АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/ 6818/2016 Головуючий у І інстанції Шевченко Л.В.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві .

Зазначав, що 16 лютого 2016 року старший державний виконавець Мельниченко В.С. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2609/13209/12, виданого Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у сумі 402 990, 00 грн., три проценти річних у сумі 8 479, 35 грн., судовий збір у розмірі 3219 грн. та надав десятиденний строк для добровільного виконання рішення суду .

24 квітня 2015 року він ознайомився з матеріалами виконавчого провадження і дізнався , що при проведенні виконавчий дій старший державний виконавець Мельниченко В.С. неправомірно виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 26 лютого 2015 року, оскільки таке право виникає лише за письмовою заявою стягувача, яка була відсутня.

При винесенні постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 26 лютого 2016 року старший державний виконавець безпідставно і необґрунтовано постановив утримувати з усіх видів заробітку ( доходу) , що належить до виплати боржнику виконавчий збір у розмірі 41 468, 83 грн. та витрати на проведення виконавчих дій в розмірі 120,00 грн.

При цьому, старший державний виконавець ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Мельниченко В.С. при встановленні суми виконавчого збору у розмірі 41 468, 83 грн. , що підлягає стягненню й утриманню з заробітної плати боржника, через службову недбалість не перевірив у матеріалах справи попереднього виконавчого провадження, залишок суми боргу ОСОБА_4 перед стягувачем ОСОБА_2, яка частково була погашена, чим порушив ч. 1 ст. 70 Закону України " Про виконавче провадженя" щодо неправильного встановлення порядку відрахувань із заробітної плати, оскільки розмір відрахувань із заробітної плати та інших видів доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків та всупереч законодавства встановив проводити утримання з усіх видів заробітку ( доходу) , що належить до виплати боржнику після відрахування тільки податків, й заборонив відповідальній за утримання особі самостійно змінювати порядок стягнення суми боргу та розмір відрахувань .

В результаті неправомірного винесення оскаржуваної постанови з його заробітної плати за період з березня 2015 року до вересня 2015 року незаконно було утримано 14 118, 95 грн. й перераховано на рахунки вказані в цій постанові, тому в рамках цього виконавчого провадження заявнику завдано збитки на зазначену суму.

Посилаючись на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог Закону України " Про виконавче провадження", заявник з урахуванням уточненої скарги просив визнати дії та рішення старшого державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Мельниченка В.С. щодо винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату незаконними та скасувати її, а на час розгляду справи зупинити виконання оскаржуваної постанови ; зобов'язати ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві перерахувати незаконно стягнуті з боржника кошти на його картковий рахунок, зобов'язати відповідний орган Державної казначейської служби України стягнути з ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві з державного бюджету кошти у розмірі 14 118, 95 грн. на користь ОСОБА_1

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року у задоволені скарги боржника ОСОБА_1, заінтересовані особи: ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві, стягувач ОСОБА_2 на неправомірне рішення державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року скасовано з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві задоволено частково.

Визнано дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ у м. Києві Мельниченка В.С. щодо винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 26 лютого 2015 року у виконавчому проваджені №46524720 неправомірними.

Визнано постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ у м. Києві Мельниченка В.С. про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 26 лютого 2015 року у виконавчому провадженні №46524720 неправомірною .

У задоволені решти вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду змінити в частині відмови у задоволенні вимог щодо повернення заявнику усіх неправомірно стягнутих з нього на момент прийняття рішення судом коштів, у тому числі перерахованих на рахунок ОСОБА_2, шляхом перерахування на його картковий рахунок, а також в частині скасування оскаржуваної постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 26.02.2015 винесеної у виконавчому провадженні №46524720 та постановити нову , якою зобов'язати ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві скасувати неправомірну постанову про звернення стягнення на заробітну плату, стягнути з ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві кошти у сумі 35 853, 48 грн. та судовий збір, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Державний виконавець ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду , але в судове засідання не з'явився і причину неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав , викладених у ній , перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За приписами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 18 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам ст. ст. 210, 213, 387 ЦПК України.

Виходячи зі змісту ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37, 38 Закону України «Про виконавче провадження», проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (ч. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялися.

Окрім того, положеннями ч. 3 ст. 27 зазначеного закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Згідно ст. 27 Закону України " Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням( ст. 32 названого Закону).

Як вбачається з матеріалів справи , що 20 вересня 2012 року Солом'янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2609/13209/12.( а.с. 74, т. 1 ).

Постановою ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 24 вересня 2012 року відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом . ( а.с. 98, т. 1 ).

З копії матеріалів виконавчого провадження вбачається , що згідно з розписки від 01.04.2013 боржник частково погасив суму основного боргу у розмірі 5600 грн. ( а.с. 100,т.1).

Згідно з витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 03.12.2012 на підставі постанови ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 27.11.2012 накладено арешт на все нерухоме майно боржника ( а.с. 87, т.1).

Згідно з Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.04.2013 ОСОБА_1 належить на праві власності двокімнатна квартира, що знаходиться : АДРЕСА_1, на яку накладено арешт ПАТ " Універсал банк" на підставі обтяження Іпотечного договору , 6909 від 13.10.2009 (а.с. 89,90, т 1).

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Сканцевою Н.С. від 19.06.2014 закінчено виконавче провадження на підставі п. 10. ч. 1 ст. 49 Закону України " Про виконавче провадження" , у зв'язку з тим, що згідно відповіді УДАІ за боржником транспортних засобів не зареєстровано, відповідно до відповіді ДПС про номери рахунків боржник з таким податковим номером на обліку не перебуває, згідно відповіді АБ м. Києва боржник зареєстрований : АДРЕСА_2,майна за вказаною адресою не виявлено, згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстрована кватира, за адресою : АДРЕСА_1, що по територіальності відноситься до ВДВС Броварського МУЮ ( а.с. 25-32, 101, т. 1).

У зв'язку з чим, 13 лютого 2016 року стягувач ОСОБА_2 звернувся до ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Мельниченком В.М. від 16.02.2015 ВП № 46524720 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2609/13209/12, який виданий Солом'янським районним судом м. Києва 20.09.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 414688, 35 грн. та надано десятиденний строк для добровільного виконання рішення суду ( а.с. 6 , 7, т. 1).

Згідно із ч. 1.ст. 68 Закону України " Про виконавче провадження" стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи

недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

За іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача.

Відповідно до ст. 70 Закону України " Про виконавче провадження" розмір відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне

соціальне страхування.

Обмеження розміру відрахувань із заробітної плати встановлюється законодавством про працю.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:

у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, відшкодування шкоди у зв'язку із втратою годувальника та збитків чи шкоди, заподіяних злочином, - п'ятдесят відсотків;

за всіма іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - двадцять відсотків.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це

обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати

сімдесяти відсотків.

Згідно із ст. 128 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п'ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові.

При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п'ятдесят процентів заробітку.

Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Відповідно до ч.1ст. 28 Закону " Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Судом встановлено, що 06 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до начальника ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Костенко Л.І. , в якій посилаючись на те, що у провадженні державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ Сканцевої Н.С. знаходяться матеріали виконавчого провадження № 34380022 відкритого на підставі виконавчого листа № 2609/13209/12 виданого Солом'янським районним судом м. Києва 20.09.2012 року на підставі рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 27.08.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на його користь боргу в сумі 414 688,35 грн. та відповідно до ч.2 ст. 68 Закону України " Про виконавче провадження" просив звернути стягнення на заробітну плату боржника у виконавчому провадження № 34380022 ( т.1 а.с. 8).

Постановою старшого державного виконавця Мельниченка В.С. ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2609/13209/12 від 20.09.2012 Солом'янського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 414 688,35 грн. та надано боржнику строк до 23.02.2015 року самостійно виконати рішення суду та при невиконанні рішення суду в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат , пов'язаних з провадженням виконавчих дій( т.1 а.с. 22)

Судом встановлено , що в добровільному порядку рішення суду боржником не виконано і 24 лютого 2015 року постановою державного виконавця органу ДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 41468, 83 грн.( а.с. 83, т. 1).

Постановою старшого державного виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Мельниченка В.С. від 26.02.2015 ВП №46524720 звернуто стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_1 та постановлено проводити з усіх видів заробітку ( доходу) , що належить до виплати боржнику після відрахувань податків , утримання у розмірі 20 відсотків до погашення у повному обсязі заборгованості в розмірі 414 688,35 грн. та виконавчий збір в розмірі 41468,83 грн. та витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 120,00 грн. стягувати у розмірі 20 відсотків до погашення у повному обсязі .

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику , у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами тощо ( а.с. 9, т.1 ) .

Перевіривши доводи скарги, суд дійшов висновку про те, що постанова державного виконавця в частині звернення стягнення на заробітну плату є такою, що відповідає вимогам закону, однак вважав , що при проведенні виконавчих дій державний виконавець всупереч вимогам чинного законодавства не перевірив інформацію щодо розміру заборгованості, оскільки при прийнятті постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника, не врахував дійсний розмір заборгованості боржника і вказав загальну суму заборгованості , а тому саме такі дії державного виконавця та постанову в цій частині суд визнав неправомірною, тобто в частині розміру заборгованості , а в частині звернення стягнення на заробітну плату заявника - такою , що відповідає вимогам закону.

В цій частині ухвала суду не оскаржувалася ОСОБА_1 і набрала законної сили, а тому суд обгрунтовано відмовив у повернення грошових коштів , які були стягнуті на підставі постанови державного виконавця від 26 лютого 2015 року.

Обгрунтовано суд відмовив у задоволені скарги про скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника та стягнення виконавчого збору, оскільки судом визнано дії державного виконавця неправомірними лише в тій частині постанови державний виконавець, де він вказав суму , яка була зазначена в рішенні суду, не врахувавши грошові кошти, які були сплачені боржником в рахунок часткового погашення заборгованості .

Посилання в апеляційній скарзі, що суд дійшовши висновку, що дії державного виконавця є неправомірними разом з тим, не поновив його права, є необґрунтованими, оскільки суд визнавши дії державного виконавця в тій частині, що він не встановив дійсний розмір заборгованості і прийняв постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 26.02.2015 , виходячи із загальної суми заборгованості, без врахування погашеної суми боргу , тим самим поновив права скаржника , оскільки це є підставою для вчинення державним виконавцем певних виконавчих дій та здійснення перерахунку боргу, зменшивши суму боргу .

За таких обставин , колегія суддів вважає, що суд правильно відмовив у поверненні грошових коштів , які отриманні на підставі виконавчого листа виданого на підставі рішення суду, яке є чинним і підлягало до виконання , оскільки , як правильно суд зазначив у рішенні , що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду , що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду.

Керуючись ст. 303,304,307,312,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити , а ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: