Справа № 297/1180/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

28 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої Боднар О.В.,

суддів Мацунича М.В., Бисаги Т.Ю.,

за участю секретаря Кухти М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1, що діє від імені публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», на ухвалу Берегівського районного суду від 30 серпня 2016 року справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, -

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Берегівського районного суду від 30 серпня 2016 року (а.с. 146-147) відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Універсал Банк» про виправлення описки у рішенні цього ж суду від 08 жовтня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

В апеляційній скарзі (а.с. 156-158) представник банку просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Виправити описку в резолютивній частині рішення Берегівського районного суду від 08 жовтня 2015 року у цій справі, виключивши словосполучення «що згідно курсу НБУ станом на 08 жовтня 2015 року складає 129 506 (сто двадцять девять тисяч пятсот девять) грн. 15 коп.».

Зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права та безпідставно стягнув заборгованість у національній валюті та відмовив позивачу у задоволенні його заяви про виправлення описки.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що у травні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором № 15/256К-07 від 28 березня 2007 року у розмірі 7 279,31 дол.США.

Звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, загальною площею 41,88 кв.м., що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м.Берегово, вул.Стефаника, 75/13 в межах суми заборгованості за кредитним договором.

Вирішити питання щодо судових витрат.

Заочним рішенням Берегівського районного суд від 08 жовтня 2015 року (а.с. 126-128) позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку суму заборгованості за кредитним договором № 15/256К-07 від 28 березня 2007 року в розмірі 6 088,77 дол.США, що згідно з курсом НБУ станом на 08 жовтня 2015 року складає 129 509,15 коп.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки вищезазначену квартиру в межах суми заборгованості за кредитним договором № 15/256К-07 від 28 березня 2007 року у розмірі 6 088,77 дол.США.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Звертаючись із заявою про виправлення описки від 15 серпня 2016 року № 041/16-492 (а.с. 137-138) представник банку, посилаючись на висновок ВСУ, висловлений у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14, просив виправити описку в п.2 резолютивної частини рішення суду першої інстанції, виключивши словосполучення: «що згідно курсу НБУ станом на 08 жовтня 2015 року складає 129 509,15 грн.».

Зазначав, що суд першої інстанції в п.2 резолютивної частини рішення помилково зазначив суму боргу в гривневому еквіваленті, незважаючи на відсутність такої вимоги у прохальній частині позовної заяви.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Згідно зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (далі Положення).

Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Відповідно до розяснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет.

Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Вказане відповідає наведеному ВСУ у постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 6-1680цс15.

Аналогічний висновок висловлений ВСУ у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-190цс15.

Вищезазначене було враховано судом першої інстанції при ухваленні заочного рішення. Рішенням суду, як і просив позивач звертаючись з позовом, стягнуто борг в іноземній валюті, з посиланням на гривневий еквівалент суми боргу на момент вирішення справи.

За таких обставин, суд першої інстанції, відмовляючи позивачу в задоволенні заяви про виправлення описки, правильно дійшов висновку, що в резолютивній частині рішення від 08 жовтня 2015 року не допущено описки, оскільки судом в мотивувальній та резолютивній частинах наведені розрахунки з переведенням іноземної валюти в національну, за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення, відповідно до п.14 постанови Пленуму ВСУ від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» та стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором в іноземній валюті, згідно з заявленими позовними вимогами.

У постанові від 24 вересня 2014 року в справі №6-145цс14 Верховний Суд України сформулював правову позицію про те, що в силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі Декрет), вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Доводів, які можуть бути підставою для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє від імені публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», відхилити.

Ухвалу Берегівського районного суду від 30 серпня 2016 року справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

с у д д і :

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6