Справа № 149/1571/16-ц Провадження № 22-ц/772/3669/2016Головуючий в суді першої інстанції Олійник І. В.
Категорія 52Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючої: Шемети Т. М.,

суддів: Панасюка О. С., Зайцева А. Ю.

за участі: секретаря судового засідання Топольської В. О.,

позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування Хмільницької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 поданою ОСОБА_3 на заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом та ставила вимогу: позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_5. В обґрунтування позову посилалася на те що з 2009 року батько дитини проживає окремо в іншому місті, участі у вихованні дитини не бере, жодних покладених на батьків обов'язків не виконує, дитина знаходиться на повному утриманні матері. Крім того обмежує у праві виїзду за кордон як для лікування дитини від хронічних інфекцій так і для працевлаштування, яке могло б забезпечити матеріальну базу для всебічного розвитку дитини, в свою чергу сам відповідач жодної матеріальної, посильної трудової чи педагогічної допомоги не надає, з дитиною взагалі не спілкується. Тому вважає, що зазначені факти можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та свідомого нехтування батьком обов'язками, що є підставами для позбавлення його батьківських прав.

Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати прийняте рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, йому байдуже чи позбавлять його батьківських прав. Зазначає, що докази надані позивачем: довідки - характеристики з навчальних закладів, пояснення свідків не були взяті судом до уваги. Також не врахована судом позитивна думка дитини щодо предмета позову та те, що представник органу опіки та піклування Хмільницької РДА не погодився з висновком органу опіки та піклування як таким, що недостатньо обґрунтований та суперечить інтересам дитини.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 подану апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав. ОСОБА_4 та представник органу опіки і піклування Хмільницької РДА в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення осіб що з'явилися, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що таке рішення не буде відповідати інтересам дитини, позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно своєї дочки є крайнім заходом,та що доводи позивача і надані нею докази не можуть бути виключною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Такий висновок суду є цілком вірним, ґрунтується на нормах закону та відповідає встановленим обставинам по справі.

Так, по справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- 20.01.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 - а.с.5).

- Відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 є: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 7).

- Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 07.12.2011 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 6).

- З характеристик ОСОБА_5 виданих ДНЗ № 46 м. Вінниці (а.с. 9) та ЗОШ № 33 м. Вінниці (а.с.8) вбачається що вихованням дитини займається мати, батько за час навчання дочки не з'являвся ні в школу, ні в садочок, не забирав дитину, не був на зборах, не цікавився успіхами дитини.

- В характеристиках сусідів позивача (а.с. 10, 11) вказано, що батька дитини ОСОБА_4 ніколи не бачили за адресою проживання дочки, її вихованням, навчанням, фізичним та моральним розвитком він не цікавиться.

- Випискою № 215 від 20.05.2016 року поліклініки КУ «ТМО МВС України по Вінницькій області» підтверджено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 хворіє на хворобу Лайма, знаходиться на обліку з приводу хронічної цитомегаловірусної інфекції (а.с.12).

- Згідно акту обстеження житлово - побутових умов проживання дитини від 11.08.2016 року, ОСОБА_5 проживає разом з матір'ю ОСОБА_2 в квартирі загальною площею 70 кв.м., яка складається з трьох роздільних кімнат, дитина забезпечена належним одягом, іграшками та продуктами харчування. У сім'ї громадянки ОСОБА_2 створені умови для належного виховання, утримання та розвитку дитини (а.с. 87).

- Відповідно до висновку Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області від 06.09.2016 року за № 386, позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є недоцільним (а.с. 58).

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, як принциповим положенням визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

А, відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Як слідує із матеріалів справи, заперечуючи проти позбавлення його батьківських прав на дитину, відповідач ОСОБА_4 в попередньому судовому засіданні послався на те, що він бажає налагодити відносини з дитиною, брати участь у її вихованні та утриманні. ОСОБА_4 стверджував, а ОСОБА_2 не заперечувала, що 2011 року по квітень 2016 року він надавав час від часу матеріальну допомогу дитині, купував подарунки, вітав дитину зі святом 1 вересня в 2015 році, запрошував дитину на виставу, водив в «Ігроманію».

Все це суд вірно розцінив як докази, які спростовують твердження позивача, що відповідач не бере та не бажає брати участь у вихованні доньки, ухиляється від матеріального утримання дитини.

Суд першої інстанції вірно розцінив, що ненадання відповідачем дитині дозволу на виїзд за кордон не підтверджено жодними доказами, до суду з цих питань позивач не зверталася.

Підстави для позбавлення батьківських прав, які зазначені в ч.1 ст. 164 СК України, є вичерпними, тому жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків.

Таким чином, висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам по справі, судом надано належний правовий аналіз виниклим правовідносинам, що обґрунтовано відображено в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення. Виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем виключних підстав, з якими закон пов'язує можливість позбавлення батьківських прав.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 рокуу цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування Хмільницької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, на ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/ Т. М. Шемета

Судді: /підпис/ О. С. Панасюк

/підпис/ А. Ю. Зайцев

Згідно з оригіналом: Т. М. Шемета