ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.09.2012 року ОСОБА_1 (далі - відповідач) року отримав кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.

На підставі зазначеного, просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 39990,72 грн. за кредитним договором № б/н від 12.09.2012 року.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, посилався на те, що збільшення процентної ставки банком без повідомлення про це позичальника є грубим порушенням умов надання кредиту.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню зі наступних підстав.

Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмові від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 12 вересня 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем 12.09.2012 року була підписана заява-анкета про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, копія якої міститься у справі (а.с.6).

Із цієї заяви виходить, що відповідач погодився з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Він зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що починаючи з дня надання кредиту і до 29.08.2014 року, процентна ставка за кредитом була 27,6%, а з 29.08.2014 року банк змінив тарифну ставку у сторону збільшення до 32,40% (а.с.4-5).

Відповідно до ч. 1, 2, 4 та 6 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач, передбачена одностороння зміна тарифів та інших умов обслуговування рахунку. Таким чином, кредитним договором встановлена змінювана процентна ставка.

Крім того, пункт 1.1.3.2.3 Умов містить застереження щодо порядку попередження клієнта про введення змін, а саме - банк зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати про це клієнта, а у разі не отримання від клієнта повідомлення про непогодження зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови.

Відповідач зазначає, що він не був попереджений про збільшення процентної ставки з серпня 2014 року.

Так, відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові від 19 грудня 2012 року за № 6-149 цс12, якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 р. № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» (до 9 січня 2009 р.) .

Таким чином банк має довести настання власне умов встановлених в договорі для підвищення процентної ставки, наявність з цього питання рішення відповідного органу чи посадової особи, оскільки відсутність наведених доказів унеможливлює перевірку обґрунтованості підвищення процентної ставки та власне розмір підвищення. Також банк має довести дотримання ним процедури повідомлення боржника про підвищення процентної ставки.

Позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач був повідомлений про збільшення процентної ставки в порядку, передбаченому ст. 1056-1 ЦК України, тобто письмово, не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься ставка. Також не надано доказів того, що відповідач був повідомлений про збільшення процентної ставки в порядку, передбаченому пунктом 1.1.3.2.3 Умов, тобто письмово, не пізніш як за 7 днів до введення змін.

Крім того, представником позивача не надано і відповідного рішення банку про збільшення процентної ставки, яке могло свідчити про обґрунтованість причин, які спонукали до такого збільшення.

Також суд вважає, що умова п. 1.1.3.2.3. договору, яким встановлений порядок повідомлення відповідача про зміну процентної ставки, суперечить порядку, передбаченому законом у ст. 1056-1 ЦК України, звужуючи права клієнта банку, а відтак є нікчемною.

Представник позивача у позовній заяві посилався на те, що відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання по кредитному договору, станом на 29.02.2016 року відповідач має прострочену заборгованість в розмірі 39990,72 грн. (тридцять дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто гривень) 72 коп., яка складається з наступного: 22 838,71 грн. - заборгованість за кредитом; 14 032,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 739,29 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 880,51 грн. - штраф (процентна складова).

В судовому засіданні відповідачем надана виписка по картці/рахунку, відповідно до якої позичальником сплачено (усього надходження) всього 64583,73 грн. як вбачається зі змісту цієї виписки, відповідачем здійснювались відповідні поповнення картки готівкою, а саме 11.03.2016 року на суму 1000 грн, 03.03.2016 року на суму 1000 грн, 09.06.2015 року на суму 2830 грн., 15.03.2015 року на суму 1250 грн., 17.02.2015 року на суму 1200 грн, 14.01.2015 року на суму 1180 грн, 16.12.2014 року на суму 1130 грн, 24.11.2014 року на суму 1010 грн, 24.10.2014 року на суму 870 грн, 23.09.2014 року на суму 100 грн, 07.08.2014 року на суму 19800 грн. (погашення згідно кредитного договору).

Разом з тим, з розрахунку заборгованості, наданого до позовної заяви, та виписки по картці/рахунку вбачається, що у період з серпня 2014 року (дата збільшення процентної ставки) кошти, що надходити від позичальника, направлялись у тому числі на погашення процентів за користування кредитом, розмір яких був збільшений банком у односторонньому порядку без належного повідомлення клієнту про це.

Таким чином, банк здійснив нарахування заборгованості позичальнику з урахуванням збільшеної відсоткової ставки, що не узгоджується з вимогами законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

У наданому позивачем розрахунку заборгованості зазначений їх загальний розмір із складовими (заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість за пенею та комісією та штрафи), а з огляду на встановлені обставини необґрунтованого збільшення розміру процентної ставки перевірити підстави, правильність та достовірність такого розрахунку неможливо.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки ці позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 6, 10, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 526, 527, 530, 610, 1054 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 10 червня 2016 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова