АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Одинак О.О., Кулянда М.І.

секретар Чубрей І.І.

за участю: представників ОСОБА_1- ОСОБА_2 і ОСОБА_3, ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, правонаступником якої є ОСОБА_2 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 травня 2016 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа Глибоцький районний сектор ДМС України про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом позбавлення осіб права користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області про зобов'язання не вчиняти дій та встановлення безстрокового житлового сервітуту відносно частини житлового будинку, -

встановила:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що їй належить на праві приватної власності житловий будинок, який розташований АДРЕСА_1. Вказане нерухоме майно розташоване на належній їй на праві власності земельній

№22-ц/794/954/16 Головуючий у І інстанції Цуренко В.А.

Категорія 19/27 Доповідач Перепелюк Л.М.

ділянці. У вказаному господарстві проживають відповідачі: ОСОБА_4 (зареєстрована та проживає), ОСОБА_6 - проживає без реєстрації. З 2012 року відповідачка ОСОБА_4 перестала бути членом сім'ї позивачки - власника будинку, оскільки рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області шлюб між сином позивачки ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_4 був розірваний. Після розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_4, остання почала зловживати своїм положенням колишньої невістки, зневажливо ставитись до неї, грубити та обзивати, перестала доглядати та допомагати позивачці по господарству.

Після того, як син позивачки перейшов жити до своєї громадянської дружини в її житловий будинок, життя позивачки взагалі стало нестерпним, оскільки негативне ставлення до неї відповідачки перетворилось на жорстоке поводження, зокрема, після обмеження рухливості позивачки у зв'язку з хворобою.

11 березня 2016 року представник позивачки ОСОБА_1- ОСОБА_3 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності (володіння, користування, розпорядження) належним їй житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами, які розташовані АДРЕСА_1 шляхом позбавлення ОСОБА_4 та ОСОБА_6, права користування житловим приміщенням - будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначав, що позивачка змушена була перейти і проживати зі свого будинку в будинок цивільної дружини свого сина, оскільки потребує сторонньої допомоги. Відповідачка ОСОБА_4 без згоди позивачки привела в спірний будинок свою матір, яка на даний час проживає і користується вказаним майном без згоди та дозволу позивачки.

23 березня 2016 року ОСОБА_4 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача: орган опіки та піклування Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області про зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні житловим будинком з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, встановлення безстрокового особистого житлового сервітуту відносно частини житлового будинку. Посилалася на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає у повному обсязі та з метою захисту свого конституційного права на житло (сервітутного права) та неповнолітніх дітей, які перебувають на її повному матеріальному утриманні і вихованні та проживають разом з нею у спірному житловому будинку, звертається до суду із зустрічним позовом. Зазначала, що в період з серпня 1997 року по червень 2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із сином позивачки ОСОБА_2. На підставі рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області у цивільній справі № 2-430/11 від 02.06.2011 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка та син. Діти проживають разом з нею у спірному житловому будинку. Її вселення у спірний житловий будинок у 1997 році відбулося, як члена сім'ї. З часом народилися діти, які також входили до складу їхньої сім'ї. Вселення членів сім'ї у житловий будинок, який належить громадянину на праві приватної власності є результатом реалізації права власника. Спірний житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами є єдиним відповідачки ОСОБА_7 ї її неповнолітніх дітей постійним місцем проживання частиною яких вони користуються для задоволення власних житлово-побутових потреб як колишні члени сім'ї власника житлового будинку і в яких виникло пожиттєве сервітутне право на користування ним для постійного проживання у спірному житловому будинку.

Просила суд, встановити безстроковий особистий житловий сервітут відносно частини житлового будинку АДРЕСА_1 для постійного проживання в ньому ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, не чинити перешкоди ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, у користуванні частиною житлового будинку АДРЕСА_1 відносно якого встановлено безстроковий особистий житловий сервітут. Просила суд у задоволенні первісного позову відмовити за безпідставністю позовних вимог, судові витрати покласти на позивачку ОСОБА_1

25 квітня 2016 року позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_4 подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог і просила суд, встановити безстроковий особистий житловий сервітут відносно частини житлового будинку будинку АДРЕСА_1, згідно технічного паспорту - 18 на вказаний житловий будинок та поповерхового плану садибного (індивідуального) житлового будинку (поверх 1 літера «А»), а саме: коридор 1-4 площею 2,4 кв. м; коридор 1-9 площею 8,9 кв. м; коридор 1-10 площею 4,5 кв. м; житлову кімнату 1-3 площею 11,9 кв. м; житлова кімната 1-12 площею 13,5 кв. м для постійного проживання в них ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, та надати їм в постійне безстрокове користування надвірну будівлю (літню кухню) літ. «Г» площею 64,5 кв. м. Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, у користуванні частиною житлового будинку АДРЕСА_1 відносно якого встановлено безстроковий особистий житловий сервітут з відповідною частиною господарських будівель та споруд. Зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В задоволенні первісного позову відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судові витрати покласти на первісного позивача ОСОБА_1

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2016 року у задоволенні змінених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 третя особа Глибоцький районний сектор ДМС України про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом позбавлення осіб права користування житловим приміщенням відмовлено.

У задоволенні змінених зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування Глибоцька районна державна адміністрація Чернівецької області про зобов'язання не вчиняти дій та встановлення безстрокового житлового сервітуту відносно частини житлового будинку відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_1, правонаступником якої є ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу.

Заявниця вважає, що судом винесено необґрунтоване і незаконне рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 травня 2016 року в частині відмови у задоволенні її позовних вимог скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги повністю.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Судом встановлено, що нерухоме майно по АДРЕСА_1 належить позивачці ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 29 грудня 2015 року.

Також судом встановлено, що на даний час у ньому проживає позивачка, а відповідачка ОСОБА_4 з дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 займають кімнату, кухню, коридор житлового будинку літ. «А», а також використовують приміщення літньої кухні літ. «Г» для здійснення підприємницької діяльності. Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін, показами свідків та іншими матеріалами справи.

Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не підтверджені належними і допустимими доказами посилання позивачки про проживання у спірному будинку відповідачки ОСОБА_6

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що відповідачка ОСОБА_4, яка була членом сім'ї позивачки, на даний час продовжує користуватися разом з неповнолітніми дітьми житловим будинком, а відповідачка ОСОБА_6 не проживає там, а приходить допомагати своїй дочці та внукам, тому відсутні правові підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Із позовом про виселення відповідачів позивачка в суд не зверталася.

Змінюючи позовні вимоги позивачка не навела ні підстав, ні правового обгрунтуваня для позбавлення відповідачів права користування житловим будинком.

Суд 1-ї інстанції правильно вважав, що у задоволенні змінених первісних позовних вимог слід відмовити.

Оскільки рішення суду 1-ї інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви не оскаржувалось, то в цій частині воно набрало законної сили.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Усупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, апелянт не надав суду належні та допустимі докази на спростування висновків суду першої інстанції.

Посилання апеляційної скарги на порушення судом 1-ї інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, та неправильних висновків суду і недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, спростовуються вищенаведеними обставинами справи, підтвердженими належними та допустимими доказами, і нормами матеріальними права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, правонаступником якої є ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: