Справа № 467/1646/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2016 року Арбузинський районний суд

Миколаївської області

в складі: головуючого судді Кірімової О.М.

за участю секретаря Сіваченко Ю.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4,

третя особа: Арбузинська державна нотаріальна контора

про продовження строку для прийняття спадщини

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Арбузинська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку розміром 7,19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Любоіванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. На зазначене майно мати не залишила заповіту. Спадкове майно на себе оформила відповідач, яка є рідною сестрою позивача. Позивач, не прийняла спадщину у встановлений законом строк, з причини того, що проживає в м. Миколаєві, з 1997 року стала непрацездатною особою, в зв»язку із досягненням пенсійного віку, погіршенням здоров»я. Крім того, вона із відповідачем усно домовились, що остання приймає спадщину особисто, а потім спадкове майно, в подальшому, буде розподілено між усіма спадкоємцями. ОСОБА_4 прийняла спадщину, оформила все майно спадкодавця на своє ім'я, однак відмовляється виконувати домовленість щодо розподілу спадкового майна. Крім того, зазначила, що як непрацездатна особа, мала право на обов'язкову частку у спадщині та фактично прийняла спадщину.

В судовому засіданні представник позивача уточнив вимоги позову, просив продовжити строк для прийняття спадщини на два місяці для подання заяви до нотаріальної контори, застосувавши норми ЦК УРСР 1963 року. Суду пояснив, що дійсно в 2002 році померла мати позивача. Позивач знала про смерть матері, була присутня на її похоронах. Ніякої домовленості щодо спадкового майна, між сторонами не було. Однак тільки у 2016 році позивач дізналася про наявність спадкового майна, що залишилося після смерті матері, а саме земельної ділянки розміром 7,19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Любоіванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. Тому в 2016 році звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Суду зазначив, що основною причиною поважності пропуску позивачем строку прийняття спадщини є необізнаність позивача про наявність спадкового майна. За такого просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки вважав, що такий заявлений безпідставно, жодних поважних причин пропуску строку для звернення із заявою до нотаріальної контори для прийняття спадщини, позивачем та представником позивача, суду не наведено та такого не доведено.

Державний нотаріус Арбузинської державної нотаріальної контори до суду не з»явився, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом п. 4 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

У відповідності до роз'яснень, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК (2003 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 щодо узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, «…при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред'явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні».

Так, відповідно до копії свідоцтва про народження (а.с. 10) ОСОБА_5 є матір»ю позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4. (а.с. 11, 40, 41)

Відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с. 9) ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Як видно, спадщина відкрилася після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Заповіту, мати сторін, не складала.

Таким чином, позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 відносяться до спадкоємців першої черги за законом.

У відповідності до положень ст. 529 ЦК Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Позивач протягом шести місяців не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини

Як видно із копії спадкової справи, спадкове майно після смерті ОСОБА_5 у вигляді земельної ділянки розміром 7,19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Любоіванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, було успадковане її дочкою, ОСОБА_4, яка є відповідачем по справі та сестрою позивача, про що оформлено свідоцтво про право на спадщину за законом 21 жовтня 2003 року (а.с. 47).

Тому, при вирішенні позовних вимог суд керується нормами Цивільного Кодексу УРСР, а не нормами Цивільного Кодексу України 2004 року.

За ст. 549 ЦК УРСР встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Відповідно до змісту ст. 550 цього Кодексу вказаний строк може бути продовжено судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна.

У відповідності до роз'яснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 24.06.83 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (із змінами та доповненнями від 25.12.92) передбачений ст. 549 ЦК Української РСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку.

Доказів того, що позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суду не надано.

Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_3 у 2016 році надіслала на адресу Арбузинської державної нотаріальної контори документи про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, згідно повідомлення завідуючого Арбузинською державною нотаріальною конторою Миколаївської області (а.с. 12), позивачу запропоновано надіслати заяву про прийняття спадщини на майно матері із справжністю підпису, на якій повинна бути нотаріально засвідчена, для встановлення кола всіх спадкоємців спадкодавця.

Виходячи із загального розуміння поважності причини пропуску строку на прийняття спадщини в аспекті спадкового права, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця у вчиненні цих дій.

Також беручи до уваги роз'яснення, які містяться в абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7, де зазначено, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відтак не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Таке узгоджується із роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» про те, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Аналіз наявних у справі доказів не дає підстав для ствердження про поважність причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

З матеріалів справи вбачається, що на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця, ОСОБА_3 у вересні 2002 року мала можливість реалізувати своє спадкове право в рамках ЦК Української РСР особисто або через представника, однак не вчинила жодних належних дій для реалізації спадкових прав. Іншого судом не добуто.

Сам по собі факт необізнаності позивача про наявність спадкового майна, не свідчить про наявність об'єктивних перешкод в реалізації нею свого права на прийняття спадщини для подання заяви до нотаріуса щодо прийняття спадщини.

Проте, вказані причини, на які посилається позивач, є лише суб'єктивним фактором її несвоєчасного звернення до нотаріуса за оформленням спадщини, вони залежали лише від волі самого позивача та не можуть бути визнані поважними обставинами, які б давали суду підстави для продовження строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

Посилання позивача на ту обставину, що їй належить обов'язкова частка у спадщині, не заслуговують на увагу, оскільки право на обов'язкову частку є особистим, персоніфікованим.

Відповідно до п.п. "в" п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 31.01.1992 року № 2 "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні" передбачено, що спадкоємець, який претендує на обов'язкову частку у спадщині повинен подати заяву про прийняття спадщини. Фактичне прийняття обов'язкової частки у спадщині законодавством не передбачено.

Як видно, зазначені обставини, на які посилається позивач, як на поважність причин пропуску шестимісячного строку на прийняття спадщини, не є поважними.

Також, із 2002 року і по час ухвалення спірного рішення пройшов час більше 14 (чотирнадцяти) років, при цьому позивач не надала суду доказів поважності причин пропуску звернення до нотаріуса та протязі всього цього часу.

За такого, враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе відмовити позивачу в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 60, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Арбузинська державна нотаріальна контора про продовження строку для прийняття спадщини - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 05 грудня 2016 року

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова