Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/3777/15 головуючий у 1 інстанції Нікітін В.В.
провадження № 22-ц/778/1559/16 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначивши, що 20 квітня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір б/н, відповідно до якого відповідач - ОСОБА_2 отримала від позивача - ПАТ КБ «Приватбанк» кредит уу розмірі 1 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Кредитний ліміт було змінено на підставі п.п. 3.2. та 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до яких кредитний ліміт може встановлюватись та змінюватись за рішенням банку.

Підписанням заяви відповідач погодилась з тим, що вказана заява разом з «Умовами та Правилами падання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті банку, складає між нею та банком кредитний договір.

При укладенні кредитного договору сторони керувались положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою встановлений порядок укладення договорів приєднання.

Позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит на вказану суму. Відповідач - ОСОБА_2 свої зобов'язання за договором виконала не в повному обсязі, внаслідок чого у неї станом на 30.09.2015 року перед банком виникла заборгованість в розмірі 27 825,71 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом в розмірі 4599,48 грн.; по процентам за користування кредитом в розмірі 16 145,94 грн.; за пенею та комісією в розмірі 5 279,07 грн.; фіксованої частини штрафу в розмірі 500 гривень та процентної складової штрафу в розмірі 1 301,22 грн.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25 січня 2016 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається із матерів справи, що 20.04. 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала від кредит у розмірі 1 800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

За розрахунком банку станом на 30.09.2015 року у ОСОБА_2 перед банком виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 27 825,71 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом в розмірі 4599,48 грн.; по процентам за користування кредитом в розмірі 16 145,94 грн.; за пенею та комісією в розмірі 5 279,07 грн.; фіксованої частини штрафу в розмірі 500 гривень та процентної складової штрафу в розмірі 1 301,22 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що термін дії кредитного ліміту за договором обумовлено строком дії картки (а.с. 11), який вказаний на платіжній картці (VALID THRU) - до 01/09, тобто до січня 2009 року, останній платіж зроблений відповідачем 16.08.2008 року, у справі наявна заява відповідача про застосування строку позовної давності, яка підлягає задоволенню.

Колегія судів погоджується із таким висновком суду виходячи із наступного.

В своїх правових позиціях, викладених ВСУ України у справах № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року та № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, Верховний Суд України, висновки якого є обов'язковими для врахування всіма судами в силу ст. 3607 ЦПК України, зазначив, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, указаного на картці.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно до припису ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до розділу 2 Умов і правил надання банківських послуг Кредит - це розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, обумовлений у договорі, на умовах платності і повернення.

Згідно п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору, договір укладений на строк - 12 місяців. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий самий строк.

Разом із тим за змістом Умов і правил надання банківських послуг строк дії договору визначається не тільки цими правилами, а й положеннями, вказаними у Памятці клієнта та строком дії кредитної картки, що передбачено у Правилах користування платіжною карткою.

Відповідно до п. п. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці.

Строк дії кредитної картки, згідно договору від 18 вересня 2006 року, закінчився в січня 2009 року. Оскільки за умовами договору строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки, то строк дії кредитного договору закінчився в січні 2009 року.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж за умовами кредитного договору здійснив 16.08.2008 року, тобто до січня 2009 року, після чого грошові зобов'язання за договором ним не виконувались, дія картки закінчилась, нові грошові кошти банком відповідачці не надавались, новий договір сторонами не переукладався.

Таким чином з урахуванням вимог п. 6.9 Умов та правил надання банківських послуг щодо зобов'язання боржника погашати заборгованість за кредитом протягом 30 днів з моменту її виникнення, право на звернення позивача до суду з даним позовом у нього виникло з січня 2009 року, з урахуванням дій боржника щодо часткового погашення боргу зроблений 16.08.2008 року, та оскільки позивачем звернувся до суду 30.11.2015 року, позивачем пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України.

Про наявність поважних причин пропуску позовної давності позивач не зазначає.

Доводи апеляційної скарги про те, що за умовами договору, щомісячні платежі нараховуються до моменту погашення кредиту, який не погашений, - а, отже є законні підстави стягнути несплачені, але нараховані суми щомісячних платежів у межах трирічного строку позовної давності, не можуть бути взятими судом до уваги, оскільки умовами кредитного договору передбачений строк його дії, який співпадає зі строком дії кредитної картки.

Доводи апеляційної скарги позивача про постійну лонгацію договору на підставі п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг суперечать правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 червня 2014 року справа № 6- 14 цс 14 в аналогічній справі, де зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Інші доводи апеляційної скарги не мають належного обґрунтування того, у чому полягає порушення судом вимог матеріального і процесуального права, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення.

Судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, норми матеріального і процесуального права не порушені, застосовані вірно, постановлено законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25 січня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: