Категорія 27Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Стадника І.М., Іващука В.А.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2016 року в цивільній справі за позовом

Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

В червні 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з вказаною позовною заявою. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 06 листопада 2013 року між сторонами був укладений кредитний договір №500428099, за яким ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 99 176,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 07 листопада 2018 року. Банк зобов'язання перед відповідачем виконав у повному обсязі.

У порушення норм закону та умов договору ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У зв'язку з чим ОСОБА_2 станом на 28 квітня 2016 року має загальну заборгованість за кредитом 100 996,03 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту 75 101,06 грн., заборгованості по відсотках 10 026,77 грн., заборгованості по комісії 15 868,20 грн. Через неналежне виконання умов кредитного договору відповідачу також нарахований штраф в розмірі 2 016,20 грн. Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №500428099 в розмірі 100 996,03 грн. та судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк» просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору, посилаючись на те, що рішення є незаконним та неправомірним з огляду на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

При цьому вказується на ті ж підстави, що і в позовній заяві, а також на те, що наданий представником відповідача розрахунок від 14.09.2016 року не є належним і допустимим доказом у справі і тому не може бути взятий судом до уваги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по справі, які зявилися, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 листопада 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №500428099. В п.2 договору визначено, що банк надає позичальникові кредитні кошти в розмірі 99 176,00 грн. з кінцевим терміном повернення 07 листопада 2018 року.

У п. 2.2 договору вказано, що за користування кредитом встановлюється плата у вигляді процентів в розмірі 14,99%.

П. 2.8 договору передбачено також, що позичальник сплачує банку комісійну винагороду за управління кредитом за період з 1-місяця користування кредитом по 60-місяць користування кредитом в розмірі 1,60% від суми кредиту.

Відповідно до умов п. 4 кредитного договору позичальник зобов'язується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена розділом № 1 цього договору та/або інших платежів за договором, сплата яких передбачена цим договором, сплатити банку штраф у розмірі 50,00 грн. за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу.

Відповідно до п. 15 Загальних умов кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» банк має право в будь-якому разі вимагати дострокового виконання всіх зобов'язань позичальника за договором у випадку прострочення більше ніж на місяць терміну сплати обов'язкового платежу за кредитом.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором №500428099 від 06.11.2013 року за позичальником станом на 28.04.2016 року рахується заборгованість в сумі 103 012,23 грн., яка складається з наступних складових: 75 101,06 гривень заборгованість за кредитом; 10 026,77 гривень заборгованість по відсоткам; 15 868,20 гривень заборгованість по комісії; 2 016,20 гривень штраф.

За даним розрахунком банк просить стягнути 75 101,06 грн. боргу за кредитом, тоді як в розрахунку заборгованості у графі «тіло кредиту» - заборгованість» вказано борг у сумі 14958,76 грн.

Відповідно до наданого представником відповідача розрахунку по кредитному договору №500428099 від 06 листопада 2013 року рахується переплата за кредитом в розмірі 23 330,70 грн.

Крім того, стягнення комісії позивачем обґрунтовується п. 2.8.1 кредитного договору, в якому зазначено, що комісія за управління кредитом складає 1,60% від суми Кредиту.

Додатком 2 до кредитного договору визначено сукупну вартість кредиту, де вказано, що крім погашення основної суми кредиту та процентів, позичальник сплачує платежі за надані супутні послуги на користь банку, при цьому у графі «Комісія за управління кредитом» будь-які відомості відсутні, комісія не зазначена, а у графі «Інші послуги банку: валютно-обмінні операції, юридичне оформлення» вказано комісію у розмірі 1586,82 грн. щомісячно.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що вказаний пункт договору про сплату комісії є нікчемним, як такий, що суперечить чинному законодавству, зокрема Постанові Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 та Закону України «Про захист прав споживачів».

В даному випадку банк, в порушення вимог вказаних нормативно-правових актів, включив до кредитного договору пункт, який суперечить вимогам чинного законодавства та зобовязав позичальника сплачувати комісію, встановлення якої є незаконним, а відтак така умова кредитного договору є нікчемною.

Оскільки доведено незаконність нарахування такої комісії, то і позовні вимоги про стягнення боргу за такою комісією у розмірі 15 868,00 грн. не підлягають до задоволення.

Нарахування штрафу обґрунтовується позивачем п. 4 кредитного договору, яким передбачено обовязок позичальника сплачувати штраф за порушення зобовязань у сталому розмірі - 50,00 грн. за кожне порушення та 150 грн. за порушення, яке триває понад 5 днів.

Суд першої інстанції вірно встановив, що цей пункт договору не відповідає положенням ст. 549 ЦК України, оскільки чинним законодавством не передбачено штрафу у сталому розмірі, а лише у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а відтак пункт договору, який передбачає такий обовязок позичальника є нікчемним, в силу того, що суперечить Закону, в звязку з чим нарахування та стягнення такого штрафу є незаконним.

Судом встановлено, що відповідачем за весь час користування кредитом було сплачено 30 149,58 грн., які банком зараховано в рахунок сплати комісії.

Оскільки стягнення такої комісії є безпідставним, суму сплаченої комісії необхідно було зарахувати в рахунок погашення тіла кредиту. Якщо зарахувати цю суму на тіло кредиту, то відповідно до контррозрахунку представника відповідача наявна переплата з тіла кредиту в розмірі 23330,70 грн. Відповідно до ст. ст. 11, 58-60 ЦПК України тягар доказування лежить на позивачеві. Письмового розрахунку, який би спростовував розрахунок платежів, наданий представником відповідача, представник позивача суду не подав.

Відтак прострочки оплати за графіком платежів, який є додатком №1 до кредитного договору, позичальник ОСОБА_2 не допустила. Оскільки кредитний договір між сторонами укладено до 07 листопада 2018 р., а позичальник дотримується графіку платежів, положення ч. 2 ст. 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та сплати процентів до виниклих правовідносин не може бути застосовано.

Відмовляючи в задоволенні позову, Вінницький міський суд обґрунтовано прийшов до висновку, що прострочки оплати за графіком платежів, який є додатком №1 до кредитного договору, позичальник ОСОБА_2 не допустила. Оскільки кредитний договір між сторонами укладено до 07 листопада 2018 року, а позичальник дотримується графіку платежів, положення ч. 2 ст. 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту до виниклих правовідносин не може бути застосовано.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, до юридичних фактів, які має довести позивач у зазначеній категорії справ, зокрема, належить доведення факту прострочки оплати за графіком платежів, який є додатком №1 до кредитного договору, позичальником ОСОБА_2, що стало підставою дострокового повернення кредиту.

Доведення цих обставин із боку позивача, або спростування їх відповідачем, можливе на підставі доказів, перелічених у статті 57 ЦПК України. До таких доказів належить і висновок судово-економічної експертизи, про що зазначає в апеляційній скарзі представник ПАТ «Альфа-Банк». Проте він не є як єдиним можливим і достатнім доказом виникнення прострочки оплати, так і підставою визначення розміру кредитної заборгованості, оскільки згідно з частиною другою статті 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленого значення.

Відтак, якщо відповідач надав суду докази у вигляді обґрунтованого контррозрахунку, довів цим доказом що він, як позичальник, дотримувався встановленого договором графіку платежів і не просив суд про призначення судово-економічної експертизи, про що не просив і позивач у справі, то суд не мав підстав для надання переваги розрахунку позивача ПАТ «Альфа-Банк» чи призначення експертизи з власної ініціативи, оскільки це не передбачено положеннями ЦПК України (зокрема статей 10, 143 - 145), які мають суто змагальний характер доказування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції надав належну оцінку наданим сторонами доказам, а тому висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, до яких суд дійшов з додержанням матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_3

Судді: (підпис) ОСОБА_4

(підпис) ОСОБА_5

Згідно з оригінгалом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.