У х в а л а

іменем україни

11 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ОстапчукаД. О., Гончара В. П., Касьяна О.П.,

провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики,за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому зазначав, що 01 лютого 2014 року він надав відповідачу в борг 200 тис. грн, терміном на 1 рік, а останній зобов'язався повернути вказані кошти. Оскільки в зазначений строк ОСОБА_5 борг у повному обсязі не повернув, з урахуванням уточнень просив суд стягнути на свою користь з відповідача 185 тис. грн боргу за договором позики, 2 205 грн - 3 % річних та 2 514 грн 15 коп. інфляційних втрат.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 29 вересня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 185 тис. грн боргу за договором позики, 2 205 грн - 3 % річних та 2 514 грн 15 коп. інфляційних втрат.

Вирішено питання про розподіл удових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу ОСОБА_5 необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами встановлено, що 01 лютого 2014 року ОСОБА_5 склав розписку про отримання від ОСОБА_4 у позику 200 тис. грн, терміном на 1 рік.

26 листопада 2014 року ОСОБА_5 повернув позивачу 15 тис. грн через термінал ПриватБанку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, відповідно до приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України виходив із того, що відповідач, отримавши від позивача у позику грошові кошти, взятого на себе зобов'язання із повернення коштів у повному обсязі не виконав, тому сума позики має бути повернута з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про повернення позивачу 185 тис. грн позики частинами в період з 1 по 17 листопада 2014 року - безпідставні, оскільки не підтверджені будь-якими доказами, а ті обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у судах і висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

В. П. Гончар

О. П. Касьян