України, ст.ст. 3,11,57,60,88,169,212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою залишити без задоволення .

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