Ухвала

іменем україни

14 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: приватне підприємство «Творча майстерня «Престиж», товариство з обмеженою відповідальністю «Вісак-Оризон», товариство з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак», товариство з обмеженою відповідальністю «Вісак», про стягнення грошової компенсації половини вартості внесків до статутних капіталів, за касаційною скаргою представників ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 09 березня 1993 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі ОСОБА_4 вніс внески до статутних капіталів, ставши учасником наступних господарських товариств: малого приватного підприємства «Творча майстерня «Вісак» (далі - МПП «Творча майстерня «Вісак»), правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак» (далі - ТОВ «Творча майстерня «Вісак»), розмір внеску ОСОБА_4 до статутного фонду якого складає 5 610 000 грн.; приватного підприємства «Вісак» (далі - ПП «Вісак»), правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Вісак» (далі - ТОВ «Вісак»), розмір внеску ОСОБА_4 до статутного фонду якого складає 5 185 577,04 грн.; приватного підприємства «Творча майстерня «Престиж» (далі - ПП «Творча майстерня «Престиж»), розмір внеску ОСОБА_4 до статутного фонду якого складає 18 600 000 грн.; товариства з обмеженою відповідальністю «Вісак-Оризон» (далі - ТОВ «Вісак-Оризон»), розмір внеску ОСОБА_4 до статутного фонду якого складає 14 000 000 грн. Рішенням судів, які відповідно до норми ч. 3 ст. 61 ЦПК України мають преюдиційне значення для вирішення даної справи, встановлено, що вказані вище внески є спільним сумісним майном подружжя: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а тому позивач має право на компенсацію половини вартості внесеного майна.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь 21 697 788,52 грн. компенсації, тобто половину вартості внесеного майна до статутних капіталів третіх осіб у справі.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 21 697 788,52 грн. компенсації половини вартості внесеного до статутних капіталу ТОВ «Вісак-Оризон», ПП «Творча майстерня «Престиж», ТОВ «Творча майстерня «Вісак», ТОВ «Вісак». Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представники ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що корпоративні права були набуті всупереч інтересам сім'ї, при цьому, лише за наявності доказів про те, що грошові кошти до статутних капіталів товариств під час шлюбу були внесені всупереч ст. 65 СК України, можна стягнути заявлену позивачем компенсацію.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Судами встановлено, що з 09 березня 1993 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_4 вніс внески до статутних капіталів, ставши учасником наступних господарських товариств: МПП «Творча майстерня «Вісак», правонаступником якого ТОВ «Творча майстерня «Вісак», розмір внеску ОСОБА_4 до статутного фонду якого складає 5 610 000 грн.; ПП «Вісак», правонаступником якого є ТОВ «Вісак», розмір внеску ОСОБА_4 до статутного фонду якого складає 5 185 577,04 грн.; ПП «Творча майстерня «Престиж», розмір внеску ОСОБА_4 до статутного фонду якого складає 18 600 000 грн.; ТОВ «Вісак-Оризон», розмір внеску ОСОБА_4 до статутного фонду якого складає 14000 000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 травня 2014 року, рішенням апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, які відповідно до норм ч. 3 ст. 61 ЦПК України мають преюдиційне значення для вирішення даної справи, встановлено, що відповідач вніс внески до вищевказаних статутних капіталів господарських товариств (третіх осіб) за спільні сумісні кошти (майно) подружжя: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 27 - 52).

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об'єкт - право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним з визначних є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання.

Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Вказаний вище висновок щодо застосування норм права, викладений у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року та від 03 червня 2015 року № 6-38цс15, який відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також у рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012року у справі № 1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 61 СК України зазначено, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту частин 2, 3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

Отже, враховуючи встановлені рішеннями Оболонського районного суду м. Києва від 20 травня 2014 року та апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року обставини щодо здійснення внесків до статутних капіталів господарських товариств за рахунок спільного майна подружжя в інтересах сім'ї, ОСОБА_3, яка не є учасником цих товариств, має право на половину вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право на половину отриманого доходу від діяльності таких товариств.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, суд апеляційної інстанцій у порушення вимог статей 213, 214, 303, 304 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не дослідив усіх доказів, які містяться у матеріалах справи, зокрема, не врахував судових рішень (а. с. 27 - 52), які відповідно до норм ч. 3 ст. 61 ЦПК України мають преюдиційне значення для вирішення даної справи щодо обставин внесення коштів до статутних капіталів господарських товариств за рахунок спільних сумісних коштів (майна) подружжя, залишив поза увагою вказані вище висновки Верховного Суду України та Конституційного Суду України, а тому дійшов помилкового висновку, що на користь позивача можна стягнути заявлену компенсацію лише у разі, якщо такі грошові кошти були внесені всупереч вимогам ст. 65 СК України.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене апеляційним судом рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представників ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2016 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська