Апеляційний суд Житомирської області
Справа №290/575/16-ц Головуючий у 1-й інст. Бабич С. В.
Категорія 51 Доповідач Жигановська О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Жигановської О.С.

суддів Коломієць О.С., Якухно О.М.

при секретарі судового

засідання Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Романівської районної державної адміністрації Житомирської області, про позбавлення батьківських прав

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 25 жовтня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з названим позовом, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначила, що до 10.08.2009 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_5. Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 08.04.2013 року на її користь із відповідача стягуються аліменти на утримання сина у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку щомісячно. ОСОБА_3 як батько не цікавиться життям сина, має значну заборгованість по аліментам та притягувався до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від їх сплати, не бере участі у його вихованні й утриманні, крім того, не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон. Посилаючись на вказані обставини, просила задовольнити позовні вимоги і позбавити відповідача батьківських прав.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 25 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що висновком органу опіки та піклування Романівської РДА визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, але суд безпідставно відхилив цей висновок.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, мотивуючи таким.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі до 10.08.2009 року, від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.8-9).

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 08.04.2013 року із відповідача стягуються аліменти на утримання сина у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.02.2013 року до досягнення дитиною повноліття. (а.с.16).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 вказувала на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки останній після розірвання шлюбу не приймає участі у житті сина, не здійснює за ним догляду, не бере участі в утриманні дитини взагалі та не сплачує визначені судом аліменти, тобто свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Крім того, відповідач має значну заборгованість по аліментам, а вироком Романівського районного суду Житомирскої області від 12 листопада 2014 року його притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.164 КК України (злісне ухилення від сплати аліментів за рішенням суду) у вигляді штрафу (а.с. 16).

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Романівської райдержадміністрації від 21.07.2016 року №1568, орган опіки та піклування визнав доцільним позбавлення батьківських прав відповідача щодо малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки батько у вихованні сина участі не бере, його розвитком, станом здоров'я, навчанням та вихованням не цікавиться, а також був притягнутий до кримінальної відповідальності за несплату аліментів (а.с.43).

Дійсно, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 вироком суду був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.164 КК України, тобто за злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини (а.с.16). Згідно довідки ДВС Романівського РВДВС ГТУЮ від 14.06.2016 року №37794880 заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 13241,25 грн.(а.с.11-12).

Разом з тим, в матеріалах справи наявні докази щодо часткової сплати аліментів відповідачем протягом 2013-2016 років (а.с.37-40).

Орган опіки і піклування, надаючи відповідний висновок, належним чином не дослідив взаємовідносини відповідача із сином, обмежившись лише відомостями, наведеними у характеристиці, виданій дирекцією Миропільської гімназії, де навчається дитина та судовими рішеннями про стягнення аліментів і притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ухилення від їх сплати. Згаданий висновок носить формальний характер, не мотивований і не обґрунтований достатніми фактами, які би свідчили про необхідність і доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини.

Крім того, із пояснень ОСОБА_7 вбачається, що він має бажання спілкуватися із сином, приймати участь у його вихованні та утримання, крім того зобов'язується налагодити стосунки із дитиною як батько (а.с.47).

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Зважаючи на викладене, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а судом встановлено, що порушені відповідачем вимоги законодавства щодо виховання дитини не носять системного, умисного характеру, ОСОБА_7 категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав, прагне брати участь у вихованні дитини, тому суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Разом з тим, дійшовши висновку про необхідність попередити відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання сина, суд не зазначив про це у резолютивній частині рішення, тому дана помилка підлягає виправленню шляхом зміни судового рішення у названій частині.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 25 жовтня 2016 року змінити, доповнивши резолютивну частину рішення наступним абзацом: «Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків».

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: