Номер провадження: 22-ц/785/2753/16
Головуючий у першій інстанції Тюмін О. Г.
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів - Черевко П.М.

- Артеменко І.А.

при секретарі -Фабіжевській Т.С.

за участю: ОСОБА_3, представника ГВСП «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» ПАТ «Українське Дунайське пароплавство»-Гужанської Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Одеської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди , -

встановила:

13 березня 2015 року позивач звернувся з вказаним позовом, який уточнив 06 липня 2015 року (а.с. 25) , 12 жовтня 2015 року (а.с. 47), 07 грудня 2015 р. (а.с. 123). Обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що звільнення його з роботи у зв'язку із скороченням працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України здійснено із порушенням вимог закону без отримання згоди профспілкової організації на звільнення, йому не було запропоновано інше місце роботи , а також порушено його право на переважне залишення на роботі як працівника з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці. Просить поновити його на роботі на посаді інженера виконроба госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу ГВСП «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 лютого 2015 року, стягнути не донараховану суму середньомісячного заробітку, стягнути не донараховану заробітну плату за липень місяць в сумі 878 грн., стягнути відшкодування моральної шкоди в сумі 40000 грн.

Також зазначає, що йому було невірно розраховано середній заробіток - 3500 грн. замість належних 3726 грн. Також йому не донарахована заробітна плата за липень місяць в сумі 878 грн.

Рішенням суду першої інстанції від 01 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Українське Дунайське пароплавство» на користь ОСОБА_3 177,55 грн. не донарахованої суми вихідної допомоги при звільненні.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення, яким просить задовольнити його позов у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції розглядаючи справу виходив з того, що звільнення позивача відбулося у відповідності до закону, профспілковий комітет відмовляючи в дачі згоди на звільнення позивача , не обґрунтував своє рішення.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Судовою колегією встановлено, що позивач відповідно до наказу №21-к від 27 лютого 2003 року знаходився у трудових відносинах з Кілійским суднобудівельним - судноремонтним заводом, який було перетворено у ГВСП «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» ПАТ «Українське Дунайське пароплавство». Остання посада, яку займав позивач - інженер (виконавець робіт) БПіКВ виробничої служби ГВСП «Кілійський суднобудівельно - судноремонтний завод» Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (а.с. 33). Середньомісячна заробітна плата позивача складала 3500 грн., середньоденна-162 грн. 79 коп.

16 грудня 2014 року керівником Кілійського суднобудівельного - судноремонтного заводу в зв'язку з відсутністю замовлень по суднобудуванню впродовж 4-х років, зменшенням обсягів сторонніх замовників, консервацією об'єктів виробничих підрозділів , збитковим фінансовим результатом в 2013 - 2014 роках та оптимізації структури підприємства, з метою удосконалення організації управління виробництвом, раціоналізацією штатної структури посад і скорочення постійних витрат на виробництво та відповідно до ст. 64 Господарського Кодексу України видано наказ № 147 від 16 грудня 2014 року про виключення з 17 лютого 2015 року із структури заводу служби маркетингу, бюро підготовки і керування виробництвом, ВТК. Пунктом другим наказу передбачено відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України скорочення з 17 лютого 2015 року штатних одиниць , в тому числі інженера (виконавця робіт) БП і КВ виробничої служби (а.с. 35 , 53, 80, 81,83, 84 ).

25 грудня 2014 року позивача попереджено про майбутнє звільнення 25 лютого 2015 року за п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 36).

Наказами по заводу від 16 грудня 2014 року № 147 , від 19 грудня 2014 року № 149, від 16 лютого 2015 року № 20 було скорочено 44,5 штатних одиниць, а створено 15 робочих місць.

Інша робота ОСОБА_3 не пропонувалась з причин її відсутності (а.с. 137).

23 січня 2015 року адміністрація Кілійського суднобудівельно - ремонтного заводу звернулася до профспілки заводу з поданням вих. № 033/81 про надання згоди на звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України працівників заводу в кількості 35 осіб, в тому числі ОСОБА_3 , інженера (виконавця робіт), ІНФОРМАЦІЯ_1, з вищою освітою, працюючого на заводі з 2003 року.

Відповідно протоколу профспілкового комітету ГВСП «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» № 20 від 26 січня 2015 року розглянуто подання адміністрації про надання згоди на звільнення працівників заводу та постановлено: відмовити у наданні згоди в зв'язку з ненаданням інформації про працевлаштування працівників (а.с. 3).

Наказом № 28-к від 25 лютого 2015 року ОСОБА_3 , інженера (виконавця робіт) БП і КВ виробничої служби ГВСП «Кілійський суднобудівельно - судноремонтний завод» ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» звільнено з роботи 25 лютого 2015 року у зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 27 ).

Судова колегія вважає, що позивач був звільнений з порушенням закону, у зв'язку з чим він підлягає поновленню на раніше займаній посаді з наступних підстав.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, може бути здійснено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник відповідно до частини першої статті 43 КЗпП.

Згідно із частиною сьомою статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Тобто, за змістом цих норм суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору правове обґрунтування такої відмови, і не має права давати оцінку обґрунтованості самого рішення. І лише у разі відсутності в рішенні обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору власник або повноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і таке звільнення суд визнає законним у разі дотримання інших установлених законодавством вимог для звільнення. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року № 6-104цс14.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, суд першої інстанції не звернув уваги на вищевикладене та обговорив правомірність обґрунтування рішення профспілкового комітету, що лежить поза межами компетенції суду, а також не врахував те, що наведеною нормою закону власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди профспілкового комітету лише у разі, якщо в рішенні цього виборного органу взагалі немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, а не за неправильного її обґрунтування.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Час вимушеного прогулу складає з 25 лютого 2015 року по 27 лютого 2016 року 12 місяців та 2 дні (позивач тимчасово працевлаштувався складальником корпусів металевих суден ПАТ «Київський суднобудівельний судноремонтний завод»). Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата за час вимушеного прогулу з наступного розрахунку: 12 місяців* 3500 (середня щомісячна заробітна плата)=42 000 грн. , та також за 02 робочих днів* 162 грн. 79 коп. (середньоденна заробітна плата)=325,58 грн., а всього 42 325 грн.58 коп.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов про стягнення не донарахованої суми вихідної допомоги підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії наказу № 165-к від 11 грудня 2014 року позивачу з 15 грудня по 31 грудня 2014 року встановлена доплата за виконання обов'язків інженера (кошторисника), у розмірі 25% від окладу інженера (кошторисника), а також довідкою , наданою відповідачем 08.12.2015 року вих. № 031/851. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню недорахована сума у розмірі 177,55 грн.

Позивач ставить питання про стягнення моральної шкоди у розмірі 40 000 грн., вказуючи, що в наслідок неправомірних дій відповідача йому були завдані моральні страждання. Судова колегія вважає, що позивні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз'яснено у п. 5 постанови Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судова колегія вважає, що неправомірні дії відповідача виразилися у незаконному звільненні позивача, не в повному розрахунку при звільненні, у зв'язку з чим позивачу була заподіяна моральна шкода, яка виразилася в зміні життя, яке існувало до звільнення, втрати нормальних життєвих зв'язків, для відновлення яких він витратив додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням тяжкості та тривалості вимушених змін життя, судова колегія вважає за необхідне стягнути на користь позивача моральну шкоду в сумі 3 000 грн.

У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, виносячи рішення, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_3 на посаді інженера (виконавець робіт) БПіКВ виробничої служби Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно - судноремонтний завод» Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство».

Стягнути з Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно - судноремонтний завод» Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 42 325 грн. 58 коп., на відшкодування моральної шкоди - 3000 грн. та 177,55 грн. не донарахованої суми вихідної допомоги.

Стягнути з структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно - судноремонтний завод» Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції відповідно 453 грн. та 539 грн. на користь держави.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді

В.О. Суворов

І.А. Артеменко

П.М. Черевко