АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1126/16 Доповідач - Демкович Ю.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Козак І. О., Загорський О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21 червня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1,

треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та зобовязання вчинити дії,

УСТАНОВИЛА:

27.07.16 ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 21.06.16, вважаючи, що воно поставлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову.

Порушення вбачає в тому, що судом не в повному обсязі досліджено обставини справи та встановлено правовідносини, які виникли між сторонами.

Вказує, що суд не взяв до уваги того факту, що аналогічний позов ОСОБА_2 був задоволений у 2013 році. Виконавчою службою зазначено, що дане вселення неможливе, оскільки справа передана в поліцію та ведеться досудове слідство по кримінальній справі, в якій вона є відповідачем.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21.06.16 позов задоволено. Зобовязано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 в користуванні квартири АДРЕСА_1 та надати ОСОБА_2 дублікат ключа від вихідних дверей даної квартири та вселити ОСОБА_2 в дане житлове приміщення.

Представник позивача скаргу не визнала та просила оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши учасника судового процесу, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, колегія суддів вважає, що рішення суду слід залишити без змін з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що права позивача, як співвласника квартири, порушені, тому позовні вимоги останнього підлягають до задоволення шляхом вселення його у спірну квартиру та зобовязання відповідача не чинити перешкод позивачу в користуванні спірною квартирою.

Із даним висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (свідоцтво про право власності на житло від 02.01.97).

Позивач зареєстрований у згаданому житлі.

Судом першої інстанції установлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні житлом.

Так, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03.12.09 позивача було вселено у згадану квартиру та зобовязано відповідача передати йому дублікат ключа від вхідних дверей.

Виконавче провадження по виконанню даного рішення суду в частині вселення ОСОБА_2 закінчене (постанова державного виконавця від 27.01.10).

У силу ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб.

Після виконання рішення суду від 03.12.09 відповідач у подальшому чинить перешкоди позивачу в користуванні власністю (квартирою), що і послужило підставою для звернення із даним позовом.

Згідно із ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд першої інстанції вірно застосував зазначені норми матеріального права, так як діями відповідача порушуються законні права та інтереси позивача, як співвласника квартири.

Тому, не заслуговують на увагу доводи відповідача про порушення судом норм процесуального закону щодо розгляду спору між тими ж сторонами і про той же предмет, який уже раніше вирішувався, оскільки обставини порушення прав позивача є відмінними від тих, які аналізувалися судом при винесенні попереднього рішення.

У даному випадку є іншими підстави позову.

Судова колегія приходить до переконання, що рішення в частині вселення позивача відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, а тому апеляційна скарга в цій частині не підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції, із врахуванням показів свідків та інших доказів, констатовано, що після виконання вищезгаданого рішення суду та вселення позивача, відповідач чинить перешкоди у користуванні ним спірною квартирою, замінивши замки до вхідних дверей.

Колегія суддів вважає, що судом вірно покладено на відповідача обовязок надати позивачу дублікат ключа від вхідних дверей у спірну квартиру.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що відсутні підстави для його скасування оспорюваного рішення з мотивів, наведених у скарзі.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 303,16 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_8