Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"25" березня 2016 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Бузовського В. В.,

при секретарі Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Одесі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ГУ ДМС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, усунення перешкод в користуванні майном, зобовязання зняття з реєстраційного обліку, -

встановив:

ОСОБА_1, звернулася до суду із зазначеним позовом та просила зобовязати ОСОБА_2, знятися з реєстраційного обліку в кв. № 167, в будинку № 76, по проспекту Добровольського, в місті Одесі та зобовязати його зареєструвати місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, просила визнати ОСОБА_3, таким що втратив право користування жилим приміщенням в в кв. № 167, в будинку № 76, по проспекту Добровольського, в місті Одесі та зобовязати його знятися з реєстраційного обліку за зазначеною адресою та зареєструвати місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування вимог до ОСОБА_2, посилалася на те, що вона перебуває із ним в зареєстрованому шлюбі, під час якого ними було набуто кв. № 167, в будинку № 76, по проспекту Добровольського, в місті Одесі, отже вони є співвласниками зазначеної квартири та яка належить їм на праві спільної сумісної власності. Разом із тим, її чоловік з жовтня 2013р., в квартирі не проживає, фактично створив іншу сімю. Реєстрація чоловіка в зазначеній квартирі змушує її нести додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Таким чином, із посиланням на вимоги Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» просить вимоги позову до ОСОБА_2, задовольнити.

В обґрунтування вимог до ОСОБА_3, посилається на те, що він є її сином, та до вересня 2008р., був членом її сімї, має зареєстроване місце проживання в кв. № 167, в будинку № 76, по проспекту Добровольського, в місті Одесі. Але ОСОБА_3, після реєстрації шлюбу в вересні 2008р., залишив місце проживання в зазначеній квартирі та переїхав жити до своєї дружини в АДРЕСА_1. Реєстрація сина, в квартирі, що належить їй на праві власності, змушує її нести додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Перепон в користуванні жилим приміщенням йому ніхто не чинив, його особисті речі в квартирі відсутні. Таким чином, із посиланням на вимоги ст. 405 ЦК України та вимоги Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» просить вимоги позову до ОСОБА_3, задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про місце та час його проведення повідомлені належним чином, що підтверджується розписками про отримання судових повісток (а.с. 49, 50), причини неявки не повідомляли, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надходили.

Суд ухвалює заочне рішення відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, про що не заперечували позивачка та її представник.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13.08.1977р., (а.с. 16). Квартира АДРЕСА_2 з 1992 року є спільною сумісною власністю ОСОБА_1, та ОСОБА_2, що підтверджується довідкою ЖБК «Жовтневий 25» (а.с. 12). ОСОБА_1, та ОСОБА_2, мають зареєстроване місце проживання в зазначеній квартирі з 1990 року (а.с. 13). Крім того, в зазначеній квартирі з 1996р., має зареєстроване місце проживання ОСОБА_3, який є сином співвласників квартири ОСОБА_1, та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 17).

Також встановлено, що в вересні 2008 року ОСОБА_3, зареєстрував шлюб та добровільно залишив зареєстроване місце проживання, перепон в користуванні жилим приміщенням йому ніхто не чинив, особисті речі ОСОБА_3, в квартирі відсутні, що підтверджується актом про не проживання (а.с. 14). Фактичне місце проживання ОСОБА_3, не встановлено.

Крім того, встановлено, що співвласник квартири ОСОБА_2, в жовтині 2013р., залишив місце проживання в кв. № 167, в будинку № 76, по проспекту Добровольського, в місті Одесі, місце його фактичного проживання не встановлено.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В частині вимог до ОСОБА_3, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині визнання його таким що втратив право користування жилим приміщенням в кв. № 167, в будинку № 76, по проспекту Добровольського, в місті Одесі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_3 15.12.1979 р.н, як колишній член сімї власника будинку, втратив право користування жилим приміщенням в кв. № 167, в будинку № 76, по проспекту Добровольського, в місті Одесі, у звязку із не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на

підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, рішення суду про визнання ОСОБА_3 15.12.1979 р.н, таким, що втратив право користування жилим приміщенням є достатньою підставою для зняття його з реєстраційного обліку в кв. № 167, в будинку № 76, по проспекту Добровольського, в місті Одесі і не потребує задоволення додаткової вимоги про зобовязання відповідача знятися з реєстраційного обліку.

В частині зобовязання ОСОБА_3, зареєструватися за іншим місцем фактичного проживання, вимоги задоволенню не підлягають, оскільки статтею третьою ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні не встановлено та позивачкою не доведено, яким чином та в який спосіб ОСОБА_3, після зняття його з реєстраційного обліку в кв. № 167, в будинку № 76, по проспекту Добровольського, в місті Одесі (у звязку із втратою права на проживання), проживаючи фактично за іншою адресою без реєстрації, буде порушувати (не визнавати, оспорювати) будь-які права власника квартири позивачки ОСОБА_1 Крім того, зазначена позивачкою адреса фактичного проживання відповідача ОСОБА_3, не підтверджена жодним належним доказом, а реєстрація місця проживання (постійного, тимчасового) фізичної особи на підставі рішення суду чинним законодавством не передбачена.

В частині вимог до ОСОБА_2, вимоги позову задоволенню не підлягають в повному обсязі з наступних підстав. так встановлено, що ОСОБА_2, є співвласником кв. № 167, в будинку № 76, по проспекту Добровольського, в місті Одесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобовязує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Виходячи із аналізу зазначених норм права слід дійти висновку про те, що зняття з реєстраційного обліку власника будинку (квартири) без припинення його права власності на цей будинок (квартиру) чинним законодавством не передбачено. Зобовязання власника здійснити реєстрацію місця тимчасового проживання за іншою адресою (відмінною за адресу знаходження власності), на підставі рішення суду, чинним законодавством не передбачена.

Посилання позивачки на те, що вона несе додаткові витрати за ОСОБА_2, з оплати житлово-комунальних послуг, суд до уваги не приймає, оскільки частиною четвертою ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобовязує, отже позивачка після чергової сплати витрат на житлово-комунальні послуги (або за певний період в межах строку позовної давності) не позбавлена права на предявлення позову до співвласника про стягнення половини коштів витрачених на утримання майна, що перебуває в спільній сумісній власності, або встановити порядок користування майном із відкриттям окремих особових рахунків по оплаті комунальних послуг.

З іншими вимогами або з інших підстав, позивачка до суду не зверталася.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені нею судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 212-215, 224-227 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ГУ ДМС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, усунення перешкод в користуванні майном, зобовязання зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп.

В решті вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: