Справа № 642/731/16-ц
Провадження № 2/642/620/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

13 грудня 2016 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Грінчук О.П.,

за участі секретаря Радько В.В.

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

3-ї особи ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, 3-я особа ОСОБА_4 про стягнення суми,-

встановив:

ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, вказуючи, що приміщення по вул. Ініціативній, 4 в м. Харкові належить на праві власності ОСОБА_4 25.07.2011р. між власником приміщення ОСОБА_4 та позивачем у справі ОСОБА_5 був укладений договір оренди зазначеного нежитлового приміщення. 29.08.2011р. між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди нежитлового приміщення, розташованого в б.4 по вул. Ініціативній в м. Харкові. Згідно умов договору відповідач зобовязався платити орендну плату щомісячно у розмірі 6500 грн., а також сплачувати послуги за користування електричною енергією та водою. Однак, порушуючи вимоги договору відповідач через місяць покинув приміщення. Так, за час з 29 вересня 2011р. до 29 травня 2012р. заборгованість за договором оренди становить 52000грн., за користування електричною енергією за вересень 2011р. 318 грн., за воду 189 грн. З жовтня 2011р. по теперішній час позивач здійснював пошуки відповідача.

Представник позивача позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували, просив у його задоволенні відмовити, в судовому засіданні надав заяву про застосування строків позовної давності.

Дослідивши матеріали справи та зясувавши усі наявні обставини суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

За договором оренди від 29 серпня 2011 року укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, останній орендував нежитлове приміщення розташоване в. Харкові, вул. Ініціативна, 4 строком на 8 місяців.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 статті 257 ЦК України затверджується, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Положеннями ч.1 ст.260 ЦК України зауважується, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Так, за ч.1 ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частиною 5 статті 261 ЦК України затверджується, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (ч.1 ст. 254 ЦК України).

Таким чином, приймаючи до уваги, що до дійсних правовідносин строк позовної давності застосовується 3 роки, ураховуючи, що сторони не домовлялись про її збільшення, можна дійти висновку, що перебіг строку позовної давності починається 30 жовтня 2011 року, тобто з наступного дня після відповідної календарної дати, з якою пов'язано його початок.

Підстави для зупинення та/або переривання перебігу позовної давності, відповідно до ст.ст.263-264 ЦК України, у дійсних правовідносинах, відсутні.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Заява ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності подана в судовому засіданні, яке відбулось 13.12. 2016 року, та прийнята судом (а.с.81).

В судовому засіданні, представник позивача зробив заяву на клопотання відповідача про застосування строків давності.

Положеннями ч.5 ст.267 ЦК України затверджується, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Так, представник позивача, в обґрунтування поданої заяви (пояснення) на заяву відповідача про застосування строків давності посилається на те, що з жовтня 2011р. позивач намагався знайти відповідача, однак той на телефонні дзвінки не відповідав у звязку з чим і був пропущений строк позовної давності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що представник позивача на обґрунтування поважності причин пропущення позовної давності яка спливла, з відповідними належними та допустимими доказами, суду не надано.

Частиною 4 статті 267 ЦК України затверджується, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.267 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 212-215, 223-235 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2, 3-я особа ОСОБА_4 про стягнення суми відмовити в повному обємі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Ленінський районний суд м. Харкова.

Головуючий: