Справа № 463/4676/14 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/783/5824/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

секретар Іванова О.І.

З участю: представника позивачки ОСОБА_2- ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 17 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації половини вартості спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 17 серпня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Вирішено провести поділ спільного майна - автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon 3.2» 2007 року випуску, р.н. НОМЕР_1 (попередній р.н. НОМЕР_2), сірого кольору, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_3,погодженою вартістю на момент відчуження у розмірі 303 293 грн.11 коп., що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_4 та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості ? частини зазначеного майна у розмірі 151 646 грн.56 коп.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Проведено поділ спільного майна - грошових коштів, що були розміщені ОСОБА_2 на депозитних рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк» від 12.01.2011 року за № SAMDN8172 та від 12.01. 2011 року за № SAMDN8174 і нарахованих відсотків, а всього на загальну суму 11538,6 євро, що станом на 16.01.2012 року згідно курсу Національного банку України становило 117737 грн.27 коп.;

Автомобіля марки «Cherry Q/Q» 2008 року випуску р.н. НОМЕР_4 синього кольору ідентифікаційний номер кузова № LVVDB12B98D094938 вартістю на момент продажу 37 720,11 грн., що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_4 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості ? частини зазначеного майна в загальному розмірі 77 728, 69 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто пропорційно розміру задоволених позовних вимог з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати - судовий збір в розмірі 1516,47 грн.

Стягнуто пропорційно розміру задоволених позовних вимог з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 777, 29 грн.

Рішення суду оскаржили позивачка ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_4

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Вважає, що судом не взято до уваги заперечення позивача щодо грошових коштів на депозитних рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк» від 12.01.2011 року на ім»я ОСОБА_2, які не є спільним майном подружжя, а є майном її матері, яка передала їй ці кошти на зберігання. Судом не надано оцінки та не прийнято до уваги такий доказ як розписка від 17.08.2008 року про позику ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 10 000 євро у ОСОБА_7, оригінал якої оглянутий у судовому засіданні. Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про належність мисливської нарізної зброї марки « Browning-Bar» калібру до спільного майна подружжя, однак не стягнув половину вартості в користь позивачки. Просить постановити в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі частини вартості мисливської зброї. Просить скасувати рішення Личаківського районного суду міста Львова від 17 серпня 2015 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 щодо поділу спільного майна, грошових коштів та постановити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що спричинило невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає, що суд неповно з»ясував обставини, які мають значення для справи, оскільки суд проводячи розподіл валютних грошових коштів, які є об»єктом спільної власності подружжя і вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 їх ? частини мав керуватися у своїх розрахунках курсом НБУ на час розгляду справи, а не на час зняття ОСОБА_2 цих коштів з депозитного рахунку. Зазначає, що до вступу у шлюб володів автомобілем марки «BMW-5201», який продав у 2007 році. Частину коштів вони з дружиною витратили на необхідні предмети домашнього вжитку та побутову техніку в квартиру по вул. Севастопольській 6/3 у м.Львові. Із врахуванням наведеного просить змінити рішення Личаківського районного суду м.Львова від 17 серпня 2015 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення половини вартості спільного майна подружжя та задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги своєї довірительки та заперечення доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, заслухавши заперечення відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_2 та пояснення на підтримання апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі колишнє подружжя, які перебували в шлюбі з 13 вересня 2003 року та рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 04.10.2011 року шлюб між ними розірвано. ( а.с.5-7 т.1).

За час спільного подружнього життя сторонами по справі нажито майно, яке вони просять поділити, пред»явивши кожний позов про поділ спільного майна подружжя.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Згідно ст.303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В апеляційних скаргах як позивач так і відповідач оскаржують рішення суду першої інстанції в частині грошових коштів в сумі 10 000 євро, які були розміщені ОСОБА_2 на депозитних рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк» 12.01.2011 року.

Позивачка ОСОБА_2 в суді першої інстанції 21.01.2015 року та 21.04.2015 року пояснювала під звукозапис і зазначене відображено у рішенні суду , що кошти в сумі 10 000 євро дала її мама. Ці кошти були розміщені на депозитному рахунку під час перебування її у шлюбі із ОСОБА_4 Після розірвання шлюбу вона зняла кошти та повернула їх матері. Додатково пояснила, що після одруження вона з відповідачем жили бідно та їм допомагала її мати, яка в цей час перебувала на заробітках за кордоном.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_6 зазначає, що кошти в сумі 10 000 євро не є спільним майном подружжя, а є майном матері ОСОБА_2, яка передала їй ці кошти на зберігання. ( а.с.166 т.1).

Надалі представник позивачки посилається на те, що судом не дано належної оцінки розписці від 17.08.2008 року про позику ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 10 000 євро у її матері ОСОБА_7 ( а.с.40 т.2).

Відповідач по справі ОСОБА_4 заперечив суду з приводу отримання коштів від ОСОБА_7 для зберігання чи у позику, оскільки на протязі всього подружнього життя він працював, займався бізнесом та у нього була висока заробітна плата. Одружуючись з позивачкою , він також мав немалі заощадження.

Колегія суддів вважає, що представлена позивачкою розписка від 17.08.2008 року про позику 10 000 євро у ОСОБА_7 не може бути прийнята судом до уваги, оскільки між позивачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_7 виникли правовідносини з приводу договору позики, а згідно перших пояснень ОСОБА_2 з приводу договору зберігання. Рахунки на яких зберігалися кошти в сумі 10 000 євро у ПАТ КБ «Приватбанк» позивачкою ОСОБА_2 закрито 16.01.2012 року, а грошові кошти знято.

Колегія суддів вважає, що оскільки кошти були розміщені на депозитних рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк» в час шлюбу, вони є спільним майном подружжя. Позивачка ОСОБА_2 особисто пояснила в суді першої інстанції, що кошти давала їм мама, бо вони жили бідно. Отже, кошти були передані в інтересах сім»ї, а відтак підлягають поділу у рівних частках по 5 000 євро кожному. Відповідно стягненню підлягає з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 сума 5 000 євро, що по курсу Національного банку України на день розгляду справи, тобто на 21.11.2016 року становить 25.89грн. за євро ( 5000євро х 25.89 грн. = 129 476,50 грн.)

У відповідності до вимог ч.1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Верховний Суд України з приводу зазначеного у своїх роз»ясненнях наданих у п.п.23,24 постанови Пленуму ВСУ України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та за ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи.

Матеріалами справи встановлено, що сторонами під час шлюбу було придбано автомобіль «Сherry Q Q» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 синього кольору, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_5, за ціню на момент його продажу 06.12.2012 року, яка становила 37 700 грн., що підтверджується довідкою-рахунком серія ДПІ № 989996 від 06.12.2012 року ( а.с. 153 т.1). Відтак, сума компенсації що підлягає стягненню з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 становить 18 860, 05 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги позивачки ОСОБА_2 в частині стягнення ? вартості мисливської нарізної зброї марки «Browning-Bar» калібру 308, WIN 311MR24932, колегія суддів не погоджується із мотивами суду першої інстанції, що зазначене майно підлягає поділу.

Колегія суддів вважає, що зазначена зброя як майно хоч і придбане в шлюбі, однак за своїм призначенням, індивідуальними характеристиками є річчю індивідуального призначення.

Відповідно до ч.2 ст.57, ч.2 ст.60 СК України речі індивідуального користування не являються спільним майном подружжя і є особистою приватною власністю дружини та чоловіка, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

У п.24 постанови ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»роз»яснино, що не належить до спільної сумісної власності речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

В даному випадку мисливська зброя не може обслуговувати потреби сім»ї, нею вправі користуватися лише особа, яка має спеціальний дозвіл.

З листа Управління громадської безпеки ГУМВС України у Львівській області № 7/84/ від 26.01.2015 року вбачається, що ОСОБА_4 відділом дозвільної системи ліцензування та державного охоронного нагляду в період з 2003 року по 04.10.2011 року видавався дозвіл № Ф-64 від 03.11.2010 року на право зберігання та носіння мисливської нарізної зброї марки «Browning-Bar» калібру 308 Win № 311MR 24932.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 в цій частині не підлягає до задоволення.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 в частині проведення ремонтних робіт у квартирі № 3 на вул. Севастопольській № 6 та придбання речей побутового вжитку, меблів, стягнення ? компенсації вартості, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо недоведеності зазначених позовних вимог.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилаючись на проведення ремонту у квартирі, відповідач не представив суду Висновку будівельно-технічної експертизи чи дійсно такий ремонт проведений, які саме роботи проводилися, їх вартість, які затрати були понесені на будівельні матеріали, що було придбано у квартиру та вартість з підтвердженням квитанцій, накладних з відміткою оплачено за придбані речі, меблі та інше.

Про призначення експертизи сторони не клопотали, хоч таке право було роз»яснено судом.

Апеляційна скарга ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 в частині задоволення другого пункту апеляційної скарги щодо зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення вартості автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon 3.2», 2007 року випуску залишається без розгляду, оскільки ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 01.09.2015 року виправлено описку.

Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи те, що відповідачем ОСОБА_4 оплачувалися витрати за експертне автотоварознавче дослідження №374 від 30.10.2014 року та №126 від 28.05.2015 року по визначенню ринкової вартості автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon 3.2», 2007 року випуску та зазначений Висновок взято судом до уваги при постановленні рішення , відтак доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 в частині повернення витрат за його проведення підлягають до задоволення.

Згідно ст.309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права….

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України,- колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2015 року в частині поділу грошових коштів, що були розміщені ОСОБА_2 на депозитних рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк» від 12.01.2011 року за №SAMDN8172 та від 12.01.2011 року за № SAMDN 8174 всього на суму 10 000 (десять тисяч) Євро змінити та викласти резолютивну частину рішення у такій редакції:

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 5000(п»ять тисяч) Євро коштів, що були розміщені ОСОБА_2 на депозитних рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк» від 12.01.2011 року за №SAMDN8172 та від 12.01.2011 року за № SAMDN 8174, що еквівалентно на час ухвалення рішення суду 129 476,50 грн. (сто двадцять дев»ять тисяч чотириста сімдесят шість гривень 50 коп.).

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2015 року в частині стягнення ? вартості автомобіля марки «Cherry QQ»,2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4, синього кольору , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_5 вартістю на момент продажу 37720,11 грн. змінити та викласти у такій редакції:

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 ? частину вартості автомобіля «Cherry QQ»,2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4, синього кольору , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_5, що становить 18860,08 грн.( вісімнадцять тисяч вісімсот шістдесят грн.. 05 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 судові витрати по справі понесені за висновок експертного автотоварознавчого дослідження №374 від 30.10.2014 року по визначенню ринкової вартості автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon 3.2», 2007 року випуску в сумі 800 грн. та за Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 126 від 28.05.2015 року по визначенню ринкової вартості автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon 3.2», 2007 року випуску в сумі 800 грн., а всього 1600 грн.

В решті рішення суду залишити без змін, апеляційні скарги без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді А.В. Ніткевич

ОСОБА_8