АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/1377/16-ц 22-ц/774/2190/К/16
Справа № 216/1377/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2190/К/16 суддя Бутенко М.В.
Категорія № 5 (IV) Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Зубакової В.П., Бондар Я.М.

секретар: Чубіна А.В.

за участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа Центрально-Міський районний відділ м. Кривий Ріг Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником будинку № 48 по вул. Тереховського у м. Кривому Розі. Відповідач по справі ОСОБА_5 вселилась в будинок у 1993 році, як дружина сина позивача. У 2011 році за рішенням суду шлюб між відповідачем та сином позивача було розірвано, однак ОСОБА_5 по теперішній час продовжує проживати у спірному будинку, однак за комунальні послуги не сплачує та відмовляється добровільно виїжджати з будинку.

Вона з 1998 року проживала у дочки, однак на даний час вирішила повернутись з чоловіком до свого будинку. Відповідач успадкувала після смерті батьків частину квартири в Житомирській області, тобто має інше житло.

Вважає, що відповідач не має законних підстав для проживання у спірному будинку всупереч волі власника, у звязку з чим позивач просила суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном будинком за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Тухачевського, 48, шляхом примусового виселення ОСОБА_5

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності домоволодінням № 48 по вул. Тереховського в м. Кривому Розі шляхом виселення відповідача ОСОБА_5 за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Тереховського, буд. № 48.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Зокрема, апелянт посилається на те, що судом не враховано, що відповідач була одружена з сином позивача та вселилась до спірного будинку за згодою позивача, а припинення сімейних відносин з власником будинку, не позбавляє відповідача права користування займаним приміщенням.

Також відповідача зазначає, що не існує та в ході судового розгляду не було встановлено жодної з підстав для її виселення зі спірного будинку, передбачені ст. 116 ЖК України.

На думку ОСОБА_5, судом не звернуто увагу, що спірний будинок є її єдиним місцем проживання, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_2, з підстав, передбачених п.п. 1, 4 ст. 309 ЦПК України.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам Закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.1990 року належить на праві власності будинок № 48 по вул. Тереховського в м. Кривому Розі (а.с. 7-8).

Відповідач ОСОБА_5 зареєстрована у будинку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Тереховського, 48 з 12.07.1993 року (а.с. 19-21, 31)

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 25.11.2011 року шлюб між сином позивача ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_5 було розірвано (а.с. 9).

Відповідно до довідки Грузької сільської ради № 87 від 03.03.2016 року, позивач ОСОБА_2 з 1997 року і до теперішнього часу постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

20 лютого 2016 року позивачем ОСОБА_2 на імя відповідача ОСОБА_5 була складена заява-вимога про виселення зі спірного будинку в термін 30 днів з дня надіслання цієї вимоги (а.с. 18).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_2 зазначила, що відповідач, всупереч волі власника, не має законних підстав для проживання у спірному будинку, оскільки не є членом сімї власника та договір найму не укладала.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з законності та обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2

Однак, колегія суддів не може погодитись з даним висновком суду, виходячи з наступного.

Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку(квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Частиною 4 даної статті передбачено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Порядок виселення із жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, визначено у ст. 116 ЖК України, а саме: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Сторонами не оспорюється, що відповідач ОСОБА_5 вселилась зі згоди позивача ОСОБА_2 у спірний будинок у 1993 році, як дружина сина позивача ОСОБА_2 ОСОБА_6 та продовжує проживати по теперішній час, а тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що судом не враховано, що вона була одружена з сином позивача та вселилась до спірного будинку за згодою позивача, а припинення сімейних відносин, не позбавляє її права користування займаним приміщенням.

Як вбачається з акту від 21.03.2016 року, складеного головою квартального комітету, зі слів сусідів спірного будинку, відповідач ОСОБА_5 в будинку № 48 по вул. Тереховського мешкає більше 20 років по сьогоднішній день. Веде господарство по утриманню за будинком та прилеглих до нього будівель, сплачує комунальні послуги, а також слідкує за порядком та чистотою на подвірї та на прилеглій земельній ділянці (а.с. 44).

Таким чином, колегія погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що не існує та в ході судового розгляду не було встановлено жодної з підстав для її виселення зі спірного будинку, передбачені ст. 116 ЖК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не врахував вищезазначені вимоги Закону та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з підстав, передбачених п.п. 1, 4 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа Центрально-Міський районний відділ м. Кривий Ріг Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: В.П. Зубакова

ОСОБА_7