Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/3156/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Осоцького І.І.

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно як на частку у спільній сумісній власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 17.10.2015 року у віці сорока пяти років помер ОСОБА_8.

З червня 2009 року по день смерті ОСОБА_8 вони проживали однією сімєю як чоловік та жінка без укладання шлюбу, а саме, з червня 2009 року по серпень 2010 року вони мешкали за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 19, к. 124, а після придбання власної квартири з серпня 2010 року по день смерті ОСОБА_8 - за адресою: АДРЕСА_1. В даній квартирі позивач продовжує мешкати і на теперішній час.

З померлим вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, разом відпочивали. За життя ОСОБА_8 працював старшим помічником капітана, тому за родом своєї діяльності по чотири - пять місяців був відсутній в місці постійного проживання. В цей час позивач продовжувала мешкати у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, зробила там ремонт. Тобто, по відношенню один до одного позивач та ОСОБА_8 виконували всі права та обовязки подружжя. Також позивач здійснила поховання ОСОБА_8 Спільних дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_8 не мали.

Відповідачі є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_8: ОСОБА_5 та ОСОБА_7 - доньки померлого, та ОСОБА_3 мати померлого.

Далі позивач зазначає, що за час проживання однією сімєю нею та ОСОБА_8 було придбане майно:

- квартира АДРЕСА_2, яка була придбана на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.08.2010 року, вартістю 185 415 грн.;

- автомобіль КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1, який придбаний 20.11.2014 року, вартістю 336 600 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст.ст. 60-62, 65, 69-71, 74 СК України, позивач просила суд:

- встановити факт її проживання з ОСОБА_8 однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з червня 2009 року по день смерті останнього, тобто по 17.10.2015 року;

- визнати, що квартира АДРЕСА_3 та автомобіль КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1, належать ОСОБА_4 та ОСОБА_8, який помер 17.10.2015 року, на праві спільної сумісної власності;

- поділити майно, яке належать ОСОБА_4 та ОСОБА_8, який помер 17.10.2015 року, на праві спільної власності, визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 та на 1/2 частину автомобіля КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1, а за ОСОБА_8 відповідно визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 та на 1/2 частину автомобіля КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_8 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з червня 2009 року по час смерті ОСОБА_8, який помер 17.10.2015 року.

Визнано квартиру АДРЕСА_3 та автомобіль КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1, обєктами спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_8

Поділено квартиру АДРЕСА_3 та автомобіль КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер АР 7477, як об'єкти права спільної сумісної власності.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 та визначено, що за життя частка ОСОБА_8, який помер 17.10.2015 року, у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 дорівнювала 1/2 частині.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину автомобіля КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1, та визначено, що за життя частка ОСОБА_8, який помер 17.10.2015 року, у праві власності на автомобіль КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1, дорівнювала 1/2 частині.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 (мати ОСОБА_8, який помер 17.10.2015 року) подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовитив задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність обставин щодо спільного проживання позивача та померлого ОСОБА_8, встановивши факт їх спільного проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з червня 2009 року по день смерті останнього, тобто по 17.10.2015 року. Одночасно суд визнав, що спірне майно (квартира та автомобіль) було придбано під час проживання однією сімєю ОСОБА_8 та ОСОБА_4, тому, у відповідності до ст. 74 ч. 1 СК України, воно є майном, що набуте на праві спільної сумісної власності подружжя, і кожен із подружжя має право на 1/2 частину у спільному сумісному майні, та частки ОСОБА_8 і ОСОБА_4 є рівними.

Колегія суддів не може повністю погодитись з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Інститут спільного проживання однією сім'єю без шлюбу та майнові відносини між сторонами регулюються Сімейним кодексом України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року.

За положеннями статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Саме ця правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12.

Згідно ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Належність майна до спільної сумісної власності осіб, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, визначається не тільки фактом придбання його під час проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, але й спільною участю чоловіка та жінки коштами або працею в набутті майна. Суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця вказаних осіб.

У разі придбання майна хоча й у період фактичних шлюбних відносин, але за особисті кошти чоловіка або жінки, які проживають однією сім'єю без шлюбу, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності, воно є особистою приватною власністю того, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період фактичних шлюбних відносин не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що вона з ОСОБА_8 проживала однією сімєю як чоловік та жінка без укладання шлюбу з червня 2009 року по день смерті останнього, тобто по 17.10.2015 року. З ОСОБА_8 вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, разом відпочивали, по відношенню один до одного виконували всі права та обовязки подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_8 помер 17.10.2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_9 І-ЖС № 340540 (т. 1, а.с. 9).

Шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 (який був зареєстрований 24.02.2006 року Запорізьким міським Відділом РАГС Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 108) було розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15.07.2008 року, яке набрало законної сили 29.07.2008 року (т. 1, а.с. 16, 62). ОСОБА_8 та ОСОБА_6 мають малолітню доньку ОСОБА_7, 04.09.2006р. народження (т. 1, а.с. 211).

Шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 17.10.2001 року зроблено запис № 39 (т. 1, а.с. 17).

Отже, у спірний період часу (з червня 2009 року по день смерті ОСОБА_8, тобто по 17.10.2015 року) ОСОБА_8 та ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі з іншими особами не перебували.

Як вбачається з копії довідки МКП «Основаніє» № 3201 від 05.11.2015 року ОСОБА_8 був зареєстрований та постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_4, з 29.08.2002 року по день смерті 17.10.2015 року, сумісно з ним були зареєстровані за місцем проживання: ОСОБА_3 мати, ОСОБА_11 - брат (т. 1, а.с. 5).

ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, гурт., кім. 124, з 13.05.2004 року, її родина складається з однієї особи, що підтверджується копією довідки Центру обслуговування абонентів Єдиної абонентської служби Запорізької міської ради № 17981 від 05.11.2015 року, копією паспорта громадянина України СВ 396079 (т. 1, а.с. 4, 5).

Відповідно копії довідки Центру обслуговування абонентів Єдиної абонентської служби Запорізької міської ради № 962/1 від 05.11.2015 року за адресою: АДРЕСА_5, відсутні зареєстровані особи (т. 1, а.с. 6).

З копії акту про фактичне проживання громадян, які мешкають у житлових приміщеннях, що є обєктами їх права власності, від 05.11.2015 року, який складений працівниками Центру обслуговування абонентів Єдиної абонентської служби Запорізької міської ради, вбачається, що зі слів сусідів з серпня 2010 року за адресою: АДРЕСА_5, фактично проживали разом власник квартири ОСОБА_8 з громадянською дружиною ОСОБА_4 В квартирі ніхто не зареєстрований. ОСОБА_8 не мешкає у звязку зі смертю, а ОСОБА_4 мешкає і по теперішній час (т. 1, а.с. 7).

У судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_4 з червня 2009 року по жовтень 2015 року.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з цих положень закону, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

В частині задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_8 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з червня 2009 року по час смерті ОСОБА_8, який помер 17.10.2015 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо доведеності позову в цій частині, належних та допустимих доказів на спростування вказаного факту ОСОБА_3 не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції.

Проте, в іншій частині погодитися з висновками суду першої інстанції не можна з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 під час проживання з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу придбав у власність рухоме та нерухоме майно, яке є спірним:

- квартиру АДРЕСА_2, вартістю 185 415 грн., на підставі договору купівлі-продажу від 03.08.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_16, зареєстровано в реєстрі за № 957 (т. 1, а.с. 18, 19, 20, 128, 172).

- автомобіль КІА Sportage 1.7D LX 2 WD 5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2014 року випуску, який придбаний 20.11.2014 року, вартістю 336 600 грн., що вбачається з акту № 89 передачі-прийняття автомобіля від 20.11.2014р. та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 248357 (т. 1, а.с. 21, 22).

Вказане нерухоме та рухоме майно зареєстровано за ОСОБА_8

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 03.08.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_16, зареєстровано в реєстрі за № 957,ОСОБА_17, діюча від імені ОСОБА_18 (продавець) та ОСОБА_8 (покупець), діючи цілеспрямовано, свідомо і добровільно та на власний розсуд, без будь-якого примусу, як фізичного так і психічного, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків, обумовлених нижче, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, не помиляючись щодо обставин, обумовлених нижче, діючи без впливу обману, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений договір (у тому числі з вимогами щодо недійсності правочину), уклали цей договір про таке: продавець продала, а покупець купив належну ОСОБА_18 на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3. Покупець ОСОБА_8 стверджував, що він на момент укладення цього договору в шлюбі не перебуває, квартиру придбаває за власні грошові кошти (т. 1, а.с. 172).

Також, як в суді першої, так і апеляційної інстанції ОСОБА_4 пояснила, що під час проживання з ОСОБА_8 без реєстрації шлюбу працевлаштована не була, доходу не отримувала.

Як вбачається з відповіді заступника начальника Головного управління ДФС у Запорізькій області ДФС України від 23.08.2016р., ОСОБА_4 в територіальних органах ГУ ДФС у Запорізькій області в якості фізичної особи-підприємця або самозайнятої особи на обліку не перебуває (т. 2, а.с. 10).

Крім того, як вбачається з відповіді виконавчого директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Марлоу Навігейшн Україна» (яка не є судновласником, здійснює посередницькі послуги по працевлаштуванням моряків) № 1/83 від 30.08.2016 року на запит адвоката, при посередництві компанії ТОВ «Марлоу Навігейшн Україна» ОСОБА_8 у період з червня 2009 року по 17.10.2015 року був працевлаштований на посаду старшого помічника капітана на наступні судна іноземних судновласників:

з 23.11.2010 року по 18.04.2011 року на т/х SUN EXPRESS,

з 08.12.2011 року по 10.12.20011 року на т/х PICTOR J,

з 16.04.2012 року по 23.08.2012 року на т/х SUN EXPRESS,

з 11.12.2012 року по 17.04.2013 року на т/х SUN EXPRESS,

з 16.09.2013 року по 09.01.2014 року на т/х SUN EXPRESS,

з 01.06.2014 року по 23.10.2014 року на т/х SUN EXPRESS,

з 24.02.2015 року по 12.06.2015 року на т/х SUN EXPRESS.

Базова ставка старшого помічника капітана на судах іноземних судновласників Компанії «Марлоу Навігейшн» (Кипр) складала:

- в 2010 році 3 250,00 доларів США у місяць,

- з липня 2011 року 3 450,00 доларів США у місяць,

- з 01.01.2015 року 3 680,00 доларів США у місяць (т. 2, а.с. 9).

Як видно з копії довідки ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Запоріжжя № 075-12/2007 від 27.10.2016 року, на рахунок № НОМЕР_2 (код валюти 840 долари США), який був відкритий ОСОБА_8 28.10.2003 року та закритий 02.07.2015 року, у період з 01 квітня 2009 року по 30 жовтня 2014 року було перераховано:

- 01.04.2009р. 23 000 доларів США,

- 11.05.2010р. 3 000 доларів США,

- 16.06.2010р. 11 000 доларів США,

- 17.06.2010р. 12 307,65 доларів США,

- 28.12.2010р. 5 064,50 доларів США,

- 28.01.2011р. 5 064,50 доларів США,

- 25.02.2011р. 5 064,50 доларів США,

- 30.03.2011р. 5 064,50 доларів США,

- 20.04.2011р. 6 305,15 доларів США,

- 30.05.2012р. 5 000 доларів США,

- 02.07.2012р. 5 000 доларів США,

- 27.07.2012р. 5 000 доларів США,

- 28.08.2012р. 10 274,24 доларів США,

- 27.12.2012р. 1 500 доларів США,

- 01.02.2013р. 5 000 доларів США,

- 28.02.2013р. 5 000 доларів США,

- 27.03.2013р. 5 000 доларів США,

- 19.04.2013р. 9 449,42 доларів США,

- 29.10.2013р. 4 000 доларів США,

- 27.11.2013р. 4 000 доларів США,

- 23.12.2013р. 4 000 доларів США,

- 11.01.2014р. 11 359,70 доларів США,

- 30.07.2014р. 4 100 доларів США,

- 28.08.2014р. 4 100 доларів США,

- 29.09.2014р. 4 100 доларів США,

- 30.10.2014р. 10 635,71 доларів США (т. 2, а.с. 28-30).

Вказані докази суд апеляційної інстанції дослідив в порядку ч. 2 ст. 303 ЦПК України.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог в частині належності спірного майна до спільної сумісної власності осіб, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах. Так, спірне майно дійсно було придбане під час проживання з ОСОБА_8 без реєстрації шлюбу, але ОСОБА_4 не доведено, що джерелом набуття цього майна були спільні сумісні кошти або її та ОСОБА_8 спільна праця.

Напроти, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 (матері ОСОБА_8, який помер 17.10.2015 року) про те, що квартира та автомобіль були придбані її сином за особисті кошти, що це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності, оскільки воно є особистою приватною власністю її сина ОСОБА_8, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Встановлення факту проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_4 у період з червня 2009 року по 17.10.2015 року однією сім'єю без шлюбу, не презюмує виникнення у них права спільної сумісної власності на спірне майно, яке набуте у вказаний період. Та обставина, що позивач після смерті ОСОБА_8 залишилася проживати у спірній квартирі, не має правового значення для вирішення даного спору.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду в частині: визнання квартири АДРЕСА_3 та автомобіля КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1, обєктами спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_8; поділу квартири АДРЕСА_3 та автомобіля КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер АР 7477, як об'єктів права спільної сумісної власності; визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 та визначення, що за життя частка ОСОБА_8, який помер 17.10.2015 року, у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 дорівнювала 1/2 частині; визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину автомобіля КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1, та визначення, що за життя частка ОСОБА_8, який помер 17.10.2015 року, у праві власності на автомобіль КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1, дорівнювала 1/2 частині, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову з вищенаведених мотивів.

Крім того, ОСОБА_3 подала заяву про поворот виконання оскаржуваного рішення, просила суд в порядку повороту виконання рішення скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 та на 1/2 частину автомобіля КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 148-154).

За положеннями ч. 1 ст. 380 ЦПК України питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Як видно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі оскаржуваного рішення позивач зареєструвала право власності на 1/2 частину спірної квартири (т. 1, а.с. 171), відомостей про реєстрацію ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину автомобіля КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1, матеріали справи не містять.

На підставі викладеного колегія вважає за необхідне задовольнити заяву ОСОБА_3 частково, допустити поворот виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2016 року по цій справі, скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності позивача на 1/2 частину квартири АДРЕСА_6.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2016 року по цій справі в частині: визнання квартири АДРЕСА_3 та автомобіля КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1, обєктами спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_8; поділу квартири АДРЕСА_3 та автомобіля КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер АР 7477, як об'єктів права спільної сумісної власності; визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 та визначення, що за життя частка ОСОБА_8 у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 дорівнювала 1/2 частині; визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину автомобіля КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1, та визначення, що за життя частка ОСОБА_8 у праві власності на автомобіль КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1, дорівнювала 1/2 частині, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В іншій частині рішення по цій справі залишити без змін.

В порядку повороту виконаннярішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2016 року по цій справі скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності (номер запису про право власності 14181226 від 11.04.2016 року, здійснений державним реєстратором - приватним нотаріусом ОСОБА_19, Запорізький міський нотаріальний округ, Запорізька область) ОСОБА_4 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_6 (реєстраційний номер обєкту нерухомого майна 01).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: