Номер провадження: 22-ц/785/7847/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Фальчука В.П., Журавльова О.Г.,

з участю секретаря судового засідання Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04.10.2016 року,

встановила:

06.05.2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи це тим, що у шлюбі сторони перебувають з 16.11.2000 року, мають двох неповнолітніх дітей, але останнім часом без відповідних причин між ними виникли дуже напружені відносини, які призвели до повного непорозуміння, що в свою чергу негативно впливає на їх спільних дітей. Крім того, ОСОБА_2 зазначила, що у неї з відповідачем досить напружені стосунки, які призвели до втрати довіри у зв'язку з чим між ними виникають сварки. Останнім часом вона постійно знаходиться в нервовому стані та стресі. Деякий час вона проживала окремо від чоловіка разом із дочкою, спільний син сторін залишався проживати з батьком, але вона приймала активну участь у вихованні сина. В кінці серпня ОСОБА_2 знову почала проживати разом з відповідачем, однак ні це, ні строк, наданий судом для примирення, не допомогли. Стосунки між подружжям не покращились, а навпаки, яка зазначає позивачка у своїх поясненнях, тільки погіршились. Також ОСОБА_2 просила стягнути аліменти на утримання двох спільних дітей сторін у розмірі 3000 грн. кожному щомісячно та встановити місце проживання обох дітей з нею.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 04.10.2016 рокупозовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Вирішено залишити за ОСОБА_2 шлюбне прізвище - «Радчук». Місце проживання дітей ОСОБА_5 (18.04.2001 р.н.) та ОСОБА_6 ( 02.03.2007р. н.) залишено з матірю ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 (18.04.2001 р.н.) та ОСОБА_6 (02.03.2007 р.н.) у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 06.05.2016 року, та до досягнення дитиною ОСОБА_5 (18.04.2001 р.н.) повноліття, тобто до 18.04.2019 року, а починаючи з 19.04.2019 року - у розмірі 2000 грн. до досягнення дитини ОСОБА_6 повноліття , тобто до 02.03.2025 року з урахуванням індексації. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення в частині стягнення аліментів змінити, визначивши розмір аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що його середньомісячний дохід нерегулярний і мінливий та становить 8000 грн., з яких він повинен щомісячно сплачувати оренду контейнерів, податки та збори, інших заробітків чи доходів він не має, отже його матеріальне становище не дозволяє сплачувати присуджений розмір аліментів. Крім того вказує, що його син ОСОБА_6 проживає разом з ним, а також позивачка проживає спільно з ними в однієї квартирі, при цьому ОСОБА_3 самостійно сплачує комунальні послуги та купує продукти харчування.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини не оскаржуване, то колегія суддів не перевіряє законність рішення в цій частині.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.11.2000 року у Другому Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ОМУЮ (актовий запис № 627). Свідоцтво про шлюб І - ЖД № 249946. (а.с.6).

З свідоцтва про одруження вбачається, що дошлюбне прізвище позивачки «Гордієнко».

Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 359114, виданого 04.07.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси (а.с. 7) та сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, Свідоцтво про народження, видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, (а.с. 8). які проживають разом з батьками.

З наданих копій свідоцтв про народження вбачається, що батьком обох дітей вказаний ОСОБА_3, а матірю - ОСОБА_2.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також відповідно до п. 17 розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідач є працездатною людиною, є субєктом підприємницької діяльності, згідно копії свідоцтва серії В01 № 630345 від 16.07.1998 року (а. с. 45) та за станом здоровя спроможний платити аліменти на утримання дітей.

ОСОБА_3 надав суду заперечення (а. с. 31-33) на позовну заяву, на які робив посилання й надаючи пояснення у судовому засіданні, в яких частково заперечує проти задоволення позову, маючі намір сплачувати аліменти для утримання своїх дітей, вважає, доцільним стягнення з нього на користь спільних із позивачем доньки та сина аліментів у розмірі 1000 грн. щомісяця на кожну дитину. Саме такий розмір аліментів буде доцільним, обґрунтованим та справедливим на думку батька.

Відомості щодо утримання відповідачем інших осіб у суду відсутні.

Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі підлягають задоволенню частково, а саме: в розмірі 2000,00 грн. щомісяця на кожну дитину, враховуючи, що прожитковий мінімум для неповнолітньої дитини віком від 6 до 18 років відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» складає 1531 грн. та враховуючи визнання відповідачем позову в розмірі 1000 грн., суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 2000,00 грн. щомісяця, починаючи з дня предявлення позову, тобто з 06.05.2016 року і до повноліття спільних дітей позивача та відповідача, або зміни матеріального становища сторін.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

ОСОБА_3 не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги що його матеріальне становище не дозволяють сплачувати присуджений розмір аліментів. Всі доводи апеляційної скарги по суті повторюють заперечення на позов, які суд першої інстанції врахував та надав належну правову оцінку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Отже колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів вважає за необхідне розяснити ОСОБА_3 його право, передбачене ст. 192 СК України у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом звернутись з позовом про зміну розміру аліментів.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04.10.2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: В.П.Фальчук

ОСОБА_7