Справа № 474/830/16-ц
Провадження № 4-с/474/11/16
УХВАЛА

02.12.16 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Тодосьєвої А.С.

скаржника ОСОБА_1

державного виконавця Павленко А.В.

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження, -

встановив:

24.11.2016р. до суду надійшла скарга ОСОБА_1, в якій останній просить визнати неправомірно винесеною та скасувати постанову державного виконавця Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження № 52856983 з примусового виконання рішення апеляційного суду Миколаївської області від 28.05.2015р. у справі № 474/1232/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Державний ощадний банк України 243 грн. 60 коп. судового збору на підставі виконавчого листа виданого 03.11.2016р. Врадіївським районним судом Миколаївської області, яка винесена державним виконавцем 10.11.2016р.

Скарга обґрунтована тим, що 02.04.2015р. Врадіївським районним судом Миколаївської області винесено рішення у справі № 474/1232/15-ц за позовом ПАТ Державний ощадний банк України до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 1 від 16.01.2009р. в розмірі 1 250 294 грн. 07 коп. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 28.05.2015р. рішення суду першої інстанції було змінено в частині розміру суми заборгованості, яка була визначена апеляційною інстанцією в розмірі 844 081 грн. 34 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Таким чином рішення по даній справі набрало законної сили після його перегляду апеляційним судом Миколаївської області, тобто 28.05.2015р.

03.11.2016р. Врадіївським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист про стягнення з скаржника на користь ПАТ Державний ощадний банк України судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. Вказаний виконавчий лист стягувач пред'явив до виконання 09.11.2016р., а 10.11.2016р. державним виконавцем Врадіївського ВДВС ГТУЮ в Миколаївській області Павленко А.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52856983, яку скаржник отримав 15.11.2016р. рекомендованим листом з повідомленням.

На думку скаржника, враховуючи вимоги Закону України Про виконавче провадження, в редакція яка діяла до 05.10.2016р., останнім днем пред'явлення стягувачем виконавчого листа на підставі рішення апеляційного суду Миколаївської області по справі № 474/1232/15-ц є 29.05.2016р., а тому виконавчий лист мав бути повернутий без виконання на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження, в редакції яка діє з 05.10.2016р.

Крім того, скаржник зазначає, що державним виконавцем не перевірено відповідність виконавчого листа вимогам Закону України Про виконавче провадження, оскільки номер справи зазначений у виконавчому листі № 474/1232/14-ц не відповідає номеру справи зазначеному у рішенні Врадіївського районного суду Миколаївської області від 02.04.2015р. та рішенні апеляційного суду Миколаївської області від 28.05.2015р. - № 474/1232/15-ц, а тому виконавчий лист мав бути повернутий без виконання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження, в редакції яка діє з 05.10.2016р.

В судовому засіданні скаржник підтримав вимоги скарги та просили суд її задовольнити.

Державний виконавець Павленко А.В. заперечила проти задоволення скарги та пояснила, що під час відкриття виконавчого провадження вона керувалася строком пред'явлення виконавчого листа до виконання, який зазначений безпосередньо в останньому.

Заслухавши пояснення скаржника, державного виконавця, дослідивши матеріали скарги та виконавчого провадження судом встановлено наступне.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 02.04.2015р. позовні вимоги ПАТ Державний ощадний банк України до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенні, в задоволенні вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ Державний ощадний банк України про визнання окремих пунктів кредитного договору недійсним, відмовлено.

28.05.2015р. апеляційний суд Миколаївської області рішення суду першої інстанції змінив в частині розміру суми заборгованості, яка була визначена апеляційною інстанцією в розмірі 844 081 грн. 34 коп., в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

03.11.2016р. Врадіївським районним судом Миколаївської області на виконання рішення апеляційного суду Миколаївської області від 28.05.2015р., за заявою ПАТ Державний ощадний банк України від 02.06.2015р. за вх. № 2603/15, виданий виконавчий лист про стягнення з скаржника на користь ПАТ Державний ощадний банк України 243 грн. 60 коп. судового збору. При цьому, строк пред'явлення виконавчого листа до виконання зазначено до 28 травня 2018 року.

10.11.2016р., за заявою ПАТ Державний ощадний банк України від 03.11.2016р.,старшим державним виконавцем відділу ДВС Врадіївського РУЮ ОСОБА_2 винесено постанову ВП № 52856983 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 474/1232/14-ц, виданого Врадіївським районним судом Миколаївської області 03.11.2016р., постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ Державний ощадний банк України 243 грн. 60 коп. судового збору. Вказана постанова направлялась скаржнику супровідним листом відповідно до положень ст. 28 Закону України Про виконавче провадження.

З довідки канцелярії Врадіївського районного суду Миколаївської області № 04-30/1029/16 від 02.12.2016р. вбачається, що цивільній справі за позовом ПАТ Державний ощадний банк України до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки присвоєно № 474/1232/14-ц, провадження 2/474/6/15. Також з вказаної довідки слідує, що судом не вирішувалося питання щодо видачі дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 1 ст. 384 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Згідно ч. 1 ст. 385 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

05.10.2016р. набрав чинності Закон України Про виконавче провадження від 02.06.2016р. № 1404-VIII (далі - Закон).

Статтею 74 Закону передбачено право сторін, інших учасників та осіб на оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У відповідності до ст. 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно ч. 1 ст. 4 Закону, у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк предявлення рішення до виконання.

В свою чергу, ч. 4 ст. 4 Закону передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк предявлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст. 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ предявлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Статтею 18 Закону визначено, що: виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1); виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2).

