УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, Реєстраційна служба Бобринецького районного управління юстиції, про скасування записів в Державному реєстрі речових прав, визнання договору дарування житлового будинку з господарськими спорудами частково недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання прав власності на ј частини житлового будинку з господарськими будівлями у порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 22 серпня 1964 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 укладено шлюб, від якого у них народились діти - сторони по справі. За час шлюбу та спільного проживання батьками було збудовано житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. 31 березня 2006 року на ім'я батька ОСОБА_9 видано свідоцтво про право власності на зазначений вище об'єкт нерухомого майна, яке зареєстроване Бобринецькою дільницею Кіровоградського обласного об'єднаного бюро технічної інвентаризації та у Державному реєстрі речових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін - ОСОБА_11

Після її смерті відкрилася спадщина, яку прийняли спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_9 та позивач.

З метою оформлення права власності на спадкове майно позивач 20 листопада 2014 року звернувся до приватного нотаріуса Бобринецького районного нотаріального округу з заявою про видачу на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_11 на ј частку житлового спірного будинку з господарсько-побутовими спорудами, проте, нотаріус відмовила йому у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність на ім'я спадкодавця правовстановлюючого документа на об'єкт нерухомого майна.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько сторін, ОСОБА_9 Проте, як стало відомо позивачеві, за життя ним було укладено договір дарування від 28 травня 2013 року за умовами якого ним було подаровано спірний житловий будинок сестрі позивача - відповідачу у справі, ОСОБА_7

Позивач зазначав, що про це йому стало відомо під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Рішенням суду від 09 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнано таким, що втратив право користування спірним житловим будинком по АДРЕСА_1.

На підставі наведеного просив суд скасувати записи в Державному реєстрі речових прав, визнати договір дарування житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами частково недійсним, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнати право власності на ј частки житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами у порядку спадкування.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що свідоцтво про право власності померлого ОСОБА_9 на житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та рішення виконавчого комітету Бобринецької міської ради Кіровоградської області № 92 від 28 березня 2006 року, на підставі якого видане зазначене Свідоцтво є чинними. Договір дарування 28 травня 2013 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 відповідає вимогам законодавства України, оскільки спірний житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами є приватною власністю ОСОБА_9 оскільки набутий ним в процесі реалізації права на безоплатну приватизацію житла.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з 22 серпня 1964 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що зроблено актовий запис Бюро ЗАГС Ленінського району м. Красноярська за № 453.

Відомості про розірвання шлюбу між ними відсутні, прізвище дружини після шлюбу «ОСОБА_7».

Сторони по справі є дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_11

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін по справі ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 18 грудня 2012 року.

З довідки Бобринецької міської ради № 4381 від 20 грудня 2012 року вбачається, що на час смерті ОСОБА_11, позивач та батьки проживали разом, складали одну сім'ю та вели спільне господарство в спірному будинку.

Позивач був прописаний з 26 травня 1993 року у спірному домоволодінні.

Відповідно до свідоцтва про право власності, житловий будинок в АДРЕСА_1 належав ОСОБА_9 - батьку сторін. Свідоцтво видане на підставі рішення Бобринецької міської ради № 92 від 28 березня 2006 року.

Згідно рішення Бобринецької міської ради № 92 від 28 березня 2006 року виконком міської ради вирішив погасити договір купівлі-продажу від 29 серпня 2002 року № 886, оформити право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 на ОСОБА_9

Відповідно до договору дарування від 28 травня 2013 року укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, батько подарував відповідачу будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до спадкової справи № 29/2013, заведеної 19 грудня 2013 року, ОСОБА_6 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_9 Згідно інформаційних довідок, наявних в матеріалах спадкової справи, спадкові справи після смерті ОСОБА_9 не заводились, заповіти не посвідчувались.

Як вбачається з спадкової справи № 81/2014 постановою нотаріуса від 20 листопада 2014 року було відмовлено ОСОБА_6 на його звернення, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_11 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. (ст. 213 ЦПК України)

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з рішення Бобринецької міської ради № 92 від 28 березня 2006 року про оформлення права власності на спірний житловий будинок воно видано на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування» та Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Матеріали справи не містятьдоказів того, що житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 було набуто ОСОБА_9 саме в процесі реалізації права на безоплатну приватизацію житла.

Таким чином, суди попередніх інстанцій у порушення зазначених вимог закону не з'ясували на якій правовій підставі ОСОБА_9 було набуто право власності на спірне домоволодіння та чи є воно спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9.

Допущені судами неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, тому рішення судів попередніх інстанцій на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова