Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/1262/16-ц Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Кочетова Л.Г., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" (надалі ПАТ "Альфа-Банк") звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 29 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та ОСОБА_1 (надалі позичальник) укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 18 000 доларів США, з кінцевим строком повернення до 28 листопада 2027 року. У забезпечення виконання основного зобовязання того ж дня з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (надалі поручителі) були укладені договори поруки. За договором купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року право вимоги перейшло до ПАТ «Дельта-банк», а згодом за договором купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року - до нього. Свої зобовязання позичальник належним чином не виконує, у звязку з чим утворилася заборгованість у сумі 11 174,77 дол. США, яка складається з: тіла кредиту 10 800 дол. США та процентів за користування кредитом 347,77 дол. США. Просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 вищевказану заборгованість.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2007 року № 0501/1107/77-275 в сумі 11 115,45 дол. США, що складається з: заборгованості за кредитом у сумі 10 800 дол. США та заборгованості за процентами в сумі 315,45 дол. США. Судові витрати також стягнуті з відповідачів у солідарному порядку.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково. Зазначає, що добросовісно сплачував кредит та проценти за користування кредитом. Несплаченою залишилася сума - 12 830,62 грн., яку він погоджується сплатити. На думку скаржника позивач вимагає стягнути борг в іноземній валюті неправомірно, оскільки вперше право вимоги за кредитом було передано у гривнях. Окрім того суд першої інстанції не врахував усі платежі на погашення кредиту, які сплачувалися за пропозицією банку в гривнях. Цивільно-процесуальне законодавство не передбачає стягнення судових витрат у солідарному порядку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.303 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 29 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (надалі кредитодавець), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0501/1107/77-275, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 18 000 дол. США на строк з 29 листопада 2007 року до 28 листопада 2027 року під 13% річних за користування кредитом (а.с. 4-8).

На забезпечення цього договору 29 листопада 2007 року між позикодавцем, ОСОБА_2 та позичальником укладений тристоронній договір поруки №0501/1107/77-275-Р-1, за умовами якого ОСОБА_2 (поручитель) зобовязалася виконати всі зобовязання позичальника, що випливають із кредитного договору (а.с.14).

Виконання кредитного договору також забезпечено іншим тристороннім договором поруки від 29 листопада 2007 року №0501/1107/77-275-Р-2, укладеним між позикодавцем, ОСОБА_3 та позичальником, за умовами якого ОСОБА_3 (поручитель) також зобовязався нести солідарну відповідальність з позичальником за виконання останнім умов основного зобовязання усім належним йому (поручителю) майном та грошовими коштами у межах суми кредиту, нарахованих процентів та інших платежів, передбачених основним зобовязанням (п.п.2,3 правочину, а.с.15).

Між ПАТ «Сведбанк» (продавець) та Публічним акціонерним товариством «Дельта-Банк» (покупець) 25 травня 2012 року був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за вищевказаним кредитним договором (а.с.22-40).

Надалі 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта-Банк» (продавцем) та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (покупцем) укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого продавець погодився продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погодився купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну (а.с.41-52).

Акт приймання-передачі прав вимоги підписаний сторонами 15 червня 2012 року (а.с.48). Вважається, що з цієї дати права вимоги перейшли до позивача за вищевказаним кредитним договором та договорами поруки.

У матеріалах справи відсутні докази про визнання всіх вищевказаних договорів або його окремих частин недійсними.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що несплаченою залишилася сума 12 830,62 грн. спростовуються розрахунком банку, виконаним станом на 27 вересня 2016 року, із якого вбачається, що позивачем враховані всі платежі здійснені відповідачем на погашення заборгованості за кредитним договором, у тому числі й ті, що були здійснені після звернення з позовом до суду, а саме сплата: 17 травня 2016 року 19,31 дол. США, 17 червня 2016 року 19,92 дол. США та 19 липня 2016 року 20,09 дол. США (а.с.117). Дані суми були віднесені на погашення простроченої заборгованості за процентами, що відповідає умовам кредитного договору щодо черговості погашення платежів, передбаченої п.3.5 кредитного договору та положеннями ст.534 ЦК України. Коштів на погашення тіла кредиту не вистачило, оскільки мала місце прострочена заборгованість за процентами, яка підлягала погашенню раніше ніж тіло кредиту, чим спростовується розрахунок позивача на а.с.95-96 та його твердження щодо залишку несплаченої суми.

Окрім того, факт укладання відповідачем із позивачем договорів про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 18 травня 2013 року, від 02 червня 2015 року та від 03 липня 2015 року свідчить про визнання ОСОБА_1 заборгованості у іноземній валюті, оскільки ним вживалися заходи її погашення шляхом придбання доларів США за пільговим курсом (а.с.9-13).

Посилання в апеляційній скарзі на неправомірність стягнення боргу в іноземній валюті спростовується тим, що кредит було надано саме у доларах США. Ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного договору. При укладенні кредитного договору Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» мав банківську ліцензію на право здійснювати банківські операції з валютними цінностями. Позивач просить стягнути заборгованість у іноземній валюті, в якій було надано кредит, та позивач на час купівлі права вимоги (з 05 жовтня 2011 року) мав генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій (докази приєднані до заперечення на апеляційну скаргу та їх достовірність сумнівів не викликає).

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції відносно загального розміру заборгованості та її складових частин, стягнення грошової суми в іноземній валюті не спростовують.

За таких обставин, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.526,527,530,610,629,631,1050,1054 ЦК України, обґрунтовано дійшов висновку про те, що до стягнення у судовому порядку підлягає сума 11 115,45 дол. США, яка складається із: тіла кредиту 10 800 дол. США та процентів за користування кредитом 315,45 дол. США.

Однак вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на заявлені вимоги та обставини справи, що свідчить про відсутність солідарної відповідальності поручителів між собою.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обовязки, а також умов, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, що встановлює обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом укладених договорів поруки ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 відповідають як солідарні боржники.

При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Кожен з поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник за окремим договором.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року в справі №6-2974цс15 та є обовязковою для судів згідно з приписами ст.360-7 ЦПК України.

Згідно зі ст.309 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, яким позов задовольняє частково, стягуючи з позичальника та кожного із поручителів окремо в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, розмір якої доведений позивачем належними та допустимими доказами. У стягненні решти суми заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 59,32 дол. США. відмовляється.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір, понесений позивачем та підтверджений документально, покладається на відповідачів пропорційно до задоволених вимог по 1 384,37 грн. на кожного, оскільки солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, що розяснено у п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (а.с.74а).

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2007 року №0501/1107/77-275 у сумі 11 115,45 дол. США, яка складається із: тіла кредиту 10 800 дол. США та процентів за користування кредитом 315,45 дол. США.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2007 року №0501/1107/77-275 у сумі 11 115,45 дол. США, яка складається із: тіла кредиту 10 800 дол. США та процентів за користування кредитом - 315,45 дол. США.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1 384 грн. 37 коп. судового збору з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді: