УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції, головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 14 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, та остаточно просила стягнути шкоду з Держави шляхом списання з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України зі спеціально визначеного рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових та службових осіб в рахунок відшкодування шкоди, завданої протиправними діями відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції (далі - ВДВС Южноукраїнського МУЮ), у розмірі 91 471 грн 10 коп., що еквівалентно 3 057,00 доларів США, та 1 488 грн, сплачених нею за перебування автомобіля на автостоянці, а також 525 грн 26 коп. інфляційних збитків, 20 000 грн моральної (немайнової) шкоди та 3 897 грн 60 коп. витрат на правову допомогу.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що 07 листопада 2013 року ВДВС Южноукраїнського МУЮ було відкрито виконавче провадження ВП № 40602252 за виконавчим листом Центрального районного суду м. Миколаєва про стягнення з неї кредитних коштів на користь ПАТ «УкрСиббанк», а 14 листопада 2013 року винесено постанову про стягнення з неї 24 440 грн 97 коп. виконавчого збору, для сплати якого вона отримала позику від ОСОБА_5 у розмірі 3057 доларів США і 27 січня 2014 року перерахувала вказану суму на рахунок ВДВС Южноукраїнського МУЮ.

Позивачка вказувала, що постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року, було скасовано постанову ВДВС Южноукраїнського МУЮ про стягнення виконавчого збору, а 26 лютого 2015 року вона повернула ОСОБА_5 3057 доларів США, що на день розрахунку вже склало 91 741 грн 10 коп.

Крім того позивачка вказувала, що 28 січня 2014 року за перебування її автомобілю на спеціальному майданчику нею було також сплачено 1 488 грн.

Посилаючись на вказані вище обставини, а також вказавши, що ВДВС Южноукраїнського МУЮ до Державної казначейської служби України з відповідним поданням про списання безпідставно сплачених коштів не звернувся, ОСОБА_4 просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 14 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, виходили з того, що сума, про стягнення якої просить позивачка, не є шкодою у розумінні положень ст. ст. 22, 1173 ЦК України, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а тому перераховані нею грошові кошти в якості виконавчого збору на виконання постанови ВДВС Южноукраїнського МУЮ від 14 листопада 2013 року підлягають поверненню внаслідок її скасування; при цьому не є витратами й сплачені нею 1488 грн за утримання автомобіля на спеціальному майданчику, оскільки акт опису й арешту автомобіля позивачкою не оспорювався.

Апеляційним судом вмотивовано зазначено, що спірні правовідносини виникли з 08 січня 2014 року, проте будь-які дії або рішення ВДВС Южноукраїнського МУЮ, внаслідок яких були б порушені права позивачки, не визнавалися незаконними, а в матеріалах справи відсутні будь-які допустимі докази прямого причинного зв'язку між винесенням самої постанови про стягнення виконавчого збору та втратами позивачки, а тому, враховуючи задоволення адміністративного позову ОСОБА_4 виключно з підстав передчасності винесення постанови про стягнення виконавчого збору, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав вважати, що позивачка взагалі не повинна була сплачувати виконавчий збір з огляду на те, що добровільне виконання рішення суду мало місце 22 січня 2014 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович