Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/461/15-ц Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л.І.
Категорія 27 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

секретаря судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційними скаргами ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ZRCWGK00004244, укладеним 19 лютого 2008 між банком та ОСОБА_2, за умовами якого позичальнику надано споживчий кредит у сумі 87 000 доларів США, в порядку і на умовах, визначених договором з кінцевим терміном повернення не пізніше 18 лютого 2028 року. У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 належним чином взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного повернення отриманих коштів виникла заборгованість, яка станом на 14 липня 2015 року становить 308 613, 88 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 6 777 160 грн. 83 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 травня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 197 763, 87 доларів США, що за курсом НБУ на 14.07 2015 року складає 4342894 грн. 59 коп. та судові витрати в сумі 3654 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просило скасувати судове рішення в частині зменшення пені та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог банку стосовно стягнення пені в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №ZRCWGK00004244 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 87 000 дол. США з оплатою процентів 15,5% річних, строком до 18 лютого 2028 року.

19 лютого 2008 року з метою виконання вищевказаного зобов'язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме, житловий будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 07.12.2010 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково та в рахунок погашення заборгованості за кредитни договором №ZRCWGK00004244, укладеного 19 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2, звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість позичальника за кредитним договором від 19 лютого 2008 року станом на 14 липня 2015 складає 308613, 88 дол. США, з яких сума простроченої заборгованості по основному кредиту в розмірі 71197,24 дол. США, сума заборгованості по відсотках 70410,81 дол. США, сума заборгованості по комісії за кристування кредитом 2175,54 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договром - 150123, 55 дол. США, штраф (фіксована частина) 11,38 дол. США, штраф (процентна складова) 14965,36 дол. США.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Встановлено та не заперечувалося сторонами, що судове рішення від 07 грудня 2010 року не виконане.

В п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що у разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору.

Таким чином висновок суду про неналежне виконання ОСОБА_2 кредитного зобов'язання та існування заборгованості є вірним.

Разом з тим, застосовуючи строк позовної давності до вимог про стягнення пені та стягуючи з відповідача штрафні санкції в іноземній валюті суд першої інстанції не врахував наступне.

Згідно із ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені).

За змістом ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 до винесення рішення у справі судом першої інстанції заяви до суду про застосування позовної давності не подавав.

Відповідно до п.5.5 кредитного договору терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

В апеляційній інстанції представник позивача просила стягнути з відповідача пеню в межах строку позовної давності 5 років, за курсом НБУ станом на 14.07.2015 року та не заперечувала проти застосування ст.551 ЦК України.

Таким чином розмір пені за період з 14.07.2010 року по 14.07.2015 року становить 139 214, 86 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 3 057 158 грн. 30 коп. ( 150 123,55 дол. США - 10 916,91 дол. США = 139 214, 86 дол. США х 21 грн. 96 коп.).

Так, згідно ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання та валютного контролю порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тобто поряд зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користуванням кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Таким чином вказані положення можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

Між тим, суд першої інстанції стягнув з відповідача комісію, пеню та штраф в іноземній валюті.

Зі змісту ст.551 ЦК України - предметом неустойки може бути грошова сума, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В пункті 27 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-126цс13, яка в силу вимог ч. 1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Встановлено, що розмір заборгованості за кредитом становить 71 197, 24 дол. США, а розмір пені у межах строку позовної давності становить - 139 214,86 дол. США, що значно перевищує розмір основної заборгованості.

Враховуючи, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобовязання та думку представника позивача, яка не заперечувала проти зменшення розміру пені, колегія суддів на підставі ст.551 ЦК України зменшує розмір пені з 139 214,86 дол. США до 50 000 дол. США, що еквівалентно 1 098 000 грн.

З огляду на наведене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 71197,24 дол. США заборгованості за кредитом, 70410,81 дол. США, заборгованості по процентам, 47 774 грн. 86 коп. заборгованості по комісії (2175, 54 дол. США х 21 грн. 96 коп.), 1 098 000 грн. пені, 249 грн. 90 коп. штрафу (фіксована частина) ( 11,38 дол. США х 21 грн. 96 коп.), 322 710 грн. 10 коп. штрафу (процентна складова) ( 14 695,36 дол. США х 21 грн. 96 коп.).

За наведених обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Доводи ОСОБА_2 про те, що ухвалене судове рішення призведе до подвійного стягнення заборгованості за кредитним, договором, оскільки судовим рішенням вже було звернуто стягнення на предмет іпотеки є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

За таких обставин суд першої інстанції правильно вважав, що звернення стягнення на предмет іпотеки не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 травня 2016 року в частині задоволення позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 71197,24 дол. США заборгованості за кредитом, 70410,81 дол. США, заборгованості по процентам, 47 774 грн. 86 коп. заборгованості по комісії, 1 098 000 грн. пені, 249 грн. 90 коп. штрафу (фіксована частина), 322 710 грн. 10 коп. штрафу (процентна складова).

Рішення суду в частині стягнення судового збору залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді