АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Борисової О.В.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 761/26616/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8310/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПрАТ «СК «УНІКА» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди в якому, з уточненнями, просив стягнути на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у сумі 2 785,49 грн., а також моральну шкоду у розмірі 6 290,00 грн. з ОСОБА_2; витрати на проведення незалежної оцінки вартості матеріального збитку у сумі 1 150,00 грн., витрати на правову допомогу у сумі 2 500,00 грн., нотаріальні витрати у сумі 440,0 грн., судові витрати у сумі 487,20 грн., банківські послуги у сумі 9,74 грн. з ОСОБА_3; страхове відшкодування у розмірі 4 534,08 грн. з ПрАТ «СК «Уніка».

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 07.10.2014 року о 10 год. 50 хв. В м. Києві по вул. Лагерна 38 сталась ДТП винним у якій визнано водія ОСОБА_2, який керував автомобілем «Субару Форестер» д.н.з НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3 Внаслідок пригоди автомобіль, який належить позивачу марки Шевроле Авео д.н.з. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження. Автомобіль ОСОБА_3 був застрахований ПрАТ «СК «Уніка» полісом обов'язкової цивільної відповідальності № АІ/7225283. ПрАТ СК «Уніка» 31.03.2015 р. виплатила позивачу страхову відшкодування у сумі 5 657,20 грн., проте така сума є недостатньою для покриття всіх збитків. За висновком товарознавчого дослідження, що його проведено ТОВ «Бізнес Ассіст» вартість відновлювального ремонту становить 12 976,77 грн. Таким чином у відповідачів перед позивачем склався борг у розмірі 7 319,00 грн. Також позивачу спричинено і моральну шкоду, оскільки представники ПрАТ «СК «Уніка» ухилялись від прийняття заяви, постійно погрожували, довге очікування на отримання компенсації тощо.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Уніка» на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 4 534,08 грн. та судовий збір у розмірі 45,34 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість в цій частині, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати в цій частині та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт посилався на те, що суд першої інстанції не врахував, що його реальний збиток, а саме кошти які потрібні на відновлювальний ремонт, становить 12 976,77 грн., в той час як страхова виплата повинна складати 10 191,28 грн., з урахуванням зносу транспортного засобу. На думку апелянта різницю вказаних сум повинен сплатити винуватець ДТП - ОСОБА_2, на підставі 1194 ЦК України.

Необґрунтованим, на думку апелянта, є і рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки саме діями ОСОБА_2 було спричинено ДТП, яке в свою чергу призвело до душевних хвилювань, втрати часу на оформлення усіх необхідних документів пов'язаних з страховою виплатою та інше.

Також, апелянт вважає, що суд першої інстанції не правильно не застосував положення ч.2 ст.1187 ЦК України та не задовольнив позов в частині вимог до ОСОБА_3, який є власником автомобіля, а тому й має відшкодувати вказану у позові шкоду.

Представник апелянта - ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_8 заперечував проти апеляційної скарги та просив її відхилити.

Представники ПрАТ «СК «УНІКА» в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутності не з'явившихся осіб.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 жовтня 2014 р. приблизно о 10 годині 50 хвилин в м. Києві по вул. Лагерна, 38 сталась ДТП за участю транспортного засобу «Субару Форестер» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Шевролет авто» д.н.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1

Винним у дорожньо-транспортній пригоді визнано водія ОСОБА_2, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.10.2014 року.

Також встановлено, що транспортний засіб «Субару Форестер» д.н.з. НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_3, яким 09.08.2014 р. було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка».

Строк дії договору до 08.08.2015 р. включно, ліміт відповідальності на одного потерпілого - 50 000,00 грн. за шкоду, спричинену майну.

25.02.2015р. ПрАТ «СК «Уніка» випадок визнано страховим складено страховий акт № 00153731 та 31.03.2016 р. виплачено страхове відшкодування у розмірі 5 657,20 грн.

Не погодившись з виплаченою сумою позивач 01.04.2015 р. звернувся до страхової компанії, яка відмовилась сплачувати кошти для повного ремонту автомобіля, а тому, і це не заперечується учасниками процесу, ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Бізнес Ассіст» щодо проведення незалежної оцінки вартості завданого матеріального збитку.

Відповідно до звіту №034/06-15 від 25.06.2015 р. ТОВ «Бізнес Ассіст» величина матеріального збитку становить 10 191,28 грн.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року в частині задоволення позовних вимог до ПрАТ «СК «УНІКА» не оскаржувалося, під час розгляду справи не було встановлено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права в цій частині, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, а тому, у відповідності до положень ст.303 ЦПК України, судом апеляційної інстанції в цій частині не перевірялося.

Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог, суд першої інстанції, розглянувши справу у межах заявлених вимог, виходив з того, що вони є недоведеними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи та ухвалив правильно вирішив справу, з урахуванням заявлених позовних вимог.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції незаконно не врахував, що його реальний збиток становить 12 976,77 грн., а тому різницю повинен сплатити винуватець ДТП - ОСОБА_2, на підставі 1194 ЦК України, виходячи з наступного.

Так, правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), оскільки він є спеціальним законом, який регулює подібні правовідносини.

Так, згідно п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень статей 28, 29 Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, в тому числі, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому

законодавством.

Як вбачається з наданого позивачем висновку про вартість, підготовленого ТОВ «Бізнес Ассіст», величина матеріального збитку та відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 10 191,28 грн. (а.с.69), а тому доводи про стягнення з ОСОБА_2 різниці між розміром шкоди і страховою виплатою, яка частково була виплачена та частково задоволена вимога в суді першої інстанції, що загалом склало 10 191,28 грн., є надуманими та безпідставними.

Не обґрунтованими є й доводи апелянта про те, що суд не правильно вирішив питання про стягнення з ОСОБА_3 вказаних у позові сум.

Так, згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Аналізуючи викладені норми права вбачається, що кожна сторонами сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлений сторонами вимог.

Як вбачається з заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить стягнути витрати на проведення незалежної оцінки вартості матеріального збитку у сумі 1 150,00 грн., витрати на правову допомогу у сумі 2 500,00 грн., нотаріальні витрати у сумі 440,0 грн., судові витрати у сумі 487,20 грн., банківські послуги у сумі 9,74 грн. саме з ОСОБА_3

Проте, як встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.10.2014 року ДТП вчинив, та відповідно завдав позивачу шкоду, ОСОБА_2

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Крім того, колегія суддів бере до уваги заперечення представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що останній, як власник транспортного засобу застрахував свою відповідальність перед третіми особами, зокрема, у розмірі 50 000 грн. за заподіяння шкоди майну.

Тобто, саме страховик - ПрАТ «СК «УНІКА» повинен був виплатити позивачу суму збитків, проте відмовив у такій виплаті, що і стало підставою для проведення додаткового звіту та звернення до суду з позовом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено як вини власника автомобіля у спричиненні збитків, так і те, що саме ОСОБА_3 повинен відшкодовувати зазначені витрати позивача.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань спричинених саме ОСОБА_2, оскільки позивач просив стягнути моральну шкоду з останнього,а обґрунтовував свої вимоги саме діями страхової компанії, яка відмовлялася йому виплачувати страхову суму.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді