АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/804/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Токова С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДемченка В. А.
суддівПодороги В. М. , Василенко Л. І.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна, -

в с т а н о в и л а :

Позивач, ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_7 про поділ майна.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2015 року її позов до ОСОБА_7 про визнання права спільної сумісної власності на майно та поділ спільного майна подружжя задоволено частково та визнано за нею право власності на ? частину одноповерхового житлового будинку літ. «Б-1» з гаражем літ. «Д», розташований за адресою: АДРЕСА_1; 1/2 частину двоповерхового житлового будинку літ. «Л-2» розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0137 га розташованої за адресою: АДРЕСА_1; відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0093 га розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0167 га розташованої за адресою: АДРЕСА_1; відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 24.06.2015 року рішення Соснівського районного суду від 29.04.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно та поділ спільного майна подружжя в частині задоволення позовних вимог про поділ земельних ділянок, присудження позивачці грошової компенсації з відповідача та відмови в задоволенні позову в частині поділу деревообробних станків, бетономішалки, човна - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право власності на деревообробний фрезерний станок «PWSS-55», деревообробний станок «НС 260С», деревообробний станок КS 210 LASERCUT, бетономішалку, гумовий човен - в рівних частках за кожним; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею загальною площею 0,0137 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_1; 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0093 га., розташованої за адресою АДРЕСА_1 відповідно до Державного акт на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_2; 1/2 частину земельні ділянки загальною площею загальною площею 0.0167 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 відповідно до Державного акта на право власності і земельну ділянку Серії НОМЕР_3 - відмовлено; у решті рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.04.2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2015 року касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відхилено, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.04.2015 року в не скасованій частині та рішення апеляційного суду Черкаської області від 24.06.2015 року залишено без змін.

З метою реєстрації права власності на нерухоме майно вона звернулася до реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області.

Однак, 11.08.2015 року їй було відмовлено у державній реєстрації права власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , оскільки рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.04.2015 року за нею було визнано право власності на житлові будинки та не встановлено належності на праві власності господарських будівель і споруд. Оскільки господарські споруди, розташовані за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 призначені для обслуговування житлових будинків, на 1/2 частину яких за нею визнано право власності та були придбані в період шлюбу, то вважає, що має право і на 1/2 частину вказаних господарських споруд.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину господарських будівель розташованих за адресою АДРЕСА_1 , а саме: погріб під літ. «Г», навіс під літ. «Ж», вбиральню під літ. «В», сарай під літ. «З», огорожі № 4,6-8, свердловину № 5, зливну яму №9, 10 та замощення І; на 1/2 частину господарських будівель розташованих за адресою АДРЕСА_2, а саме: погріб під літ. «К», огорожі № 12, 13, зливну яму № 11.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна відмовлено та роз'яснено позивачу її право оскаржити відмову у державній реєстрації права власності до суду у відповідності зі статтею 182 ЦК України.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу на дане рішення, в якій просить скасувати рішення, так як вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухваливши нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, колегією суддів за матеріалами справи установлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2015 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права спільної сумісної власності на майно та поділ спільного майна подружжя задоволено частково та визнано за нею право власності на 1/2 частину одноповерхового житлового будинку літ. «Б-1» з гаражем літ. «Д», розташований за адресою: АДРЕСА_1; 1/2 частину двоповерхового житлового будинку літ. «Л-2» розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0137 га розташованої за адресою: АДРЕСА_1; відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0093 га розташованої за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0167 га розташованої за адресою: АДРЕСА_1; відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 ( а. с. 4 - 7).

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 24.06.2015 року рішення Соснівського районного суду від 29.04.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно та поділ спільного майна подружжя в частині задоволення позовних вимог про поділ земельних ділянок, присудження позивачці грошової компенсації з відповідача та відмови в задоволенні позову в частині поділу деревообробних станків, бетономішалки, човна - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право власності на деревообробний фрезерний станок «PWSS-55», деревообробний станок «НС 260С», деревообробний станок КS 210 LASERCUT, бетономішалку, гумовий човен - в рівних частках за кожним; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею загальною площею 0,0137 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_1; 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0093 га., розташованої за адресою АДРЕСА_1 відповідно до Державного акт на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_2; 1/2 частину земельні ділянки загальною площею загальною площею 0.0167 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 відповідно до Державного акта на право власності і земельну ділянку Серії НОМЕР_3 - відмовлено, у іншій частині рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.04.2015 року залишено без змін ( а. с. 8 - 12).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2015 року касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відхилено, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.04.2015 року в не скасованій частині та рішення апеляційного суду Черкаської області від 24.06.2015 року залишено без змін ( а. с. 13 - 14).

З метою реєстрації права власності на нерухоме майно ОСОБА_6 звернулася до реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області.

Однак, 11.08.2015 року їй було відмовлено у державній реєстрації права власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, оскільки рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.04.2015 року за нею було визнано право власності на житлові будинки та не встановлено належності на праві власності господарських будівель і споруд ( а. с. 15).

Також, 23 грудня 2015 року державний реєстратор відмовив ОСОБА_6 у реєстрації права власності на 1/2 частину житлового будинку літ. Л-2, житловий будинок літ Б-1 по АДРЕСА_1 з аналогічних підстав, відсутності в судовому рішенні визнання права власності за позивачкою на надвірні споруди - погріб літ. «Г», навіс під літ. «Ж», вбиральня під літ. «В», сарай під літ. «З», огорожі № 4,6-8, свердловину № 5, зливну яму № 9, 10 та замощення І. ( відмова № 27412608) ( а. с. 25).

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач ОСОБА_6 заявила вимоги про визнання права власності на 1/2 господарських споруд, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, оскільки вони призначені для обслуговування житлових будинків, на 1/2 частину яких за нею визнано право власності за рішенням суду та були придбані в період шлюбу, а тому вважає, що має право і на 1/2 частину і вказаних господарських споруд.

При цьому, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що визнання права власності на господарські споруди не може бути, оскільки вони не є окремими об'єктами права власності, а входять до складу садиби.

Колегія суддів вважає такий висновок суду вірним з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають у процесі набуття та здійснення права власності на житло, врегульовано як конституційними нормами, так і статтями 379 - 385 ЦК, а загальні принципи і підстави захисту права власності викладені у статтях 386 - 394 цього Кодексу.

Стаття 379 ЦК визначає, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно з положеннями статті 380 ЦК житловий будинок як об'єкт права власності - це будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житловий будинок нерозривно пов'язаний із землею та іншим нерухомим майном, і тому право власності на житловий будинок містить додаткові будівлі як складники одного об'єкта.

Стаття 383 ЦК надає власникові житлового будинку право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, забороняючи використовувати його для промислового виробництва.

При цьому, житловий будинок у цілому може бути як об'єктом права власності однієї особи, так і об'єктом права спільної сумісної чи часткової власності (з виділенням часток у натурі або без такого виділення).

Відповідно до рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2015 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права спільної сумісної власності на майно та поділ спільного майна подружжя задоволено частково та визнано за нею право власності на 1/2 частину одноповерхового житлового будинку літ. «Б-1» з гаражем літ. «Д», розташований за адресою: АДРЕСА_1; 1/2 частину двоповерхового житлового будинку літ. «Л-2» розташованого за адресою: АДРЕСА_2, як спільного сумісного майна подружжя ( а. с. 4 - 7).

Так, згідно з частиною 1 статті 381 ЦК садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Враховуючи норми статей 186, 380, 381 ЦК, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і под.), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв'язку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі об'єкти визнаватися не може.

Те, що надвірні приміщення, огорожі та інші надвірні споруди, що обслуговують будівлю (сарай, паркан, колодязь), становлять разом з нею один інвентарний об'єкт, визначено в Інструкції з бухгалтерського обліку необоротних активів бюджетних установ (затверджено наказом Державного казначейства України від 17 липня 2000 р. № 64 (у редакції наказу Державного казначейства України від 21 лютого 2005 р. № 30)) Наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства фінансів України від 26 червня 2013 р. № 611.

Враховуючи дані обставини та положення законодавства, а також те, що згідно до технічних паспортів будинків по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 рішенням суду було проведено між сторонами тільки поділ житлових будинків літ. «Б-1» та літ. «Л-2», а у розподіл будинку літ. «А-1,а,а-1» відмовлено, оскільки він належить відповідачу ОСОБА_7 на праві власності, так як придбаний не в період шлюбу.

При цьому, з наданих технічних паспортів встановлено, що господарські споруди належать до будинку літ. «А-1,а,а-1» і є не від'ємною частиною садиби по АДРЕСА_1, тобто не є окремими об'єктами нерухомості і право власності на них не може бути визнане судом.

Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне роз'яснити позивачці ОСОБА_6, що з 25.12.2015 року набув чинності «ПОРЯДОК державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і відповідно до п.20 Постанова КМ|Порядок|Перелік, КМ України від 25.12.2015 року № 1127 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у разі проведення державної реєстрації права власності на окремий індивідуально визначений об'єкт нерухомого майна, об'єкт незавершеного будівництва вперше, у тому числі у результаті поділу, виділу частки з об'єкта нерухомого майна або об'єднання об'єктів нерухомого майна, державний реєстратор за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру прав відкриває новий розділ у цьому Реєстрі з присвоєнням реєстраційного номера об'єкту нерухомого майна, об'єкту незавершеного будівництва та формує реєстраційну справу відповідно до законодавства.

За наявності зареєстрованих речових прав на такий об'єкт нерухомого майна, об'єкт незавершеного будівництва або обтяжень таких прав у спеціальному розділі Державного реєстру прав, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек державний реєстратор одночасно з відкриттям розділу у Державному реєстрі прав переносить такі відомості про речові права на таке майно та їх обтяження, про суб'єктів цих прав до відповідного відкритого розділу.

У разі коли відкриття розділу у Державному реєстрі прав здійснюється у результаті поділу, виділу частки з об'єкта нерухомого майна або об'єднання об'єктів нерухомого майна, державний реєстратор одночасно з відкриттям розділу у Державному реєстрі прав переносить відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про суб'єктів цих прав щодо об'єкта нерухомого майна, який поділяється, частка з якого виділяється, або щодо об'єктів нерухомого майна, які об'єднуються, до відповідних розділів, відкритих на кожний з новостворених об'єктів нерухомого майна.

У зв'язку з чим, позивачка не позбавлена права на звернення до органу державної реєстрації прав на нерухоме майно для реєстрації права на нерухоме майно, визначене рішенням суду, а в разі відмови у такій реєстрації має право на оскарження дій державного реєстратора.

А тому, з врахуванням встановлених обставин, матеріалів справи, доводів сторін та апеляційної скарги, положень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність ухваленого рішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін, відповідно до вимог ст.308 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307 , 308 , 313 , 314, 315 , 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :