Провадження № 2/537/1081/2016
Справа № 537/4445/16-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.12.2016 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Мурашової Н.В., за участю секретаря Шаповал М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 15.12.2013 року в розмірі 532600 грн. В обґрунтування позову зазначено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики від 15.12.2013 року, за яким ОСОБА_1 передав в позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 20000 дол. США. А ОСОБА_2 зобов'язалась повернути зазначені кошти в строк до 15.12.2015 року. Однак ОСОБА_2 не виконала своїх зобов'язань за договором позики. За таких обставин позивач звернувся до суду з позовом для захисту своїх прав та інтересів.

В судовому засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити.

Відповідач та її представник позовні вимоги визнали в повному обсязі, не заперечували проти їх задоволення.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

15.12.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики. За умовами договору ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 позику - грошові кошти в розмірі 20000 доларів США на строк до 15.12.2015 року. Цей факт підтверджено письмовою розпискою ОСОБА_2 від 15.12.2013 року. (а.с.6).

В ст. 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зміст договору укладеного між сторонами не суперечить вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам та відповідає, загальним вимогам і додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Статтею 3 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

ОСОБА_2 визнала, що уклала із ОСОБА_1 договір позики від 15.12.2013 року, за яким отримала грошові кошти в сумі 20000 доларів США, але не виконала в повному обсязі своїх зобов'язань, не повернула ОСОБА_1 в повному обсязі грошові кошти в строк до 15.12.2015 року. У зв'язку з чим заборгованість за договором становить 20000,00 дол. США, що по курсу дорівнює 532600,00 грн..

Відповідно до ст. 10,11,60,61 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїм правом щодо предмета спору на власний розсуд. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Враховуючи, що відповідач визнала позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на судовий збір в розмірі 5739,40 грн..

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 79, 81, 88, 212 - 215, 222, 223, 224-227 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 15.12.2013 року в розмірі 532600,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на судовий збір в розмірі 5739,40 грн..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів після отримання копії цього рішення.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_3