Справа № 161/9812/16-ц
Провадження № 2/161/3631/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Турук І.Р.

з участю: відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свій позов обґрунтовує тим, що 01.12.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, сплаті відсотків за користування кредитними коштами та іншими витратами, просить стягнути з відповідача в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 18094,55 грн. заборгованості за кредитним договором станом на 31.05.2016 року та судові витрати по справі.

Представником позивача надане клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує у разі виникнення обставин, передбачених ч.1 ст.224 ЦПК України.

Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечили.

Заслухавши пояснення відповідача та її представника, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи судом встановлено, що 01.12.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній був наданий кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на укладення кредитного договору, підписавши заяву разом з умовами надання банківських послуг та правилами користування платіжною карткою.

Крім того, при укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею ст. 60 ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

У відповідності до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні відповідач пояснила, що рахунком за даним кредитним договором користувалася рідко, кредитні кошти використовувалала в невеликих сумах, все використане повертала вчасно, деколи на рахунку були її власні кошти, станом на 19.06.2014 року заборгованості за кредитним договором не мала. До 5 серпня 2015 року жодних операцій по рахунку не проводила, в цей же день з її рахунку були викрадені всі наявні на ньому кредитні кошти і перераховані на інший рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк», про що вона в цей же день повідомила керівництво банку з проханням провести службове розслідування, оскільки вважала і вважає, що крадіжка коштів з її рахунку була можлива лише працівниками банку або за їх посередництвом. Крім того, суду повідомила, що оскільки кошти були перераховані на рахунок, відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк», є можливим встановити особу власника рахунку та стягнути з останнього вкрадені кошти. 23 вересня 2015 року на її рахунок банком були повернуті 5009,99 грн. як кошти вкрадені 05.08.2015 року. Інша сума повернута не була. Після 05.08.2015 року кредитними коштами не користувалася. В подальшому неодноразово зверталася до банку з проханням встановити винних у даній ситуації осіб, однак отримувала відписки. Покликаючись на викладені обставини, в задоволенні позову просила відмовити.

Пояснення відповідача повністю підтверджуються матеріалами справи, зокрема: випискою по картці/рахунку відповідача 398439, заявами, зверненнями відповідача до банківської установи, повідомленнями ПАТ КБ «ПриватБанк» ( а.с.50-52, 53-57).

На основі встановлених обставин суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача у наявності заборгованості за кредитним договором від 01.12.2010 року станом на 31.05.2016 року.

Представник позивача в судове засідання не зявився, інших, ніж відповідач обставин щодо крадіжки коштів з рахунку відповідача суду не повідомив, вину самої ОСОБА_1 в крадіжці коштів не довів, винна в крадіжці коштів особа банком не встановлена. На думку суду банк мав можливість не лише встановити винну особу, а й повернути всі викрадені кошти, оскільки ОСОБА_1 про це повідомила банк за декілька хвилин після крадіжки. Крім того, банк не звертався до правоохоронних органів з приводу крадіжки коштів та повернув на рахунок ОСОБА_1 частину суми викрадених коштів, що свідчить визнання банком невинуватості останньої у такій крадіжці.

Таким чином, беручи до уваги обставини, підтверджені належними та допустимими доказами, які були досліджені судом, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити.

На підставі ст.ст. 526, 610, 1047, 1053, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 10, 57, 60, 88, 197, 208, 209, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк