АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1394/16 Доповідач - Ткач О.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Гірський Б. О.,

з участю секретаря Бріля В.Л.

у відсутність сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29.09.2016 року у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29 вересня 2016 року року позовні вимоги Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті вартості за навчання в розмірі 32 346,64 грн. задоволено частково:

стягнуто із ОСОБА_1 на користь Національної академії внутрішніх справ заборгованість по оплаті вартості навчання в сумі 31 426,64 грн. та 314,10 грн. судового збору;

в частині позовних вимог щодо стягнення 920 грн. - в задоволенні відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити Національній академії внутрішніх справ в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що воно ухвалено з неповним з'ясуванням обставин справи та порушенням норм матеріального права.

Зокрема , у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на:

- порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки позовні вимоги заявлені неналежним позивачем;

- порушення процедури інформування Національною академією внутрішніх справ курсанта про фактичні витрати на його утримання;

порушення Національною академією внутрішніх справ процедури добровільного врегулювання питання відшкодування витрат на навчання;

відсутність інформації про затверджені тарифи для Національної академії внутрішніх справ впродовж 2008-2012 років на тепло, воду, електропостачання;

невиключення із довідки-витрат речового майна перемінного особового складу періоду строкової військової служби з 01.09.2008 р. по 31.08.2009 р. ;

невірне застосування норм матеріального права, які не мають зворотньої дії в часі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити.

В серпні 2015 року Національна академія внутрішніх справ звернулась із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач з 01.09.2008 р. по 28.06.2012 р. проходив курс навчання на здобуття вищої освіти за державним замовленням за спеціальністю "Правознавство" згідно договору № ТР -34 від 09.09.2008 року. Після закінчення навчання відповідача направлено для подальшого проходження служби до УМВС України в Тернопільській області. Враховуючи те, що ОСОБА_1 навчався за рахунок державних коштів, а 29.08.2014 року його було звільнено до закінчення трьохрічного терміну перебування на службі у зв'язку із порушенням дисципліни, тому позивач повинен відшкодувати витрати понесені на його фахову підготовку.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що Національною академією внутрішніх справ на основі державного замовлення було здійснено підготовку фахівця за спеціальністю "Правознавство". Враховуючи те, що ОСОБА_1 навчався за рахунок державного бюджету, взяв зобов'язання відпрацювати 3 роки за місцем призначення, однак був звільнений з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни, тому з нього слід стягнути кошти, які пов'язані із харчовим, речовим та грошовим утриманням курсанта.

З вказаним висновком суду погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки він ухвалений з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01.03.2007 року затверджено "Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ", який визначає механізм відшкодування особами , які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС витрат. Пов'язаних з їх утриманням у таких закладах: у разі звільнення осіб із складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Згідно п. 6.28 Положення про вищі навчальні заклади МВС в редакції чинній з 22.03.2008 р. до 15.10.2013 року, - "Порядок та підстави відшкодування фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, у зв'язку з небажанням продовжувати навчання або порушенням дисципліни, а також у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ (офіцерського складу внутрішніх військ) визначаються:

- для осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ - Порядком відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року N 313;

- для військовослужбовців внутрішніх військ - Порядком відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року N 964.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 вересня 2008 року між виконавцем Київським Національним університетом внутрішніх справ, замовником Головним управлінням МВС України в Тернопільській області та ОСОБА_1 укладено Договір №Тр-34 "Про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ", предметом якого є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямком (спеціальністю) «Правознавство» (а.с. 8-9).

Умовами Договору № ТР-34 від 09.09.2008 року передбачено:

п. 2.1.6. - Щороку інформувати Особу про розмір фактичних витрат, пов'язаних з її утриманням;

п. 2.1.8 - Після відрахування особи (закінчення навчання) затвердити розрахунок фактичних витрат на її підготовку за весь термін навчання;

п. 2.3.5 - Після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначена Замовником, і відпрацювати не менше трьох років;

п. 2.3.6 - У разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі, згідно із затвердженим розрахунком;

п. 4.4 - У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку;

п. 7.6 Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє весь період навчання та на протязі 3-х років з дати призначення Особи на посаду Замовником.

Згідно наказу Київського Національного університету внутрішніх справ МВС України від 26.07.2008р. №714 ОСОБА_1 зараховано на навчання на 1 курс Київського національного університету внутрішніх справ за спеціальністю «правознавство» з 01 вересня 2008 року (а.с. 7).

28.06.2012 року відповідач ОСОБА_1 з відзнакою закінчив навчання та був призначений на посаду оперуповноваженого сектору БНОН КМ Тернопільського МВ УМВС (а.с. 10,22).

29.08.2013 року відповідача звільнено з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни (а.с. 23).

Позивачем суду надано:

довідку від 01.06.2012 року про фактично понесені витрати Національною академією внутрішніх справ пов'язані з навчанням відповідача, які становлять 32 346.64 грн. , з якою ОСОБА_1 був ознайомлений, що підтверджується його особистим підписом на довідці (а.с. 11);

довідки про підтвердження фактичних витрат понесених на оплату речового майна, комунальних послуг і вартості споживчих енергоносії ОСОБА_1 (а.с. 13-16).

Враховуючи вищевказані норми матеріального права та викладені обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про порушення ОСОБА_1 умов договору № ТР- 34 від 09.09.2008 р., та необхідність часткового повернення грошових коштів, які були затрачені на його професійну підготовку.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що суд неправильно застосував норми матеріального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, не містять правових підстав для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про задоволення позову відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Так, суд першої інстанції вирішуючи справу по суті, правомірно не застосував Закон України "Про формування та розміщення державного замовлення на підготовку фахівця, наукових, науково-педагогічних та робітничих кадрів, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів" № 5499 від 20.11.2012 року, оскільки фактичні витрати за навчання виникли за період 2008-2012 рік, а Закон набрав чинності лише з 01.01.2013 року.

Доводи апелянта, щодо невірного нарахування витрат понесених на його навчання, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки перевірити суму нарахувань, а відповідно і суму заборгованості ОСОБА_1 перед Національною академією внутрішніх справ суд апеляційної інстанції не в змозі, оскільки перевірка долучених до справи розрахунків тарифів, калькуляцій потребує спеціальних знань в галузі економіки та бухгалтерського обліку. В суді першої інстанції жодна із сторін не клопотала про залучення до справи спеціаліста або експерта для підтвердження своїх доводів та заперечень.

Згідно глави 1 "Апеляційне провадження" Розділу V "Перегляд судових рішень" Цивільного процесуального Кодексу України, суд апеляційної як і суд першої інстанції не наділений правом вимагати, а відповідно досліджувати докази, які не надавались суду першої інстанції в порядку ст.131 ЦПК, і ним не досліджувались. Адже, тим самим. буде порушено принцип змагальності, який передбачає право іншої сторони надати свої докази.

Згідно вимог ЦПК, суд апеляційної інстанції перевіряє справу в межах позовних вимог та доказів, які були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Доводи апелянта про невірне застосування норм матеріального права і неправомірне стягнення із нього коштів, суд апеляційної інстанції теж не приймає до уваги, оскільки лише Постанова Кабінету Міністрів України № 313 від 01.03.2007 року регулює порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, що передбачено п. 6.28 Положення про вищі навчальні заклади МВС в редакції чинній в період навчання відповідача, тобто до внесення змін законом від 15.10.2013 року.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції -

Ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.І. Ткач