Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У серпні 2015 року Публічне Акціонерне Товариство "Всеукраїнський Акціонерний банк" звернулося до суду з позовом. Позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №ВLаЖГА00065910 в сумі 66249 грн. 01 коп. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 23.08.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 11000 грн. на строк до 23.08.2014 року зі сплатою 15% річних. Банк свої зобов'язання виконав, кредит надав, а відповідач взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів належним чином не виконує. У зв"язку з цим станом на 10.08.2015 року загальна заборгованість за зобов'язаннями відповідачки становить 66249 грн. 01 коп., з яких: 8142 грн. 94 коп. прострочена заборгованість по кредиту; 2940 грн. 91 коп. - прострочені проценти за користування кредитом; 4439 грн. 44 коп. - прострочена комісія за управління кредитом; 50725 грн. 72 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 24.12.2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» заборгованість за кредитом в сумі 66249 гривень 01 коп. та судовий збір в сумі 662 гривні 49 копійки.

У поданій через свого представника апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вважає, що суд неправомірно розглянув справу без її участі, та не вирішив питання про зупинення провадження в даній справі до розгляду кримінальної справи за фактом шахрайства, а саме, за заволодіння кредитними коштами шляхом зловживання довірою іншої особи.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 23.08.2011 року сторони уклали договір №ВLаЖГА00065910,за умовами якого позивач отримала кредит в сумі 11000 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15% річних та сплатою комісії щомісячно в розмірі 1,75% з кінцевим терміном повернення кредиту 23.08.2014 року (а.с.5-9).

Кредитний договір є чинним і жодною із сторін не оспорений.

Внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору станом на 10 серпня 2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 66249 грн. 01 коп., яка складається: 8142 грн. 94 коп. простроченої до повернення суми кредиту; 2940 грн. 91 коп. - прострочених процентів за користування кредитом; 4439 грн. 44 коп. коп. - простроченої комісії за управління кредитом; 50725 грн. 72 коп. - пені за несвоєчасне погашення кредиту.

Розмір заборгованості підтверджений розрахунком Банку та відповідачкою не спростований (а.с.3-4).

Відповідно до ст.629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК. Зокрема, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч. 2 ст.1050 ЦК).

Відповідно до положень статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто позичальник зобов'язаний виконувати умови кредитного договору відповідно до його умов та законодавства.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував зазначені вище вимоги закону та встановивши, що відповідачка належним чином не виконує зобов'язань, передбачених кредитним договором, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за простроченим кредитом, відсотками та комісією.

Рішення суду в цій частині вимог є законним та підстав для його скасування чи зміни апеляційний суд не вбачає.

Разом з тим, покладаючи на позичальника обов"язок сплатити пеню в розмірі 50725 грн. 72 коп., суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.

Відповідно до ст.611 ЦК при порушенні зобов"язання настають правові наслідки, передбачені законом чи договором.

Згідно з ч.3 ст.549 ЦК пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

При цьому, ч.3 ст.551 ЦК передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч.3 ст.551 ЦК з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК щодо обов"язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-100 цс14 від 3 вересня 2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов"язковим для всіх суб"єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов"язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що розмір неустойки, обрахований Банком, становить 50725 грн. 72 коп. та є значно більшим від розміру боргового зобов"язання. Тому згідно з положеннями ч.3 ст.551 ЦК суд мав підстави для зменшення вказаної суми неустойки із врахуванням також тих обставин, що відповідачка є особою похилого віку.

За наведених обставин апеляційний суд вважає за можливе змінити рішення суду першої інстанції в цій частині вимог та зменшити розмір неустойки до 8000 грн., що не перевищуватиме збитків, завданих позивачу невчасним виконанням договірних зобов"язань і відповідатиме принципам справедливості, добросовісності та розумності цивільних правовідносин, що визначені ст.3 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності вимог позивача та щодо необхідності зупинення провадження в справі грунтуються на неправильному тлумаченні положень закону та висновків суду не спростовують. Так, кримінальна справа, на яку посилається апелянт, перебуває на стадії досудового розслідування, що згідно з п.4 ч.1 ст.201 ЦПК не дає підстав для зупинення провадження в справі. Крім того, із врахуванням факту чинності кредитного договору та часткового його виконання позичальником, доводи про неодержання кредитних коштів на правильність висновків суду не впливають.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313,314,316ЦПК України, суд в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року змінити.

Зменшити розмір стягнутої із ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором із 66249 грн.01коп. до 23523 грн.29 коп. та розмір судового збору - з 662,49 грн. до 243,6 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: