Справа №592/7693/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1884/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

06 грудня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» про відшкодування моральної та майнової шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3, посилаючись на незаконність рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог. В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції при ухвалені рішення не враховано те, що ТОВ «Сумитеплоенерго» з 2012 року надавало суду недостовірну інформацію стосовно його заборгованості перед товариством, внаслідок чого Ковпаківським районним судом м. Суми видавалися судові накази про стягнення з нього заборгованості на користь відповідача, ухвалювалися рішення судів про стягнення заборгованості, які у подальшому скасовувалися. Після всіх цих звернень відповідача він вимушений був захищати свої права та доводити про відсутність у нього заборгованості, у звязку з чим він вимушений звертався за допомогою до фахівців в галузі права, сплачувати витрати за подачу апеляційної скарги, заяв, а тому поніс матеріальну та моральну шкоду, докази чого були надані ним суду та містяться в матеріалах справи, однак на ці обставини суд уваги не звернув.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що витрати позивача повязані з оплатою судового збору та оплатою витрат на правовому допомогу відносяться до судових витрат і не є шкодою в розумінні ст.. 1166 ЦК України , а тому повинні відшкодуватися відповідно до норм ЦПК України. Крім того, суд також виходив з недоведеності позивачем спричинення йому моральної шкоди та відсутності доказів у підтвердження спричинення такої шкоди.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Ковпаківським районним судом м. Суми 17 вересня 2012 року по справі № 1806/10966/12, видано судовий наказ, яким з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» стягнуто заборгованість з теплопостачання за період з 01 березня 2009 року по 01 серпня 2012 року в сумі 2011 грн. 91 коп. та судовий збір в сумі 107 грн. 30 коп.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 жовтня 2012 року за заявою ОСОБА_3 вказаний судовий наказ скасовано.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 черпня 2014 року зі ОСОБА_3 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» стягнуто заборгованість з централізованого опалення в сумі 3011 грн. 91 коп. (за період з 01 березня 2009 року по 31 серпня 2012 року) та судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

За заявою ОСОБА_3 ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 серпня 2015 року заочне рішення скасовано і рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 березня 2016 року позов ТОВ «Сумитеплоенерго» задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01 вересня 2005 року по 01 січня 2011 року в сумі 1694 грн. 06 коп. У дольовому порядку стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 вересня 2011 року по 30 квітня 2011 року в сумі 608 грн. 65 коп. згідно частки у праві власності - 126 грн. 80 коп. та судовий збір у розмірі 266 грн.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 23 травня 2016 року вищезазначене рішення суду в частині стягнення зі ОСОБА_3 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з 01вересня 2005 року по 01 січня 2011 року в сумі 1694 грн. 06 коп. скасовано та ухвалене нове, яким стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01 вересня 2005 року по 01 січня 2011 року в сумі 352 грн. 93 коп.

Із позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди, позивач посилався на вимоги ст..ст. 23, 1166 ЦК України та вважав, що витрати, які він поніс захищаючи свої права при розгляді цивільної справи про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості з теплопостачання, є шкодою, яка завдана йому відповідачем у звязку з наданням суду недостовірної інформації щодо наявності у нього заборгованості.

Таким чином, позивач ОСОБА_3 просить відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану йому під час розгляду цивільної справи у порядку цивільного судочинства про стягнення з нього заборгованості у звязку з реалізацією ним своїх процесуальних прав як відповідача .

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Як встановлено судом першої інстанції, витрати позивача у загальній сумі 1721,80 грн., які ним понесені у звязку зі складанням заяви про перегляд заочного рішення, апеляційної скарги, складання та надання письмових пояснень, клопотань, заперечень, а також здійснені позивачем платежі по сплаті судового збору, були здійснені позивачем у звязку з реалізацією ним своїх прав при розгляді цивільної справи про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, а тому відповідно норм ст.. 79, 84, ЦПК України відносяться до судових витрат і не є шкодою у розумінні ст.. 1166 ЦК України, а повинні стягуватися виключно у порядку передбаченому ЦПК.

Статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Однак позивач ОСОБА_3 всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що у разі неправомірних дій відповідача йому була спричинена матеріальна шкода, а тому розглядаючи позовні вимоги, суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, правильно встановив природу правовідносин, які склались між ними, надав їм належну оцінку, і дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_3.

Судом першої інстанції також правильно зроблено висновок, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів про те, що діями відповідача щодо звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості, позивачу ОСОБА_3 спричинена моральна шкода, оскільки для наявності зобов'язання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності відповідача, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов'язком позивача, відповідно до вимог ст..ст. 10,60 ЦПК України.

Аналізуючи надані позивачем докази на підтвердження своїх вимог, колегія суддів зазначає, що надані позивачем суду квитанції, чеки ( а.с. 22-26) не можна вважати належними доказами на підтвердження спричиненої шкоди, оскільки вони підтверджують лише оплату останнім судового збору за подання апеляційної скарги, а також оплату ним витрат на правову допомогу при розгляді у суді цивільної справи про стягнення заборгованості і не містять інформації щодо заподіяної позивачу шкоди.

Тому доводи апеляційної скарги стосовно не врахування судом першої інстанції наявних у матеріалах справи доказів та наявності підстав для задоволення позову є необґрунтованими та до уваги колегією суддів не приймаються.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що суд першої інстанції не прийняв до уваги обставини, що відповідач тривалий час надавав недостовірну інформацію з приводу наявності заборгованості у позивача, у звязку з чим останній вимушений був захищати свої права та понести матеріальну шкоду, є безпідставними та колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вони є такими ж самими, як і обставини викладені в позовній заяві, які були предметом дослідження у суді першої інстанції та їм була дана належна оцінка, інших доводів апеляційної скарги або нових обставин, що підлягають встановленню, апелянт не навів і ці доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються вони на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, рішення суду відповідає вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає, тому відповідно до частини 1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -