Єдиний унікальний номер 725/4492/16-ц
Номер провадження 2/725/935/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2016 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та визнання окремого положення договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що 16 липня 2010 року між нею та банком укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про пиєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Підписавши заяву-анкету вона підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», що викладені на офіційному сайті банку за адресою: http://privatbank.ua/, складають кредитний договір і є його невід'ємною частиною.

Разом з тим вважає, що вищевказане положення договору є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає визнанню недійсним, оскільки між нею та відповідачем кредитний договір в частині дії «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку» в письмовій формі не укладався, а також їй не було надано їх примірник. Положення анкети-заяви про те, що підписавши її вона погодилась з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не відповідають дійсності. Крім того, вважає що додані до позовної заяви «Умови та Правила надання банківських послуг», згідно яких банк може самостійно змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів, не є частиною кредитного договору, так як у наданих правилах відсутній її підпис про те, що вона ознайомлена із вказаними правилами. Додані до позовної заяви «Умови та Правила надання банківських послуг», підписані лише головою правління ПАТ «КБ «Приватбанк».

При цьому, при укладенні кредитного договору вказані умови їй для ознайомлення та підпису представниками банку не було надано та з нею не узгоджено, а веб-сторінку, на якій розміщено «Умови та правила надання банківських послуг», банком було створено лише 06.12.2013 року, таким чином станом на вересень 2010 року вона була відсутня , що позбавляло її можливості самостійно ознайомитися із Правилами надання банківських послуг.

Посилаючись на вказане, вважає, що за таких обставин, вказані «Умови та Правила надання банківських послуг» не є складовою частиною укладеного між нею та банком договору, а їх положення не є обов'язковими для сторін договору й відповідно просила визнати частково недійсним кредитний договір від 16.07.2010 року, укладений між нею та ПАТ «КБ»Приватбанк» в частині дії «Умов та Правил надання банківських послуг, а також стягнути судові витрати.

Крім того зазначила, що строк позовної давності не пропустила, оскілки лише у липні 2016 року дізналась про існування оспорюваних «Умов та Правил надання банківських послуг» як частини кредитного договору від 16.07.2010 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та підтвердив обставини, викладені в поданій заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив відмовти у його задоволенні за безпідставністю Крім того суду пояснив, що 16.07.2010 року позивачем було підписано анкету-заяву про приєднання до «Умов та Правил наданих банківських послуг ПАТ «КБ»Приватбанк», які є загальними та їх підписання не є обов'язковими. Водночас укладення договору в такій формі не суперечить законодавству України. Крім того, на момент підписання анкети-заяви «Умови та Правила надання банківських послуг» були розміщені на офіційному сайті ПАТ «КБ»Приватбанк» www.privatbank.ua, про що вказано в заяві. На сьогоднішній день з метою захисту ПАТ «КБ»Приватбанк» змінено сервер та протоколи шифрування, а тому відповідач має іншу офіційну інтернет-адресу, ніж та, яка вказана в заяві про відкриття поточного рахунку. Підтвердженням цього є виписка скріншот із всесвітнього інтернет сайту архіву, архівної сторінки станом на 23.06.2010 року. Також зазначав, що позивач була працівником банку та їй було відомо про Правила кредитування та тривалий час виконувала свої кредині зобов'язання, тим самим погоджуючись із умовами договру. Крім того, просив до спірних правовідносин застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Так, статтею 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод убачається, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Частинами 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач вказувала на те, що спірний договір укладено з порушенням положень Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема що при його укладені банком порушено ряд положень законодавства про захист прав споживачів, а саме відповідач не було надано їй для ознайомлення та підпис інформації щодо умов кредитування, а Умови та правила надання банківських послуг нею не підписувалися, а тому просила про задоволення позову.

Так, згідно ст. 627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

При цьому, як убачається зі змісту ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно роз'яснень, викладених у п. 7 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Крім того, відповідно до розяснень, які містяться в п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 11, 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Судом встановлено, що 16 липня 2010 року між ОСОБА_1 та банком укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про пиєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Підписавши заяву-анкету позивач підтвердила свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», що викладені на офіційному сайті банку за адресою: http://privatbank.ua/, складають сам кредитний договір і є його невід'ємною частиною.

