АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2252/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Грох Л.М.,

суддів: Спірідонової Т.В., Гринчука Р.С.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю апелянта та представників сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015» до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житлового приміщення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2016 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В липні 2016 року позивач, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення, посилався на те, що йому на праві власності належить будівля гуртожитку по вул. Зарічанська, 14-А, в м. Хмельницький. З 07.02.2003 року ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в кімнаті №15 вказаного гуртожитку. Проте відповідачка ніколи в трудових відносинах з власником гуртожитку не перебувала і не перебуває. Тому щодо неї адміністрацією підприємства - власника гуртожитку не приймалося і не могло прийматися жодних рішень про надання їй житлової площі в гуртожитку, ордер на вселення у займану кімнату №15 не видавався. Оскільки відповідачка займає жиле приміщення без достатніх правових підстав, і добровільно відмовилася його звільнити, позивач просив виселити ОСОБА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2016 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_1 з кімнати № 15 по вул. Зарічанська 14/А, м. Хмельницький, без надання іншого жилого приміщення.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим в звязку з неповним зясуванням обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд. Судом першої інстанції не зясовано ряд обставин, чи будинок по вул. Зарічанській,14А в м. Хмельницький зареєстрований як гуртожиток в міській раді; на якій підставі і ким відповідачка була поселена та зареєстрована в гуртожитку; чи укладався між власником гуртожитку (КВП ПМК - 33) і ОСОБА_1 договір найму (оренди) жилого приміщення, якщо договір не був укладений, то по чиїй вині. В порушення вимог ч. 6 ст. 130 ЦПК України судом не залучено до участі у справі КВП «ПМК-33» як власника гуртожитку з 2005 по 2015 рік та поселяла ОСОБА_1В в гуртожиток. Також, на думку апелянта, безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі Хмельницької міської ради, у допиті в якості свідка ОСОБА_2 Вважає хибним висновок суду першої інстанції про її незаконне поселення в кімнату гуртожитку без ордеру на вселення, оскільки реєстрація в гуртожиток без ордера не проводилася.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» на праві власності належить будівля гуртожитку по вул. Зарічанська, 14-А, в м. Хмельницькому.

З 07.02.2003 року ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в кімнаті №15 вказаного гуртожитку. Рішення про надання житлової площі в гуртожитку в установленому порядку не приймалося, ордер на вселення у займану кімнату №15 їй не видавався. ОСОБА_1 в трудових відносинах з власником гуртожитку не перебувала і не перебуває.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач за відсутності відповідного рішення адміністрації підприємства і профспілкового комітету та спеціального ордера без законних підстав вселилася до кімнати № 15 гуртожитку, відтак вона підлягає виселенню зі спірної кімнати гуртожитку без надання іншого приміщення в силу положень ч.3 ст. 116 УкраїнськоїРСР.

Так, відповідно до ст. 127 ЖК Української РСР, пункту 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого ОСОБА_3 Міністрів УРСР № 208 від 03.06.1986 року, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Згідно з ч.2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР, ч.1 п.10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Згідно з ч.3 ст. 116 Української РСР, пунктом 44 Примірного положення про гуртожитки осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19.12.2011 року в справі № 6-71цс11, згідно закону єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного із профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку. Статті 125, 132 ч.3 ЖК Української РСР застосовуються до житлових правовідносин, одним із субєктів яких є особа, яка перебувала з підприємством у трудових відносинах; закріплені в цих статтях гарантії не можуть бути застосовані при вирішенні спору про виселення з гуртожитку громадян, які не перебували чи не перебувають з організацією у трудових відносинах.

Доводи апеляційної скарги про нібито наявний ордер на імя відповідачки спростовується її ж поясненнями та представленими нею письмовими поясненнями ОСОБА_2 (а.с.88), за якими ОСОБА_1 була поселена та зареєстрована в кімнаті № 15 гуртожитку на підставі листа з місця роботи (Хмельницької міської лікарні) та дозволу КВП ПМК-33.

В свою чергу з матеріалів справи (лист № 40 від 17.10.2016 року, а.с.73) вбачається, що адміністрацією колективного виробничого підприємства ПМК-33 як власника гуртожитку з 2005 по 2015 рік не приймалося рішення про надання ліжко-місця чи кімнати в гуртожитку по вул. Зарічанська, 14-А, в м. Хмельницькому Чубі Т.В., а також не видавався ордер на її вселення.

Посилання апелянта на недоведеність статусу будівлі по вул. Зарічанська, 14-А, в м. Хмельницькому як гуртожитку спростовується правовстановлюючими документами свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 28.01.2015 року та інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.09.2016 року. Водночас апелянтом не надано жодних доказів на підтвердження іншого статусу вказаної будівлі.

Факт реєстрації апелянта у гуртожитку також не є доказом її права користування жилим приміщенням у гуртожитку, оскільки за змістом ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація лише підтверджує місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Безпідставними є посилання апелянта на процесуальні порушення незалучення до участі у справі КВП «ПМК-33» та Хмельницької міської ради, оскільки підстави для цього, визначені ст.35 ЦПК України, відсутні.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Той факт, що апелянт є пенсіонером за вислугою років та перебуває на черзі в міській ради на одержання житла, не має правового значення у справі і тому не приймається до уваги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Суддя: /підпис/

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: ОСОБА_4 Провадження № 22-ц/792/2252/16

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 44