АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/7150/16 Головуючий 1 інстанції: Блага І.В.
Справа № 646/5111/16-ц Доповідач: Коровін С.Г.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Коровіна С.Г.

суддів - Коваленко І.П., Бездітко В.М.,

за участю секретаря - Личак А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа - ОСОБА_2, - про визнання поруки припиненою, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 27 квітня 2016 року звернулася до суду з позовом, про визнання припиненою поруку за договором №227623 від 05.09.2008 року., який укладено між нею та АТ «УкрСиббанк».

В обґрунтування позову зазначено, що 05.09.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (в подальшому банк змінив найменування на Публічне акціонерне товариство «УрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено споживчий кредитний договір №0 про надання банком позичальнику кредиту у сумі 79130 доларів США з виплатою процентів до 04 вересня 2015 року. 05.09.2008 року у забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №227623. За умовами зазначеного договору позивач як поручитель зобов'язалася відповідати за зобов'язаннями боржника, що виникають з вищевказаного кредитного договору. Листом 333-11/3902 від 26.09.2013 року банк повідомив позивача про вимогу дострокового погашення заборгованості за кредитом, процентів на 31-й календарний день від дати отримання позивачем цього повідомлення у зв'язку з порушенням позичальником своїх кредитних зобов'язань. 26.11.2013 року банк звернувся з позовом до суду та заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.03.2014 року були задоволені позовні вимоги банку до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і солідарно стягнення з них на користь банку 453229 грн. 40 коп. заборгованості за кредитним договором. При цьому, як стверджував позивач, не встановлювалися факти та правовідносини за договором поруки. На підставі договору факторингу №17 від 20.04.2015 року право вимоги за договорами кредиту та поручительства було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Позивач стверджував, що правовідносини за договором поруки припинилися на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки сторонами кредитного договору було встановлено графік платежів позичальника, згідно з яким погашення кредитної заборгованості та строки чергових платежів визначено місяцями. Останній платіж за кредитним договором був здійснений позичальником 23 грудня 2011 року у сумі 478,37 доларів США. Відповідно до графіку наступний після цього черговий платіж позичальник мав зробити 10 січня 2012 року. Тобто з 11 січня 2012 року почалося прострочення повернення чергової частини грошових коштів, а банк набув право вимоги від позичальника виконання основного зобов'язання з моменту прострочення чергової частини платежів за договором. Таким чином встановлений ч.4 ст.559 ЦК України строк для пред'явлення банком вимог до поручителя розпочався 11 січня 2012 року та закінчився 11 липня 2012 року. Але у цей період часу банк не пред'являв до поручителя жодних вимог. Лише 26 вересня 2013 року, тобто після спливу вказаного шестимісячного строку, банк пред'явив до позивача вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом. Вищевказаний позов був поданий банком до суду 26 листопада 2013 року, тобто також з пропуском цього строку.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненою поруку за договором №227623 від 05.09.2008 року, який укладено між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (нове найменування - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1.

Не погодившись з рішенням суду ПАТ «УкрСиббанк» подали на нього апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначили, що рішення суду вважають неправомірним внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, а саме ч.4 ст. 559 ЦК України, та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з'явилися, перевіривши обставини справи колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що 05.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 на суму 79130,00 доларів США зі сплатою 14% річних строком остаточного повного погашення кредиту по 04.09.2015 року.

Строки та порядок погашення кредиту були встановлені відповідним Графіком погашення кредиту, викладеним у Додатку №1 до кредитного договору.

Для забезпечення виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань 05.09.2008 року між банком та позивачем було укладено договір поруки №227623, за умовами якого позивач як поручитель зобов'язалася перед банком як кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з вищевказаного кредитного договору, існуючих на час укладення договору поруки і тих, що можуть виникнути у майбутньому.

26.09.2013 року банк надіслав на адресу позивача вимогу про погашення простроченої заборгованості за кредитом протягом 31 календарного дня з дати отримання вказаної вимоги.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.03.2014 року у справі №633/19327/13-ц було задоволено позов банку та стягнуто на його користь солідарно з позичальника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму заборгованості за кредитом у розмірі 56703,29 доларів США, що за курсом НБУ на 05.09.2013 року становило 453229,40 грн.

Таким чином було достроково стягнуто на користь банку заборгованість по кредиту у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору факторингу №17 від 20.04.2015 року банк відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права вимоги за кредитними договорами, у тому числі, вищезазначеним договором про надання споживчого кредиту №0 від 05.09.2008 року.

Судом встановлено, що згідно копії довідки-розрахунку заборгованості позичальника перед банком за зазначеним кредитним договором станом на 05.09.2013 року, останній платіж було здійснений позичальником 23 грудня 2011 року, а черговий платіж повинен був здійснений 10 січня 2012 року.

Згідно ч. 4 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно приписів ч. 2 статті 1050 ЦК України передбачено наступне: якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до висновків викладених у правовій позиції у справі №6-53цс14 Верховний Суд України зазначив, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Таким чином строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

За таких обставин зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Виходячи з положень другого речення частини четвертої ст. 559 ЦК України суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся позовом до поручителя.

У правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2662цс15 зазначено, що відповідно до частини першої ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів.

Вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Аналогічна правова позиція міститься рішення Верховного Суду України у справі №6-1451цс16, згідно якої непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини та зазначені правові позиції Верховного суду України місцевий суд дійшов правильного висновку, що порука за вищевказаним договором є припиненою. Висновок суду про те, що банк пропустив строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, звернувшись до Московського районного суду м. Харкова з позовом до позичальника та поручителя про дострокове повернення усієї суми кредиту після закінчення шестимісячного строку з дня прострочення позичальником повернення чергової частини кредиту.

Суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Колегія суддів погоджується з рішенням суду і відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -