Справа № 343/1925/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2521/2016
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Василишин Л.В.,

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Долинського районного суду від 15 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Рішенням Долинського районного суду від 15 листопада 2016 року позов задоволено часково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 850,00 грн щомісячно, починаючи з 17 жовтня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Також вирішено питання розподілу судових витрат. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

На рішення суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що він не заперечує свого обовязку щодо утримання дітей. Однак, встановлений рішенням суду розмір аліментів є для нього непосильним та ставить його у важке матеріальне становище. При визначенні розміру аліментів суд не врахував, що у звязку зі станом здоровя він змушений був звільнитися з роботи та потребує лікування. Відповідно на даний час ніде не працює. Крім того, на його утриманні знаходиться мати, яка є інвалідом, також він фактично здійснює доляд за перестарілою бабусею.

Не враховано судом і тієї обставини, що позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Долинської РДА та отримує соціальну допомогу.

З цих підстав апелянт просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про стягнення аліментів у розмірі 1/4 від заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей відповідного віку.

В засіданні апеляційного суду апелянт доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 доводів скарги не визнала посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що відповідач частково визнав позов, а враховуючи матеріальне становище, стан здоровя дитини, матеріальне становище платника аліментів прийшов до висновку про спроможність його сплачувати аліменти у сумі 850,00 грн.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. ст.180, 181 СК батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України).

Із матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками малолітньої дитини сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем (а.с.2,5).

Встановлено, що відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання сина не надає.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивач вправі вимагати від відповідача аліменти на утримання дитини, а зважаючи на відсутність у відповідача регулярного доходу обґрунтовано стягнув аліменти у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічне роз'яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів надане Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

При визначенні розміру аліментів на утримання малолітнього сина сторін суд першої інстанції врахував всі вищепередбачені обставини, зокрема, як матеріальне становище та стан здоровя дитини, так і відповідача. А відтак, прийшов до вірного висновку про його спроможність щомісячно сплачувати аліменти у розмірі по 850,00 грн.

Доводи апелянта щодо визначення розміру аліментів без врахування його матеріального становища та стану здоровя не заслуговують на увагу.

Як вбачається із поданої відповідачем до суду заяви він визнав позов частково, погоджувався сплачувати аліменти в розмірі 800,00 грн та просив справу слухати в його відсутності (а.с.22). При цьому будь-яких доказів щодо незадовільного стану здоровя та скрутного матеріального становища суду не представив.

Водночас колегія суддів не приймає до уваги долучений до апеляційної скарги протокол обстеження МРТ, оскільки такий не містить інформації щодо заборони відповідачу займатися фізичною працею.

Не спростовує висновку суду щодо визначеної суми стягуваних аліментів також акт обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 22 листопада 2016 року.

Відтак, належних та допустимих доказів на спростування висновків суду та підтвердження неспроможності сплачувати аліменти у розмірі 850,00 грн, як це передбачено ст.ст.10,57-59 ЦПК України, відповідачем суду не представлено.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Долинського районного суду від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_5