Справа № 369/5019/16-ц
Провадження № 2/369/2517/16
02.11.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.,
при секретарі Дуплій Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, примусове виконання обов`язку в натурі, стягнення неустойки та моральної шкоди, -
У червні 2016 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, примусове виконання обов`язку в натурі, стягнення неустойки та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 03 липня 2014 року між нею, як замовником, та ФОП ОСОБА_2, як виконавцем,підрядником, було укладено договір №б/н про виготовлення та влаштування столярних виробів. Відповідно до умов договору виконавець взяв на себе зобовязання виготовити та встановити з власних матеріалів столярні вироби (кухня,шафа-купе, ліжко). 09 липня 2014 року вона перерахувала на рахунок відповідача авансовий платіж в розмірі 65% від загальної вартості договору, що передбачено п.3.1.1 договору. Термін виконання замовлення 90 робочих днів. 15 жовтня 2014 року відповідач відвантажив на її адресу ліжко та частину шафи-купе, при цьому замовлені столярні вироби містили ряд дефектів. Зважаючи на наявність дефектів, а також на відсутність Акту прийому-передачі виробів, зауважила, що дані вироби не є завершеними в розумінні договору. Окрім того, інформація щодо виконання замовленої кухні у неї взагалі відсутня. Таким чином, відповідач прострочив виконання обов`язку виконати замовлення в строки, передбачені договором. У квітні 2016 року нею було направлено на адресу відповідача лист-вимогу про влаштування столярних виробів за договором протягом місячного строку. Зазначена вимога залишена останнім без уваги. У травні 2016 року вона повторно звернулась із претензією до відповідача про вчинення обовязку в натурі та стягнення пені та моральної шкоди. Тому вважає свої права порушеними. Окрім того, у звязку із простроченням відповідачем виконання зобов`язання за договором нарахувала пеню за період з 09 жовтня 2014 року по 01 червня 2016 року у розмірі 48 930,00 грн. Також зазначила, що протиправними діями відповідача зазнала моральної шкоди, яку оцінює в 25 000 грн. Постійні переживання та знервованість з приводу затягування виконання робіт та частим ігноруванням прохань позивача негативно вплинули на здоров'я останньої.
При розгляді справи позивачка уточнила позовні вимоги. Остаточно просила суд зобовязати ФОП ОСОБА_2 примусово виконати свій обов`язок в натурі в тридцяти денний строк з дня набрання рішенням законної сили, а саме виготовити/придбати та встановити підйомний механізм ліжка, виготовити та встановити частину шафи-купе двері,бокові панелі, полки, виготовити та встановити кухню, після чого надати для підписання Акт прийому-передачі виконаних робіт. Стягнути на її користь неустойку в розмірі 57 470,00 грн, а також моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн.
У судове засідання позивачка та її представник не зявилися. Представник позивача направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
У судове засідання відповідач не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
У зв'язку з чим суд з урахуванням заяви представника позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача та відповідно до положень ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного.
Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
При розгляді справи судом встановлено, що 03 липня 2014 року між ОСОБА_1, як замовником, та ФОП ОСОБА_2, як виконавцем,підрядником, було укладено договір №б/н про виготовлення та влаштування столярних виробів.
Відповідно до умов п.1.1. договору виконавець взяв на себе зобовязання виготовити та встановити з власних матеріалів столярні вироби (кухня,шафа-купе, ліжко). Термін виконання робіт 90 робочих днів.
Розділом 2 договору визначена вартість виконання таких робіт у розмірі 70 000,00 грн.
При цьому, платежі по діючому договору здійснюються замовником у три етапи згідно з графіком виконання робіт: авансовий платіж в розмірі 65% від загальної суми договору, платіж розмірі 20% від загальної суми договору при отриманні готових виробів та платіж розмірі 15% по закінченню монтажу готових виробів (п.3.1. договору).
Так, на виконання умов договору 09 липня 2014 року ОСОБА_3 перерахувала на рахунок ОСОБА_2 авансовий платіж в розмірі 45 000, 00 грн, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приват Банк» (а.с.23).
15 жовтня 2014 року ФОП ОСОБА_2 здійснив доставку на адресу ОСОБА_1 ліжко та частину шафи-купе.
При цьому відвантажені столярні вироби мали ряд дефектів, а саме непрацюючий механізм підйому ліжка, відсутні бокові панелі, бокові полки, двері шафи-купе.
На підтвердження вищезазначеного позивачем надано суду ряд фотокарток (а.с.17-19).
Окрім того, ФОП ОСОБА_2 не надав відомостей щодо виготовлення кухні, яка також зазначена у специфікації столярних виробів, які виготовляються виконавцем на замовлення замовника (а.с. 20-21).
Відповідно до п.7.4 договору робота рахується виконаною після підписання замовником Акту прийому виробів.
У квітні 2016 року ОСОБА_3 направила на адресу ФОП ОСОБА_2В, лист-вимогу про влаштування столярних виробів за договором протягом місячного строку. Зазначена вимога залишена останнім без уваги.
У травні 2016 року вона повторно звернулась із претензією до відповідача про вчинення обовязку в натурі та стягнення пені та моральної шкоди. Зазначена претензія також залишена без відповіді.
Відносини, які виникли між сторонами регулюються параграфом 1 Глави 61 ЦК України та ЗУ «Про захист прав споживачів».
Частина перша статті 509 ЦК України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Судом встановлено, що авансовий платіж у розмірі 65% від загальної суми замовлення ОСОБА_1 сплачено.
Згідно ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
З змісту статей 843, 846, 857 ЦК України вбачається, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як визначено у п.12. ст.1 Закону України « Про захист прав споживачів» істотний недолік-це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника ( продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором, ніж передбачено договором.
Згідно з положенням, передбаченим ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 цього Кодексу.
При вирішенні спорів про захист прав споживачів, тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві ( виготівникові).
Відповідно до ст.8 вищеназваного Закону споживач у разі виявлення протягом установленого гарантійного строку недоліків у порядку та в строки, встановлені законодавством , має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
Якщо ж протягом гарантійного строку були виявлено істотний недолік, який виник з вини виробника товару( продавця, виконавця), підтверджений за необхідності висновком експертизи, то споживач має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; заміни товару на такий же або аналогічний, із числа наявних у продавця ( виробника), товар.
При цьому споживач має право пред`явити одну із зазначених вимог, а в разі ії невиконання - заявити іншу вимогу (ч. 3 статті 8 Закону).
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Позивач в порядку вимог ч. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» звертався з вимогами до відповідача про безоплатне усунення недоліків товару.
Судом встановлено, що відповідачем незважаючи на вимоги вищезазначених норм чинного законодавства, не виконано свої зобов'язання за ОСОБА_4 підряду, а саме не усунуто недоліки в роботі та виконано її не в повному обсязі.
Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст.ст. 852, 858 ЦК України, якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків. Однак позивач визначив інший спосіб захисту свого порушеного права, що не суперечить чинному законодавству.
Враховуючи вищевикладене, встановлені при розгляді справи обставини, які підтверджують факт істотного порушення відповідачем ОСОБА_4 підряду, а саме не усунення недоліків в роботі та не виконання її в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про усунення дефектів та недоліків продукції, знайшли своє доведення в судовому засіданні є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про стягнення з ФОП ОСОБА_2 неустойки в розмірі 57 470,00 грн слід зазначити наступне.
Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Так, з матеріалів справи вбачається що ОСОБА_3 неодноразово зверталася до відповідача із вимогами щодо влаштування столярних виробів, які залишені останнім без уваги.
Згідно з ч. 5 ст. 709 ЦК України, ч. 7 ст. 14 Закону України «Про захист прав споживачів» за кожний день прострочення продавцем усунення недоліків товару і надання у користування аналогічного товару продавець сплачує покупцеві неустойку в розмірі одного відсотка вартості товару.
Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.20 постанови № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», при вирішенні питання про відповідальність та про наявність і розмір збитків, заподіяних споживачеві у зв'язку з недоліками товару (робіт, послуг), суду належить виходити як із загальних положень Закону, а також з умов укладеного сторонами договору. Судам слід мати на увазі, що неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом.
Пунктом 6.1 договору передбачено сплата виробником замовнику пені в розмірі 0,1% від повної ціни замовлення за кожен день прострочки у разі порушення виконання зобовязань за договором по вині виробника,крім форс-мажорних обставин.
Відповідно до п.1.1 договору термін виконання виконавцем робіт складає 90 днів ( до 09 жовтня 2014 року максимальний термін) з моменту підписання договору і отримання від замовника передоплати.
09 липня 2014 року ОСОБА_1 здійснено авансовий платіж.
За період з 09 жовтня 2014 року по 01 жовтня 2016 року неустойка складає 57 470,00 грн.
За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки по договору в сумі 57 470,00 грн є обґрунтованою.
Також, ОСОБА_3 звертаючись з даним позовом до суду просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 25 000 грн, мотивуючи тим, що позивач понесла певні душевні страждання, постійно переживала та нервувалась з приводу затягування робіт та частим ігноруванням відповідачем її прохань, що негативно вплинуло на її здоров'я.
Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Крім того, як вже зазначалося вище, судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами також регулюються нормами ЗУ «Про захист прав споживачів».
Так відповідно до ст.ст.4, 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Пленум ВСУ у пункті третьому своєї Постанови № 3 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Виходячи з того, що ст.1 Закону України « Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції , що має дефект.
У спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
Враховуючи вищевикладене, встановлені при розгляді справи обставини, суд вважає, що позовна вимога позивачки про стягнення на її користь моральної шкоди підлягає задоволенню частково.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.
Тому, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про захист прав споживачів»,ст.ст. 22, 526, 530, 708, 709, 837, 840, 852, 857, 858 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 61, 88, 169, 197, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, примусове виконання обов`язку в натурі, стягнення неустойки та моральної шкоди задовольнити частково.
Зобовязати ФОП ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) примусово виконати свій обов`язок в натурі в тридцяти денний строк з дня набрання рішенням законної сили, а саме
- виготовити/придбати та встановити підйомний механізм ліжка;
- виготовити та встановити частину шафи-купе двері,бокові панелі, полки;
- виготовити та встановити кухню;
- після виконання вищезазначених пунктів надати для підписання Акт прийому-передачі виконаних робіт.
Стягнути з ФОП ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, що зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1) неустойку в розмірі 57 470,00 грн(пятдесят сім тисяч чотириста сімдесят грн.).
Стягнути з ФОП ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, що зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1) моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. (пять тисяч грн.).
У решті позовних вимог відмовити.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Києво-Святошинський районний суд Київської області. У разі якщо особи, які беруть участь у справі не були присутні під час ухвалення рішення, апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту його отримання.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя Н.С.Пінкевич