Ухвала

іменем україни

14 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства до ОСОБА_3 про стягнення незаконно нарахованої та виплаченої заробітної плати, за касаційною скаргою Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Долинське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свою вимоги тим, що відповідачу впродовж 2012 - 2014 років незаконно було нараховано та виплачено заробітну плату у розмірі 27 246,46 грн. за періоди, коли він не працював. Ці факти виявлено позаплановою ревізією з окремих питань фінансово-господарської діяльності, проведеної на виконання ухвали слідчого судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2014 року.

Враховуючи викладене, Долинське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства просило стягнути з ОСОБА_3 безпідставно виплачену заробітну плату у розмірі 27 246,46 грн.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства незаконно нараховану та виплачену заробітну плату в розмірі 27 246,46 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Долинське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача зайво виплаченої заробітної плати, оскільки останнім не доведено належними та допустимими доказами наявність вини ОСОБА_3 у завданні такої шкоди підприємству.

Такі висновки колегія суддів вважає правильними і такими, що узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Судами встановлено, що з 24 грудня 1993 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах із Долинським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства.

Наказом від 19 вересня 2014 року відповідача звільнено з роботи з 03 жовтня 2014 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

З 13 серпня 2014 року до 29 серпня 2014 року Калуською об'єднаною державною фінансовою інспекцією в Івано-Франківській області було проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01 січня 2011 року до 21 липня 2014 року, якою виявлено наявність фактів оплати праці за невідпрацьований час та встановлено, що в порушення вимог ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» машиністу насосних установок ОСОБА_3 за час його перебування у закордонних поїздках незаконно нараховано та виплачено заробітну плату на загальну суму 27 246,46 грн., в тому числі: у 2012 році - 2 939,82 грн., у 2013 році - 17 637,15 грн., у першому півріччі 2014 року - 6 669,49 грн.

Ревізію проведено суцільним способом шляхом співставлення даних, зазначених в табелях обліку відпрацьованого робочого часу, наказах про надання відпусток, розрахункових відомостей, з даними інформації про перетин відповідачем кордону управління інформаційно-аналітичного забезпечення Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області від 21 липня 2014 року.

На підставі акта, складеного за результатами ревізії, Калуською об'єднаною державною фінансовою інспекцією направлено позивачу вимогу від 03 вересня 2014 року про усунення порушень, виявлених позаплановою ревізією, та зобов'язати стягнути з ОСОБА_3 зайво виплачені доплати у розмірі 27 246,46 грн., які ним отримані безпідставно, в іншому випадку - стягнути кошти з винних у незаконному нарахуванні та виплаті доплат осіб у порядку та розмірах, встановлених статтями 133 - 136 КЗпП України.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КЗпП України за шкоду, завдану кримінально караними діями, працівник несе повну матеріальну відповідальність.

До позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями, які мають ознаки кримінально-караних діянь, додаються докази, які підтверджують вчинення працівником таких діянь у порядку кримінального судочинства.

За змістом ст. 130 КЗпП України до матеріальної шкоди, завданої кримінально караними діями працівника під час виконання трудових обов'язків, відносять, зокрема, і суми зайво сплачених грошових виплат на відшкодування шкоди третім особам.

Згідно з п. 3 ч. 10 Положення про матеріальну відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, затвердженого Указом Президії Верховної Ради СРСР від 13 липня 1976 року № 4204-IX, робітники і службовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству установі, організації, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди» судам слід мати на увазі, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п. 3 ст. 134 КЗпП України), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідач незаконно та безпідставно зайво отримав заробітну плату та під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції уточнив підстави позову та зазначив, що спірні кошти підлягають поверненню Долинському виробничому управлінню водопровідно-каналізаційного господарства на підставі п. 3 ст. 134 КЗпП України.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутній вирок суду, або інший документ, який би підтверджував вину ОСОБА_3 в отриманні зайво нарахованої заробітної плати.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність вини відповідача у заподіянні підприємству шкоди - нарахування та виплати заробітної плати за невідпрацьований час, а тому відсутні правові підстави для стягнення таких коштів на користь позивача.

Разом з тим, у разі доведення вини ОСОБА_3 в отриманні зайво нарахованої заробітної плати, позивач не позбавлений права звернутися до суду в порядку, передбаченому главою 4 розділу V ЦПК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська