233 № 233/3085/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., при секретареві Мазепа Н.А., за участі позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Костянтинівської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить:

-позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2;

-стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини усіх відомих видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму;

посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась дочка ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_4 року у них народився син ОСОБА_7.

Через три місяці після народження сина, у березні 2010 року відповідач з дітьми поїхала жити до своєї сестри у м. Донецьк, де мешкала до жовтня 2010 року. Після цього, він приїхав до Донецька та вони мешкали разом до грудня 2010 року.

У грудні 2010 року він з дочкою повернувся до м. Костянтиніки та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своїми батьками. Приблизно через 3-4 місяці відповідач зателефонувала йому та повідомила, що перебуває у м. Слов'янську, Донецької області та попросила його приїхати та забрати до себе сина, який перебував у її сусідів. Забравши відповідача та сина, він спочатку привіз їх до своїх батьків у м. Костянтинівку, а потім вони стали знімати квартиру, мешкали та виховували дітей разом.

У серпні 2011 року відповідач залишила дітей та поїхала у невідомому напрямку, спочатку на 5 діб, а потім зовсім стала мешкати з різними особами та вести асоціальний спосіб життя.

З того часу діти стали проживати з ним та його батьками. Відповідач періодично поверталась додому, він усе їй вибачав, оскільки бажав зберегти їх сім'ю. Проте, з її боку ніяких позитивних змін не було.

У лютому 2012 року, за його ініціативою, шлюб з відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились мешкати з ним за його місцем проживання.

За весь час їх спільного життя, відповідач знаходилась у сім'ї 4-5 місяців, на більше її не хватало, після цього вона покидала сім'ю, дітей. З літа 2014 року відповідач не поверталась до сім'ї, не спілкувалась з дітьми.

Для того, щоб діти не забували свою мати, він надавав їй гроші для того, щоб вона купувала їм дарунки для дітей та постійно прохав йти до дітей та спілкуватися з ними.

Діти знаходяться у нього на вихованні, син ОСОБА_7 відвідує дошкільний дитячий заклад, а дочка ОСОБА_4 навчається у школі.

Відповідач не турбується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх дошкільну та шкільну освіти, підготовку до подальшого життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на фізичний розвиток, як складову виховання, не надає дітям доступу до культурних та інших цінностей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не приділяє материнської уваги до дітей.

Відповідач веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не працює, самоусунулась від виховання своїх дітей, не цікавиться їх місцем знаходження та їх розвитком. До дітей відноситься байдуже, із-за її образа життя діти не бажають мешкати разом з матір'ю.

Мати матеріально дітям не допомагає, аліменти не сплачує, дітей у дошкільному дитячому закладі та у школі не відвідує, їх вихованням не займається.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю з тих же підстав, просив позов задовольнити.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на свідчення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Так, свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, сусіди позивача ОСОБА_1, у судовому засіданні, кожен окремо, пояснили, що діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають разом з позивачем та його батьками. Батько та баба піклуються про дітей, забезпечують їх всім необхідним, займаються їх вихованням. Діти завжди мають охайний та доглянутий вигляд. Відповідача вони бачили всього декілька разів. Зі слів матері позивача, їм відомо, що мати дітьми не цікавиться, матеріально їх не забезпечує, не приходить до них та взагалі не виконує свої батьківські обов'язки.

Свідок ОСОБА_10, рідна сестра позивача, та свідок ОСОБА_12, мати позивача, у судовому засіданні, кожен окремо, пояснили, що відповідач не займається вихованням дітей близько п'яти років. З 2010 року малолітня ОСОБА_4 проживає разом із позивачем та свідком ОСОБА_12, а з 2011 року разом з ними проживає і малолітній ОСОБА_5. До розлучення позивач намагався налагодити стосунки з відповідачем, але вона пиячила, дітьми не займалася та взагалі їх кинула та поїхала. Відповідач декілька разів хотіла покінчити із життям, у зв'язку з чим перебувала у лікарні. ОСОБА_2 матеріально дітей не забезпечує, цікавиться ними інколи. На даний час позивач проживає з іншою жінкою, яку діти люблять. Протягом останнього року відповідач на свята дзвонить дітям та привозить подарунки.

Свідок ОСОБА_11, особа яка перебуває у фактичних шлюбних відносинах з позивачем, у судовому засіданні пояснила, що вона проживає разом з позивачем та його дітьми з лютого 2015 року. Діти до неї ставляться дуже добре, називають її мамою. Відповідач телефонує дітям, приїжджає та вітає їх на свята, проте дуже рідко. В добровільному порядку відповідач аліменти на дітей не сплачує. Діти не хочуть спілкуватися з відповідачем, хоча перешкоди для цього немає.

Свідок ОСОБА_13, працівник дошкільного навчального закладу, у судовому засіданні пояснила, що старша дитина раніше відвідувала дитячий садок, зараз навчається в школі, а молодша дитина і зараз відвідує дитячий садок. Мати дітей свідок бачила один раз. Відповідач вихованням дітей вона не займається. Дітей виховують батько та баба. Діти завжди охайні, хвороб та відхилень не мають.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні категорично заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, пояснивши, що діти проживають разом з позивачем, тому що він та його мати забрали у неї дітей шляхом омани. Вона постійно просила повернути їй дітей та цікавилися ними. Під час спільного життя, позивач її бив та погрожував, говорячи, що якщо вона від нього піде, він забере у неї дітей. Після розірвання шлюбу, вона приходила до дітей з дарунками, але її навіть не пускали до оселі. Просила відмовити у задоволенні позову, заявивши про те, що бажає приймати участь у вихованні своїх дітей.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач ОСОБА_2 послалась на покази свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15

Так, свідок ОСОБА_14, друг чоловіка відповідача, у судовому засіданні пояснив, що знайомий з ОСОБА_2 приблизно рік. Зі слів відповідача йому відомо, що ОСОБА_2 їздила до дітей з дарунками, проте, мати позивача її до дітей не пускала. В теперішній час ОСОБА_2 має третю дитину, живе разом зі своїм чоловіком, займається домашнім господарством. Спиртні напої, ані ОСОБА_2 ані її чоловік не вживають.

Свідок ОСОБА_15, рідна сестра відповідача, у судовому засіданні пояснила, що останнім часом її сестра змінилася. Зараз вона одружена, від шлюбу має дитину та дуже хвилюється за свої старших дітей. Коли відповідач проживала зі своїм колишнім чоловіком (позивачем у справі), вони разом вживали спиртні напої та позивач постійно бив ОСОБА_2 Потім позивач забрав дітей до себе, на ґрунті чого у її сестри трапився нервовий зрив. Зі слів ОСОБА_2 їй відомо, що позивач та його мати не дають їй спілкуватися з дітьми. Коли ОСОБА_2 приїжджає до дітей з дарунками, мати позивача її не пускає, налаштовує дітей проти відповідача. Зараз відповідач не пиячить, влітку займається городом та консервацією. Чоловік відповідача підробляє, розводить тварин, не пиячить, дружину не ображає. Тобто, з новим чоловіком відповідач стала жити по-іншому.

Представник третьої особи - служби у справа дітей виконавчого комітету Костянтинівської міської ради ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала за тих підстав, що на її думку відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов'язків відносно своїх дітей, а тому вважала, що відповідач має бути позбавлена батьківських прав.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстровані шлюбу з 12 липня 2008 року (а.с.15), мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20), ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.23).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області 10 лютого 2012 року шлюб між сторонами розірвано, рішення суду набрало чинності 22 лютого 2012 року (а.с.16). Після розірвання шлюбу малолітні ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишились проживати з батьком. Зазначена обставина у судовому засіданні визнана сторонами у справі, а тому у відповідності до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей.

Пунктом 16 цієї постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позивачем у судовому засіданні суду не надано безспірних доказів, які б свідчили про свідоме ухилення відповідача від виховання дітей у теперішній час. Викладені в позовній заяві обставини щодо поведінки відповідача у минулий час, які підтверджені у судовому засіданні показами свідків, на думку суду не можуть слугувати підставою для застосування до відповідача крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав. Тим більше, що з досліджених у судовому засіданні доказів, вбачається, що у теперішній час відповідач вчиняє дії, направлені на її участь у вихованні дітей: телефонує та відвідує дітей, проявляє до них турботу. Доводи позивача про те, що така участь відповідача у вихованні дітей не забезпечує належний рівень їх розвитку, на думку суду є слушними. Проте, зазначені обставини також не можуть бути підставою для застосування крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав. Тим більше, що така форма участі відповідача у вихованні дітей склалася у тому числі внаслідок конфлікту між батьками дітей, що сторони продемонстрували у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст.171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислуханою при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.

У виконання вказаної норми закону судом надана можливість малолітнім ОСОБА_4 та ОСОБА_5 висловити свою думку при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав їх матері.

Малолітня ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що не бажає знати відповідача та не потребує спілкування з нею, оскільки остання обіцяла приїхати до неї на день народження та подарувати телефон, проте не приїхала.

Малолітній ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що бажає бачити відповідача на день народження, оскільки відповідач дарує йому подарунки. Без подарунків він бачити відповідача не бажає.

Відповідно до ч.3 ст.171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Враховуючи те, що відсутні докази ухилення відповідача від своїх батьківських обов'язків, суд всупереч думок малолітній дітей, дійшов висновку про відмову в позові в частині позбавлення батьківських прав, оскільки вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не сприятиме інтересам дітей. При цьому суд виходить із вимог ст. 9 Конвенції «Про права дитини» від 20.11. 1989 року, в якій зазначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками, крім випадків, коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Висновок органу опіки та піклування № 569/12 від 30.06.2015 року (а.с.5), суд до уваги не приймає, оскільки він не містить результатів попереднього розв'язання спору.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей слід відмовити.

Разом з тим, судом встановлено, що участь відповідача в матеріальному забезпеченні дітей обмежується окремими подарунками на свята.

Суд вважає, що така форма участі відповідача в утриманні малолітніх дітей не забезпечує задоволення їх потреб, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, у відповідності до ст.ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 183 СК України - якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч.2). Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто із батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повнолітня (ч.3).

Визначаючи розмір аліментів на утримання малолітніх дітей, суд, враховує стан здоров'я та матеріальне положення відповідача, яка в силу свого віку є працездатною, офіційно не працевлаштована, має третю дитину ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_5, та вважає можливим визначити розмір аліментів згідно із ст. 183 Сімейного Кодексу України у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 29 травня 2015 року, до повноліття ОСОБА_4, а потім у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття ОСОБА_5.

Тож, позов в частині стягнення з відповідача аліментів слід задовольнити.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 212 -215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 29 травня 2015 року, до повноліття ОСОБА_4, а потім у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття ОСОБА_5.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Встановити строк для ознайомлення сторін з повним рішенням - 21 березня 2016 року, відклавши до цього строку складання повного рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: О.В. Каліуш