УХВАЛА

іменем україни

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Управління справами Верховної Ради України до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України, про виселення із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення за касаційною скаргою Управління справами Верховної Ради України на рішення апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Управління справами Верховної Ради України звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України. Відповідно до ордера від 4 грудня 2009 року ОСОБА_4 отримала службову квартиру АДРЕСА_1 у вказаному будинку. Повноваження депутата Верховної Ради України ОСОБА_4 були припинені 27 листопада 2014 року, проте остання із сином ОСОБА_5 звільнити службове приміщення в добровільному порядку відмовляються.

Ураховуючи викладене, позивач просив, посилаючись на ст. 126-1 ЖК України, виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із службового жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року позов Управління справами Верховної Ради України задоволено. Виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із службового жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року заочне рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову Управління справами Верховної Ради України відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Управління справами Верховної Ради України, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду й залишити в силі рішення районного суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що у ОСОБА_4 припинилися депутатські повноваження, тому відповідно до ст. 118 ЖК України, Положення про порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними вона підлягає виселенню, оскільки добровільно відмовилася звільняти надане їй у користування службове житло. Разом з ОСОБА_4 підлягає виселенню її малолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_4 є одинокою матір'ю, яка виховує малолітню дитину, вона належить до кола осіб, які відповідно до вимог ст. 125 ЖК України не підлягають виселенню із службового приміщення без надання іншого жилого приміщення.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 була обрана народним депутатом України шостого-сьомого скликань. Дата набуття депутатських повноважень - 23 листопада 2007 року, дата припинення - 27 листопада 2014 року.

Рішенням Комітету з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності Верховної Ради України від 9 липня 2009 року (протокол № 39) затверджено список народних депутатів України, яким відповідно до ст. 35 Закону України «Про статус народного депутата України» надано службові жилі приміщення в м. Києві, в тому числі ОСОБА_4 - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Постановою Верховної Ради України від 21 жовтня 2009 року № 1652-VІ «Про деякі питання управління державним майном, що забезпечує діяльність Верховної Ради України» зазначена квартира була включена до числа службових жилих приміщень, які відповідно до ст. 35 Закону України «Про статус народного депутата України» можуть надаватися народним депутатам України на строк їх повноважень.

4 грудня 2009 року Управлінням справами Верховної Ради України ОСОБА_4 видано ордер направо зайняття службового жилого приміщення жилою площею 17,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1

У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_4 та її син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

При отриманні службового приміщення 3 грудня 2009 року ОСОБА_4 надала Управлінню справами Верховної Ради України письмове зобов'язання при припиненні депутатських повноважень або у разі одержання у м. Києві іншого постійного житла звільнити займане нею службове жиле приміщення.

Депутатські повноваження ОСОБА_4 припинилися 27 листопада 2014 року, проте службове житло вона добровільно не звільнила, у зв'язку із чим їй було направлено лист за підписом Керівника Апарату Верховної Ради України від 30 березня 2015 року № 15/13-583 про необхідність звільнення займаного службового жилого приміщення, але квартиру вона не звільнила.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_4 є одинокою матір'ю, тому відповідно до ст. 125 ЖК України вона не може бути виселена із службового приміщення.

При цьому звертаючись до суду з даним позовом, Управління справами Верховної Ради України просило виселити відповідачів у зв'язку з закінченням депутатських повноважень ОСОБА_4, посилаючись на ст. 126-1 ЖК України.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення спору і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У порушення вимог ст. ст. 11, ст. 179, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог, не дослідив факти, якими обґрунтовувались заявлені вимоги.

Також при новому розгляді справи апеляційному суду слід врахувати таке.

Відповідно до чч. 1, 6, 10 ст. 35 Закону України «Про статус народного депутата України» (в редакції, чинній на дату отримання ордера) народний депутат, незалежно від місця проживання, за його бажанням має право на отримання одноразової грошової компенсації витрат для створення належних житлових умов (грошова компенсація), або на строк його повноважень службового жилого приміщення, або жилого приміщення для проживання відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 46 ЖК України.

Народному депутату за його заявою протягом трьох місяців з дня подачі заяви виплачується грошова компенсація, або на строк виконання його повноважень надається службове жиле приміщення для проживання його та членів його сім'ї, яке він зобов'язаний звільнити не пізніш як через три місяці з дня припинення депутатських повноважень, або надається жиле приміщення для постійного проживання.

Народному депутату особисто Управлінням справами Апарату Верховної Ради України видається відповідний ордер встановленої форми за пред'явленням паспортів (свідоцтв про народження) всіх членів сім'ї, внесених до ордера, що є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

У ч. 2 ст. 118 ЖК України визначено, що жилі приміщення, що надаються народним депутатам України на період їх роботи на постійній основі у Верховній Раді України, включаються до числа службових за рішенням Верховної Ради України за поданням Комісії Верховної Ради України з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності депутатів.

Відповідно до ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Статтею 126-1 ЖК України передбачено, що порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними визначається окремим Положенням, затвердженим Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради України від 11 липня 1995 року № 286/95-ВР затверджено Положення про порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними» (далі - Положення).

За приписами п. 14 Положення службове жиле приміщення надається народному депутату України після набуття ним депутатських повноважень. Розподіл жилих приміщень для народних депутатів України провадиться відкрито і гласно комітетом Верховної Ради України, до компетенції якого віднесено зазначене питання.

Разом з тим, п. 28 Положення містить імперативне правило про те, що народні депутати України, строк депутатських повноважень яких закінчився чи депутатські повноваження яких достроково припинено відповідно до ст. 4 Закону України «Про статус народного депутата України», або щодо яких скасовано рішення про визнання їх депутатських повноважень, чи які одержали у м. Києві інше благоустроєне жиле приміщення у постійне користування, в тримісячний строк зобов'язані звільнити займане службове жиле приміщення з усіма особами, які з ними проживають, а в разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, наведеними спеціальними нормами регулюється порядок надання, користування службовим жилим приміщенням безпосередньо народними депутатами України.

Статті 124 та 125 ЖК України регулюють виселення з службових жилих приміщень робітників і службовців.

Згідно ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 цього Кодексу, не може бути виселено одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

Отже, ст. 125 ЖК України чітко визначено, що не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення, лише осіб, зазначених у ст. 124 ЖК України.

З огляду на наведене, положення ст. 125 ЖК України не поширюються на народних депутатів України, а порядок користування ними службовою жилою площею, наданою як депутату України, регулюються відсилочною нормою ст. 126-1 ЖК України.

У зв'язку з наведеним, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, рішення апеляційного судуне може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягаєскасуванню, а справа - передачі на новий розгляддо суду апеляційної інстанції, під час розгляду якоїсуду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління справами Верховної Ради України задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик