ухвала

іменем україни

28 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Висоцької В.С., Маляренка А.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 31 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом, обґрунтовуючи який вказало, що 23 листопада 2005 року ОСОБА_4 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості. При цьому, він погодився з тим, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складають договір, що підтверджується його підписом.

Крім того, згідно з п.п. 3.2, 3.3 Умов, банк має право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 допустив заборгованість за даним договором, банк просив позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за договором від 23 листопада 2005 року б/н в сумі 34 675 грн 95 коп., яка утворилась станом на 30 квітня 2015 року та складається із боргу: за кредитом в сумі 5 835 грн 16 коп.; за процентами в сумі 26 713 грн 36 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 1 627 грн 43 коп.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 вересня 2015 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 31 травня 2016 року рішенняКоростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 вересня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто зОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»заборгованість за договором від 23 листопада 2005 року в сумі 9 021 грн 19 коп., яка утворилась станом на 30 квітня 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що позов подано в межах строку позовної давності, оскільки рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 червня 2013 року стягнуто заборгованість станом на 31 січня 2013 року, а строк дії картки до листопада 2012 року.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, є безпідставними та такими, що суперечать встановленим у справі обставинам.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 листопада 2005 року ОСОБА_4 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості.

При цьому, він погодився з тим, що підписана заява разом з Умовами, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, складають договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом.

За вищевказаним договором ОСОБА_4 була видана кредитна картка № 077091, на строк дії до листопада 2012 року.

Пунктами 3.2 і 3.3 Умов передбачено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Початковий кредитний ліміт встановлено в сумі 4 000 грн, 12 квітня 2007 року ліміт збільшено до 6 000 грн, 26 грудня 2008 року - до 7 900 грн, 10 січня 2009 року зменшено до 5 840 грн та 24 січня 2009 року встановлено - 5 840 грн.

Згідно з п.п. 8.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми позову.

Так, рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Житомирської області від 23 вересня 2013 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2013 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором від 23 листопада 2005 року б/н в сумі 25 323 грн 90 коп., яка утворилась станом на 31 січня 2013 року.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко В.С. Висоцька А.В. Маляренко