Крім того, із додаткової інформації (обов'язкової до заповнення для отримання кредиту (кредитної картки) убачається, що позивач погодилась з тим, що заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами між нею та банком є Договором про надання банківських послуг. Ознайомилась і згідна із зазначеними Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, Умовами та правилами надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті ПАТ «КБ»Приватбанк» www.privatbank.ua. Також зобов'язалась їх виконувати, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами сайті банку.

Зокрема, даними Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат, права та обов'язки сторін, а також умовми вставнолення кредитного ліміту.

Також у п.1.1.1.59 Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року (далі- Витяг) визначено, що офіційний сайт банку - офіційно зареєстрований за ПАТ «КБ»Приватбанк» сайт в мережі Інтернет www.privatbank.ua.

Відповідно до п.1.1.6.1 Умов, зміни в «Умови та Правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку у випадках не заборонених діючим законодавством України, а згідно п. 1.1.6.2 Умов, в тих випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін є неможливим, банк повідомляє клієнтів про внесення змін шляхом використання наступних каналів зв'язку: офіційний сайт банку: www.privatbank.ua, розміщення інформації у відділеннях банку (п. 1.1.6.2.1).

Згідно п. 2.1.1.4.5 Умов банк залишив за собою право встановлювати, знімати, змінювати фінансовий ліміт на бонусних рахунках клієнта.

Так, відповідно до ст.ст. 1054,1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Крім того, у ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Як убачається з матеріалів справи та вставнолено судом, договір - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг було підписано позивачем й відповідно між сторонами було укладено письмовий договір приєднання відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таком чином, підписавши дану заяву про приєднання, позивач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, тарифів ПАТ КБ «Приват Банк», що розміщені в мережі Інтернет та складають договір банківського обслуговування й відповідно взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

Разом з тим, позивач вважає, що зміст спірного публічного договору суперечить частині 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ні перед укладенням Договору, ні протягом його дії, відповідач не повідомив її у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, як того вимагає Закон.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як зазначено у Законі України «Про захист прав споживачів», даний Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Зокрема, відповідно до ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»: споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Як вставнолено судом, договір на обслуговування карткового рахунку, укладений між позивачем та ПАТ KБ "ПРИВАТБАНК", у п.п. 1.1.2.1. Умов і правил надання банківських послуг, передбачає наступні обов'язки клієнта. Не передавати Карти, Стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати Карти, стікер PayPass або нанесені на них дані у цілях, не передбачених даним Договором або, що суперечить чинному законодавству. Протягом 10 днів по закінченню терміну дії Карти повернути для ліквідації Карту, а також карти, виготовлені Довіреним особам Клієнта, крім втрачених/ вкрадених і віртуальних карт. 1.1.2.10. Вживати заходів щодо запобіганню втрати (викрадення) Карт, Стікеру PayPass, ПІНу (персонального ідентифікаційного номеру) або інформації, нанесеної на Карту і магнітну смугу, або їхнього незаконного використання. 1.1.2.11. Інформувати Банк, а також правоохоронні органи про факти втрати Карти, Стікеру PayPass, ПіНу, сім-карти мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків необхідно звернутися до відділення Банку, або за телефонами 0 800 500 003 безкоштовно) по Україні, (для дзвінків із-за кордону). 1.1.2.1.18 Клієнт зобов'язаний підтримувати в актуальному стані номер свого мобільного телефону та інші контактні дані, що є у розпорядженні Банку. У разі їхньої зміни інформувати про це Банк у термін не пізніше 15 днів з моменту їхньої зміни. Згідно 1.1.5.29. Держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення Власника Карти в Банк та блокування Карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в СТОП-ЛИСТ Платіжною системою, а в разі підключення до послуги "Екстрені гроші" також протягом часу блокування платіжної карти.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споивачеві. Обовязок доведення того, що один з ооригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Частиною 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) крдитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; г) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є)варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

При цьому, як убачається з Анкети/заяви, ОСОБА_6 погодилась з тим, що вказана заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Окрім того згідно сформованої Анкети/заяви також вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді, а також зобов'язалась виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг та регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Вказане підтверджується власноруч поставленим підписом ОСОБА_1 на сформованій Анкеті/заяві позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриваБанку (а.с.6-7).

Отже, після узгодження програми кредитування була сформована Анкета/заява позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриваБанку та як убачається з матеріалів справи та підтверджено підписом позивача в анкеті - заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та додаткової інформації (а.с. 6-7), позивач підтвердив своїм підписом про ознайомлення із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, що свідчить про те, що на день підписання договору відомості стосовно умов кредитування були повідомлені споживачу перед укладанням кредитного договору, для запобігання непорозуміння та належного формування договору.

При уьому, слід також звернути увагу на те, що в процесі розгляду справи позивач не оспорювала достовірність свого підпису на Анкеті/заяві позичальника та не зверталась до суду із клопотанням про призначення по справі почеркознавчої експертизи з метою з'ясування достовірності власного підпису.

Таким чином, при укладенні спірного договору позивачу були доведені до відома Умови та правила надання банківських послуг й відповідно умови кредитування, а тому доводи позивача в частині того, що при укладенні договору їй не надана інформація щодо кредитування є безпідставними та не підтверджені належними доказами. Крім того, позивач після укладення договору користувалась кредитними коштами та здійснювала погашення кредитної заборгованості та до звернення банку з позовом про стягнення боргу не заперечувала дійсність такого договору.

З огляду на вищенаведене, твердження позивача щодо того, що її, як споживача банківських послуг, не було в повній мірі та достовірно проінформовано щодо умов користування банківськими послугами, чим порушено її права, як споживача послуг, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.

Крім того, згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року по справі № 6-80цс13, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Як убачається з правової позиції сформованої у постанові Верховного Суду України № 6-80цс12 від 12 вересня 2012 року, за положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

При цьому, які саме умови договору є несправедливими позивачем не наведено та не надано доказів. Крім того, суд звертає увагу й на те, що при підписанні договору позивач мала реальну можливість ознайомитись з умовами договору, в зв'язку з чим і погодилась на його укладання шляхом підписання заяви-анкети та як вставнолено судом, потягом тривалого часу виконувала умови договору, при цьому у неї не виникало сумнівів у правомірності його укладення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що положення вищезазначених договору створює істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачеві й відповідно твердження позичальника щодо визнання частково кредитного договору від 16.07.2010 року недійсним в частині дії «Умов та Правил надання банківських послуг» не знайшло свого об'єктивного підтвердження.

За таких обставин, враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що підстав, передбачених ч. 4 ст. 11, п. 10, п. 11 ч. 3, ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на які посилається позивач немає, оскільки всі умови договору узгоджені сторонами вільно і добровільно (ст. 3, 627, 628 ЦК України).

Крім того, збільшення кредитного ліміту передбачено і в самому договорі, який клієнт уклав з банком.

З огляду на вищевикладене, жодна із обставин, на які посилалась позивач при зверненні до суду з даним позовом не буда доведена належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Таким чином, ураховуючи той факт, що позивачем було підписано вищезазначений договір, сторони дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, позивач погодилась на дані умови договору та у встановленому законом порядку не відмовилась від них або від укладення договору в цілому, підстави для визнання кредитного договору недійсним в цілому відсутні, а тому суд оцінивши в сукупності усі надані сторонами докази, а також враховуючи норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини сторін та умови спірних договорів, приходить до обґрунтованого висновку, що сторонами під час укладення спірних договорів на власний розсуд шляхом вільного волевиявлення визначено умови кредитного договору й відповідно підстави для визнання даного договору недійсним відсутні.

Крім того в судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що під час укладення договору було допущено порушення чинних на той момент норм права, а також, що умови договору є дискримінаційними або ж несправедливими по відношенню до позивача, у зв'язку із чим позов є необґрунтованим та безпідставним й відповідно задоволенню не підлягає.

Таким чином, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами кредитний договір, був підписаний особисто позивачкою, що свідчить про те, що вона була з ним ознайомлена належним чином та, що всі умови договору їй зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до неї в момент підписання й відповідно умови оспорюваного договору не суперечать положенням ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» й відповідно підстави для задоволення позову відсутні.

Крім того, статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

У відповідності до ч.1,5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, ураховуючи те, що підставою для відмові в задоволенні позову є безпідставність заявлених вимог, підстави для застосування наслідків пропуску сторків позовної давності до спірних правовідносин за заявою представника банку відсутні.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 6, 16, 203, 215, 627, 628, 629, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 58, 60, 61, 64, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання окремого положення кредитного договору від 16.07.2010 року недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало