У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом відкритого акціонерного товариства національної акціонерної страхової компанії «Оранта» до ОСОБА_6 про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 21 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ВАТ НАСК «Оранта» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі від 11 травня 2012 року № АВ/5631945ОСОБА_6 застрахований у ВАТ НАСК «Оранта».

08 червня 2012 року в с. Лішня, Демидівського району Рівненської області відбулося зіткнення мотоцикла марки «ИЖ-Планета3» під керуванням ОСОБА_6 та автомобілем марки «Фольтсваген Каді» під керуванням ОСОБА_7, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно висновку експертного автотехнічного дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди № 7263 від 12 квітня 2013 року з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди знаходиться невідповідність дій водія мотоцикла марки «ИЖ-Планета3» ОСОБА_6 вимогам п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху.

Позивач вказував на те, що на підставі рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 13 лютого 2014 року потерпілому ОСОБА_7 було виплачено страхове відшкодування в розмірі 10 070 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 у передбачений законодавством триденний строк не повідомив ВАТ НАСК «Оранта» про настання страхового випадку, позивач просив стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 10 070 грн в порядку регресу.

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 21 вересня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь відкритого акціонерного товариства національної акціонерної страхової компанії «Оранта» в порядку регресу 10 070 грн страхового відшкодування.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Судами встановлено, що рішенням Демидівського районного суду від 13 лютого 2014 року задоволено позов ОСОБА_7 та стягнуто на його користь з ВАТ НАСК «Оранта» 10 070 грн страхового відшкодування на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11 травня 2012 року № АВ/5631945. Рішення суду набрало законної сили (а.с. 5-6).

Указаним судовим рішенням встановлено, що 08 червня 2012 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_7, керуючи автомобілем «Volkswagen Caddy» в с. Лішня Демидівського району Рівненської області допустив зіткнення з мотоциклом «ИЖ-Планета» керуванням ОСОБА_6, який рухався в попутному напрямку і раптово повернув ліворуч. Обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Висновком експертного автотехнічного дослідження №7263 від 12 квітня 2013 року вказано на порушення водієм мотоцикла «ИЖ-Планета 3» п.п. 101, 10.4 Правил дорожнього руху, що знаходиться у причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Судами установлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 застрахована ВАТ НАСК «Оранта» і 01 грудня 2014 року останнє сплатило на користь ОСОБА_7 10 070 грн страхового відшкодування, що зокрема підтверджується відповідним платіжним дорученням № 69430.

Як на підставу своїх вимог про стягнення указаної суми страхового відшкодування із ОСОБА_6 в порядку регресу, позивач вказував на те, що застрахований не повідомив страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути страховим випадком і підставою для виплати страхового відшкодування, у передбачений законом триденний строк.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яку визнано страховим випадком, був ОСОБА_6, який застрахував свою цивільну-правову відповідальність у ВАТ НАСК «Оранта» і останнє виплатило на користь потерпілої особи відповідне страхове відшкодування. В зв'язку із тим, що страхувальник не повідомив страховика про час, місце та інші обставини страхового випадку у передбачений законом триденний строк, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, вважав, що сума виплачених потерпілому коштів підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Проте, з висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна, оскільки до таких висновків апеляційний суд дійшов без належного врахування обставин справи та вимог чинного законодавства.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із внесенням Законом України від 17 лютого2011 року

№ 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» булорозширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходженнясвоготранспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-284цс15 від 16 вересня 2015 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, у порушення статей 212-214, 303, 315 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, зокрема не визначився чи правильно суд першої інстанції застосував положення підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 і підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку із чим судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості.

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суд апеляційної інстанції допустив порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвали апеляційного суду Рівненської області від 21 вересня 2015 року із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 21 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
О.В. Закропивний
В.А. Черненко
С.П. Штелик