АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7741/16 Справа № 212/9427/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пономарь З.М.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 28 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2» про стягнення недоплаченої заробітку плати за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Євраз ОСОБА_2» про стягнення компенсації частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строку виплати та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позову зазначив, що із 1994 року до 2011 рік він працював на підприємстві відповідача, за час його роботи неодноразово підвищувалися тарифні ставки і посадові оклади, однак нарахування заробітної плати за час відпустки проводилося із порушенням чинного законодавства. Несвоєчасна виплата заробітної плати є підставою для отримання компенсації втрати частини заробітку, у зв'язку із порушенням строків його виплати.

Посилаючись на викладене, просив стягнути із ПАТ «Євраз ОСОБА_2» на свою користь компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв'язку із порушенням строків її виплати у сумі 4 714,22 грн. та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено (т.2 а.с.7-11).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове по суті позовних вимог (т.2 а.с.14-16).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову змінити, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено встановлений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк на звернення до суду із вимогами про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, оскільки отримавши у квітні 2012 року розрахунок, позивач звернувся до суду із позовом лише у вересні 2014 року, що за наявності заяви відповідача про застосування строку позовної давності є підставою для відмови у позові. Вважав, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідачем не порушено право позивача на отримання належних грошових коштів при звільненні.

Проте вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

ОСОБА_2 встановлено, що із 07 лютого 1994 року ОСОБА_3 працював у відповідача на шахті «Ювілейна» дільниці №№ 5,7 підземним-прохідником. 24 липня 2011 року позивача звільнено, у зв'язку із виходом на пенсію. За час роботи на підприємстві відповідача позивач неодноразово перебував у відпустці.

У період із 1998 року до 2011 року відповідач не в повному розмірі виплачував позивачу заробітну плату за час щорічних відпусток, а саме без корегування заробітної плати, включаючи премії та індивідуальні виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, у випадках підвищення тарифних ставок та посадових окладів у відповідних розрахункових періодах за проміжок часу до підвищення на коефіцієнт підвищення, що призвело до недоплати за весь період роботи на ПАТ «Євраз ОСОБА_2» заробітної плати за час відпусток.

Спільною постановою генерального директора ПАТ «Євраз ОСОБА_2» та профспілкових комітетів від 06 лютого 2012 року № 3 та наказом від 16 лютого 2012 року № 295 відповідачем визнано порушення порядку нарахування заробітної плати за час відпусток та визначено корегуючий коефіцієнт, який підлягає застосуванню для проведення розрахунку заборгованості, у вигляді: 1 + розмір підвищення тарифних ставок та оклад (в частках одиниці) х 0,71.

Після звернення позивача до ПАТ «Євраз ОСОБА_2» із заявою про проведення перевірки правильності нарахування та виплати середньої заробітної плати за період його роботи, 17 квітня 2012 року відповідачем було проведено виплату грошових коштів у розмірі 6 367,71 грн., як недоплачену заробітну плату за час відпусток за період із 1998 року до 2011 року.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтерес фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушень невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. З ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріальне-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводить поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив порушника.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідне цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексації зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку встановленому чинним законодавством.

Такий порядок з 01 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р № 1427, якою затверджено Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - Положення).

Виходячи з аналізу зазначених нормативних актів та змісту п.43 наведених вище Правил, в разі несвоєчасної виплати або несвоєчасного визначення сум відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодження здоровя, повязаним з виконанням трудових обов'язків, стягненню підлягає компенсація за втрату частини доходу у зв'язку із затримкою її виплати в порядку, передбаченому ст. 34 Закону України «Про оплату праці» і Положенням.

Із 01 січня 2001 року набрав чинності ОСОБА_4 України від 19 жовтня 2000 року № 2050-Ш «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». З метою реалізації цього закону постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 № 159 затверджено Порядок, проведено компенсації громадянам частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно з указаним Порядком у разі затримки виплати компенсації підлягають щомісячні суми відшкодування шкоди, нараховані за період, починаючи 01 січня 2001 року.

При цьому п. 2 Порядку встановлено, що компенсація працівнику втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, нарахованої працівникові за період роботи з 01 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року, проводиться відповідно до Положення від 20 грудня 1997 року № 1427, до ліквідації заборгованості із заробітної плати за зазначений період.

Тобто, своєчасно не виплачені суми відшкодування шкоди за період із 01 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року підлягають компенсації на підставі наведеного Положення від 20 грудня 1997 року № 1427, а з 01 січня 2001 року - на підставі вказаного Порядку від 21 лютого 2001 року №159.

Отже, законодавством передбачена компенсація лише у випадку невиплати саме нарахованої зарплати, а не при спорі щодо визначення розміру середнього заробітку за час відпустки.

Проте, на вищевказані положення закону суд першої інстанції уваги не звернув та не врахував положення ст. 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку із порушенням строків їх виплати», у розумінні якого сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу.

Оскільки спірні суми заробітної плати за час відпусток позивачу не були нараховані взагалі, тому відсутня умова компенсації втрати частини доходів, а саме наявність нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Враховуючи, що заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди залежать від вирішення основних вимог, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213,214 ЦПК України, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його зміни в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 28 січня 2016 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_5

ОСОБА_4