Справа № 609/1115/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Шумський районний суд Тернопільської області

В складі головуючого судді Ковтуновича О.В.

за участю секретаря Кухарчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шумськ цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ КБ « Приват Банк» звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути із відповідача ОСОБА_1 заборгованість по договору кредиту в сумі 11299.90 грн.

Представник позивача в судове засідання не з»явився, однак від нього поступила письмова заява про слухання справи у їх відсутності з повним підтриманням позовних вимог. Згідно позовної заяви поданої позивачем 22 серпня 2016 року вбачається, що відповідач неналежним чином виконує умови кредитного договору від 16 лютого 2007 року, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 30 червня 2016 року ним заборговано : 139.17 грн. заборгованість за кредитом, 6996.45 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3150.00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Відповідно до вимог п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500 грн. штраф ( фіксована частина), 514.28 грн. штраф (процентна складова), а всього - 11299.90 грн., які просять стягнути із ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на те, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" на підставі Статуту та відповідачем ОСОБА_1.Є укладеного договір №б/н від 16.02.2007 року, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Взяті на себе зобовязання не виконує, у звязку з чим представник позивача просить суд позов задовольнити, стягнути із боржника заборгованість по кредиту, а також судові витрати в сумі 1 378.00 грн.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з»явилися, останній представив заяву із якої слідує, позовні вимоги не визнає та просить застосувати строк позовної давності, оскільки термін дії картки закінчився у березні 2013 року будь яких інших доказів позивача щодо терміну дії платіжної картки не представлено.

Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини:

Судом встановлено, що 16.02.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк на підставі Статуту та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою, і Тарифами складає між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем договір про надання банківських послуг.

Відповідно до змісту заяви від 16.02.2007 року ОСОБА_1 надані грошові кошти в сумі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно умов цієї ж заяви від 16.02.2007 року, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості.

Відповідач не виконав взяті на себе зобовязання по поверненню кредиту у звязку з чим станом на 30.06.2016 року виникла заборгованість по кредиту перед ПАТ КБ «ПриватБанк», і банк звернувся до суду з позовом про стягнення кредитного боргу, розмір якого складає:139.17 грн. заборгованість за кредитом, 6996.45 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3150.00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Відповідно до вимог п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500 грн. штраф ( фіксована частина), 514.28 грн. штраф (процентна складова), а всього - 11299.90 грн

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо за договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому.

Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» вимагає сплатити йому по кредитному договору від 16.02.2007 року заборгованість на загальну суму 11299.90грн.

З приводу заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності суд зауважує, наступне.

Із штампа на примірнику позову вбачається, що банком заявлено вимогу про стягнення суми боргу з ОСОБА_1 22.08.2016 року.

Верховний Суд України у справах №6-14цс14 від 19 березня 2014 року та № 6-61цс14 від 18 червня 2014 року висловив правовий висновок щодо застосування строку позовної давності за договором кредиту, яким сплата платежів здійснюється помісячно частинами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Перебіг позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Кінцевого строку дії договору кредиту, згідно змісту заяви позичальника від 16.02.2007 року, не вбачається, лише в тексті заяви зазначено про відповідність строку дії договору кредиту строку дії кредитної картки, стосовно строку дії якої позивачем не надано жодної належної та допустимої інформації тобто наданими позивачем доказами кінцевого строку виконання зобовязання відповідачем не визначено.

Разом з тим, із змісту заяви позичальника вбачається його обовязок повертати позику щомісячними платежами, тобто частинами.

Як установлено судом з наданого позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за договором кредиту від 16.02.2007 року, відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7000 грн. на платіжну картку з кінчевим терміном повернення, що відповідає дії картки, зі слів відповідача термін дії картки до березня2013 року, згідно запиту суду щодо витребування інформації щодо інформації в якому закінчилися зобов"язання за кредитним договором відповідача ОСОБА_1, банк не представив та не надав даної інформації, проте ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права лише в серпні 2016 року, тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, що за правилами Цивільного Кодексу України є самостійною підставою відмови в задоволенні позову суми позики та нарахованих процентів.

Що ж до наявних у справі «Условий и правил предоставления банковских услуг», «Тарифов и порядка погашения по Кредиту» , як складової договору приєднання, суд наголошує таке.

Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти) , визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно актів цивільного законодавства.

За правилами ст.. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Із змісту наявної в матеріалах заяви від 16.02.2007 року, підписаної ОСОБА_1, вбачається, що дана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою, і Тарифами складає між ПАТ КБ "ПриватБанк "та відповідачем договір про надання банківських послуг.

Окрім того, за правилами частини першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі №6-16цс15 від 11.03.2015 року зробив правовий висновок про необхідність доведення позивачем факту, що саме наявні у справі Умови кредитування були відомі позичальнику (відповідачу), шляхом скріплення умов підписом позичальника . У звязку з чим доводи позичальника про не ознайомлення його з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати необґрунтованими, і такі Умови не можна вважати частиною укладеного між сторонами договору.

Разом з тим самих Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною картою, і Тарифів, позивачем суду не надано, натомість до вищезазначеної заяви Позивачем додано Условия и правила предоставления банковских услуг як і Тарифы и порядок погашения по Кредиту котрі складені іноземною (російською) мовою, за відсутності доказів обізнаності із змістом даного документу відповідачем, як і його обізнаності у знанні іноземної мови, з метою достеменного усвідомлення суті Условий и правил предоставления банковских услуг, Тарифов и порядка погашения по кредиту.

А тому системний аналіз доказів у їх сукупності дозволяє суду зробити висновок про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами тієї обставини, що додані Банком Условия и правила предоставления банковских услуг, Тарифы и порядок погашения по кредиту, є саме тими Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою, і Тарифами, із змістом яких був обізнаний відповідач при укладанні договору приєднання та погодився з цими умовами.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, та зокрема те, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду, а також недоведеність позивачем належними та допустимими доказами тієї обставини, що додані Банком Условия и правила предоставления банковских услуг, Тарифы и порядок погашения по кредиту, є саме тими Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою, і Тарифами, із змістом яких був обізнаний відповідач при укладанні договору приєднання та погодився з цими умовами, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 213, 215, 292, 294 ЦПК України, ст.ст. 207, 626, 628, 634, 1046 - 1054 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1. про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16.02.2007 року в сумі 11 299.90 гривень - відмовити.

Рішення вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до апеляційного суду Тернопільської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_2