Отже, з аналізу вказаних положень Закону слідує, що законодавцем визначено чіткий перелік підстав для повернення виконавчого документа без виконання, при цьому будь-які неточності у зазначенні номеру рішення, згідно з яким видано документ, саме по собі, не є безумовною підставою для такого повернення, а вказана ситуації вирішується в порядку визначеному ст. 369 ЦПК України, згідно якої суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі.

Крім того слід зазначити, що згідно довідки канцелярії Врадіївського районного суду Миколаївської області № 04-30/1029/16 від 02.12.2016р. цивільна справа, за результатами розгляду якої видано виконавчий лист від 03.11.2016р., введене в систему документообігу суду під № 474/1232/14-ц, що підтверджується обліково-статистичною карткою справи, а тому зазначення номеру рішення у виконавчому листі відбувалося на підставі даних документообігу суду, що відповідає дійсному номеру рішення за номером справи.

В свою чергу, якщо в судових рішеннях допущено описки, це питання вирішується в порядку визначено ст. 219 ЦПК України.

Щодо пропущення строку предявлення виконавчого документа до виконання, яке є безумовною підставою для повернення виконавчого документу без виконання, слід зазначити, що це питання слід розглядати в контексті положень Закону, в редакції яка діяла до 05.10.2016р. та в новій редакції.

Так, згідно ч. 1 ст. 22 Закону, в редакції яка діяла до 05.10.2016р., виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьохмісяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 1 ч. 2 вказаної статті визначено, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, для виконання судових рішень встановлюються з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону, в редакції яка діяла до 05.10.2016р., строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред'явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Вказані положення щодо перебігу та переривання строків пред'явлення виконавчого документу до виконання кореспондуються з положеннями ст. 12 Закону, однак різняться щодо самих строків пред'явлення.

Так, ч. 1 ст. 12 Закону, визначено, що виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Таким чином, в сукупності вищевикладеного слідує, що враховуючи приписи Закону, в редакції яка діяла до 05.10.2016р., стягувач мав право пред'явити до виконання виконавчий лист до 29.05.2016р., тобто протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням апеляційної інстанції законної сили, при цьому пропуск цього строку має наслідком повернення виконавчого документа.

Під час судового розгляду встановлено, що виконавчий лист виданий 03.11.2016р., та в останньому зазначено, що рішення набрало законної сили 28.05.2015р., строк пред'явлення виконавчого листа до виконання до 28.05.2018р., тобто виконавчий лист виданий поза межами строку в один рік для пред'явлення виконавчого документа до виконання, який встановлений Законом, в редакції яка діяла до 05.10.2016р., та мала враховуватися при видачі виконавчого листа, однак в ньому зазначено строк пред'явлення до виконання за правилами Закону в новій редакції.

В свою чергу, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, предявляються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Отже, законодавцем чітко визначено, що строк пред'явлення до виконання виконавчих документів в один рік, який обраховуються за правилами визначеними Законом, в редакції яка діяла до 05.10.2016р., автоматично продовжується до трьох років, лише за умови, що ці виконавчі документи були видані до набрання чинності Законом в новій редакції.

Водночас, з матеріалів скарги та виконавчого провадження вбачається, що виконавчий лист був виданий 03.11.2016р. та пред'явлений до виконання 09.11.2016р., тобто після набрання чинності Закону та поза межами строку,який, на час наявності у стягувача права на пред'явлення останнього до виконання, був визначений чинним законодавством, а тому в даному випадку правила п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону щодо продовження строку пред'явлення виконавчого документу до виконання протягом трьох років не застосовуються.

При цьому слід зазначити, що питання щодо поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання вирішується судом в порядку визначеному ст. 371 ЦПК України за заявою стягувача.

Згідно довідки канцелярії Врадіївського районного суду Миколаївської області № 04-30/1029/16 від 02.12.2016р. питання щодо поновлення пропущеного строку пред'явлення вказаного виконавчого листа до виконання судом не вирішувалося, як не вирішувалися і інші питання пов'язанні з його виконанням чи оформленням.

З огляду на вищевикладене, скарга ОСОБА_1 є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки згідно вимог Закону державний виконавець має керуватися не тільки інформацією відображеною у виконавчому документі, а в першу чергу вимогами законодавства, в тому числі щодо встановленого чинним законодавством строку пред'явлення виконавчого листа до виконання та його дотримання.

Таким чином, враховуючи, що під час видачі виконавчого листа та його пред'явлення до виконання не були дотриманні вимоги законодавства, які, в свою чергу, не були усунені в спосіб визначений останнім, державний виконавець не мав права прийняти виконавчий лист від 03.11.2016р. № 474/1232/14-ц до виконання, а мав вирішити питання щодо його повернення без виконання у зв'язку пропуском встановленого законом строку предявлення виконавчого документа до виконання (п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону, в редакції від 05.10.2016р.).

Статтею 389 ЦПК України визначено, що про виконання ухвали відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 293, 383-389 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови від 10.11.2016р. про відкриття виконавчого провадження № 52856983 з примусового виконання рішення апеляційного суду Миколаївської області від 28.05.2015р. у справі № 474/1232/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Державний ощадний банк України 243 грн. 60 коп. судового збору на підставі виконавчого листа виданого 03.11.2016р. Врадіївським районним судом Миколаївської області.

Скасувати постанову державного виконавця Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 від 10.11.2016р. про відкриття виконавчого провадження № 52856983 з примусового виконання рішення апеляційного суду Миколаївської області від 28.05.2015р. у справі № 474/1232/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Державний ощадний банк України 243 грн. 60 коп. судового збору на підставі виконавчого листа виданого 03.11.2016р.

Державному виконавцю Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 повідомити Врадіївський районний суд Миколаївської області та ОСОБА_1 про виконання ухвали в порядку визначеному ст. 389 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пяти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Врадіївський районний суд.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі осіб, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ф.Г. Сокол