Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що між ПрАТ «Просто-страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7066866. Згідно даного договору була застрахована відповідальність щодо експлуатації автомобіля «Subaru Forester», державний номер НОМЕР_1. 25.10.2015 року в м. Києві, сталася ДТП за участю автомобіля «Nissan», державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, та автомобіля «Subaru Forester», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 18.12.2015 року Оболонський районний суд м. Києва винним у вчиненні ДТП визнав ОСОБА_1 В результаті ДТП автомобіль «Nissan», державний номер НОМЕР_2, отримав пошкодження, чим завдано збитків ОСОБА_4 на суму 4 917,85 грн., який є власником даного автомобіля. 04.02.2016 року ОСОБА_4 звернувся до ПрАТ «Просто-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування. 17.02.2016 року страхова компанія склала страховий акт, і 18.02.2016 року виплатила страхове відшкодування в розмірі 4 917,85 грн. Після виплати страхового відшкодування до страхової компанії перейшло право вимоги до відповідальної особи. Оскільки, відповідач до страхової компанії із повідомленням про настання ДТП не звертався, саме відповідач має нести відповідальність.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності та задоволення позовних вимог в повному обсязі, не заперечував щодо прийняття заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства, в матеріалах справи містяться письмові заперечення, в яких він вважав позов необґрунтованим, оскільки уся інформація про страхувальника була надана ним потерпілій особі, яка і звернулася до позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

В суді встановлено, що між ПрАТ «Просто-страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7066866. Згідно даного договору була застрахована відповідальність щодо експлуатації автомобіля «Subaru Forester», державний номер НОМЕР_1.

25.10.2015 року в м. Києві, сталася ДТП за участю автомобіля «Nissan», державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, та автомобіля «Subaru Forester», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1

18.12.2015 року Оболонський районний суд м. Києва винним у вчиненні ДТП визнав ОСОБА_1

В результаті ДТП автомобіль «Nissan», державний номер НОМЕР_2, отримав пошкодження, чим завдано збитків власнику даного автомобіля ОСОБА_4 на суму 4 917,85 грн.

17.02.2016 року позивачем складено страховий акт, та 18.02.2016 року виплачено страхове відшкодування в розмірі 4 917,85 грн.

Про настання страхового випадку ОСОБА_1 позивача в письмовому вигляді не повідомляв. У зв'язку з чим позивач, посилаючись на п.п. 38.1 (ґ) п. 38.1 ст. 38, та п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.ст. 1187, 1191 ЦК України просить стягнути з відповідача в порядку регресу затрати по виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, межах фактичних виплат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання та створює підвищену небезпеку.

Відповідно до підпункту 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Відповідно до підпункту 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

В суді встановлено, що відповідач дійсно не повідомив позивача про настання страхового випадку, що передбачено підпунктом 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Проте, позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог щодо стягнення коштів по виплаті страхового відшкодування в порядку регресу на підпункт «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак, дана норма передбачає регресну відповідальність за порушення підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тобто, за порушення підпункту 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідальність в порядку регресу не передбачена. Оскільки, регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Дана позиція суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, яка викладена в Постанові від 16.09.2016 року, справа № 6-284цс15.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 525, 526, 530, 993, 1166, 1187 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 88, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано.

Суддя: