АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/1803/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2136/К/16 суддя Шумська О.В.
Категорія - 27 (ІІ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Митрофанової Л.В.

за участю секретаря: Чубіної А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року про визнання неподаною та повернення заяви про перегляд заочного рішення.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_3, діючи в інтересах відповідача ОСОБА_2, звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року, ухваленому у справі за позовом ОСОБА_4 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (надалі ПАТ «Ощадбанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2016 подана заява залишена без руху з підстав не відповідності її вимогам ст. 229 ЦПК України.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року заява визнана неподаною та повернута заявнику з підстав не усунення виявлених судом недоліків в установлений строк.

В апеляційні скарзі представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ставить питання про скасування ухвали суду від 28 вересня 2016 року й направлення справи до суду першої інстанції для подальшого розгляду, посилаючись на порушення судом норм діючого законодавства. Вважає, що підстави для залишення без руху поданої заяви відсутні, оскільки остання відповідає вимогам діючого ЦПК України щодо форми й змісту, за її подання сплачено судовий збір, а подання доказів в підтвердження обґрунтування зазначених в заяві обставин не є обовязком заявника при її поданні. Крім того, вважає безпідставним вимогу суду щодо усунення недоліків в частині не надання копій додатків до заяви, оскільки акт про відсутність цих додатків судом не складався.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_2 будучи завчасно належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судового повідомлення про призначення справи до розгляду на 21.12.2016 року його представникові ОСОБА_3 - а.с. 215), в судове засідання не з'явився і про причини своєї неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, будучи завчасно належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надавши заяву про відкладення розгляду справи, яка не може бути задоволена з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 303-1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду має бути розглянута протягом пятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Згідно із ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 не зявився у судове засідання та не повідомив про причини своєї неявними, а викладені в заяві про відкладення розгляду справи причини відсутності представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не є поважними, оскільки довідка КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2» Дніпропетровської обласної ради від 14.12.2016 року підтверджує факт його перебування на амбулаторному лікуванні по 19.12.2016 року включно та не містить даних про продовження лікування, а від ОСОБА_2 не надійшло жодних заяв щодо неможливості розгляду справи за відсутності його представника, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 та відхиляє заявлене клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, представник позивача ПАТ «Ощадбанк» - ОСОБА_5, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як убачається із матеріалів справи, 28 січня 2015 року Софіївським районним судом Дніпропетровської області у справі за позовом ОСОБА_4 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором постановлено заочне рішення (а.с. 100-101).

19 липня 2016 року ОСОБА_3, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2, звернувся до суду з заявою про перегляд зазначеного заочного рішення (а.с. 168-171).

Ухвалою суду від 22.07.2016 року заява ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, залишена без руху з підстав не надання заявником оригіналу платіжного доручення, який підтверджує сплату судового збору, не підтвердження обставин, якими заявник обґрунтовує подану заяву, зокрема щодо отримання копії заочного рішення 05.06.2015 року, не надання заявником копій додатків до матеріалів заяви за кількістю осіб, які беруть участь у справі. Для усунення вказаних недоліків позивачу надано строк, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали (а.с. 173).

Копію ухвали отримано представником відповідача ОСОБА_3 17.09.2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 180).

19 вересня 2016 року представником відповідача ОСОБА_3 подано до суду першої інстанції заяву, в якій викладено пояснення щодо відповідності поданої ним заяви вимогам чинного ЦПК України з проханням вирішити питання про відкриття провадження у справі (а.с. 181-183).

Постановляючи ухвалу від 28 вересня 2016 року про визнання неподаною та повернення заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в установлений строк не усунув недоліки заяви згідно вимог ухвали судді від 22.07.2016 року.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Частиною 1 ст. 229 ЦПК України передбачено, що заява про перегляд заочного рішення подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам ч. 2 ст. 229 ЦПК України.

Згідно ч.4, ч.6 ст. 229 ЦПК України до заяви про перегляд заочного рішення додаються її копії за кількістю осіб, які беруть участь у справі, та копії всіх доданих до неї матеріалів; додається документ про сплату судового збору.

До неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються правила статті 121 цього Кодексу (ч.7 ст. 229 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, заява про перегляд заочного рішення Софіївського районного суду м. Кривого Рогу від 28 січня 2015 року подана ОСОБА_3 в інтересах відповідача ОСОБА_2 в письмовій формі й її зміст відповідає вимогам ч. 2 ст. 229 ЦПК України.

Колегія суддів, погоджуючись з доводами апеляційної скарги, вважає необґрунтованою вимогу суду першої інстанції стосовно зобовязання заявника надати підтвердження отримання копії заочного рішення 05.06.2015 року, оскільки така вимога не встановлюється ч.2 ст. 229 ЦПК України, в той час як п.4 ч.2 ст. 229 ЦПК України передбачає, що у заяві, зокрема, повинно бути зазначено лише посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення щодо вимог позивача, а не докази отримання відповідачем копії заочного рішення.

Крім того, подаючи заяву про перегляд заочного рішення, заявник поставив перед судом питання про поновлення строку подання заяви про перегляд заочного рішення, подавши відповідну заяву, на наявність якої суд першої інстанції навіть не звернув уваги.

На думку колегії суддів, не може бути підставою для залишення без руху, а в подальшому повернення заяви й ненадання заявником суду першої інстанції оригіналу квитанції про сплату судового збору, оскільки в даному випадку сплата судового збору здійснена заявником шляхом електронного перерахування коштів, що підтверджується дублікатом квитанції № Р24А106593094А69046 від 12.07.2016 року (а.с. 167), а тому суд, виконуючи вимоги закону, мав перевірити зарахування судового збору згідно копії квитанції, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Що ж до вимоги суду про надання заявником копій документів, доданих до заяви про перегляд заочного рішення, відповідно до кількості учасників процесу, колегія суддів вважає, що подана заява не може бути залишена без руху виключно з цього приводу за відсутності інших недоліків, враховуючи й те що в якості додатків зазначено докази сплати судового збору, заяву про поновлення строку та копію довіреності представника.

За таких обставин, на думку колегії суддів, повернення судом першої інстанції заяви про перегляд заочного рішення з підстав невиконання вищенаведених вказівок суду не відповідає вимогам закону.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду від 28 вересня 2016 року скасуванню з підстави, передбаченої п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України, з направленням матеріалів до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, п. 3 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року скасувати.

Матеріали заяви відповідача ОСОБА_2, від імені якого діє представник ОСОБА_3, про перегляд заочного рішення направити на новий розгляд до Софіївського районного суду Дніпропетровської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: