Справа № 415/936/16-ц
Провадження № 2/415/586/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.11.16 року Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючого - судді Бойко С.Л.

при секретарі Тимофієвої О. В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанськ справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна та зустрічному позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна,

В С Т А Н О В И В :

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просить розподілити спільно нажите майно між ним та відповідачем, посилаючись на те, що під час шлюбу сторони нажили пральну машинку вартістю 3000грн.; компютер-5000грн.; ноутбук-3000грн.; унітаз-400грн.; ванну-1100грн.: мелало-пластикові вікна 3шт.х3000грн.=9000грн.; меблеву стінку б/у- 450грн.; ліжко-1500грн.; шкаф-500грн.; телевізор ЖК (18 дюйм)-5000грн.;колонки акустичні-550грн.; вай фай роутер- 270грн.; комплект спутнікового телебачення-1500грн., просить виділити позивачу ноутбук, телевізор, пральну машину. Інше сумісно нажите майно просить виділити відповідачу.

Відповідач ОСОБА_4 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, в якому просив розділити майно, яке є сумісною власністю подружжя, а саме електролобзик вартістю 700грн., фрезерну ручну машину -1500грн., шуруповерт-600грн., електрорубанок - 2100грн., бетономішалку -6000грн., паяльник для метало пластикових виробів -1200грн., електродрель - 800грн., електроболгарку 800грн., 7 мішків цементу марки 400 по 50,00 грн.кожен на суму 350грн.- на загальну суму 14050грн. Просить дане майно залишити ОСОБА_3, та стягнути з останнього на її користь половину вартості майна в сумі 7050грн.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та за зустрічним позовом ОСОБА_4 первісний позов підтримав, просить його задовольнити, проти зустрічного заперечував, зазначивши, що майно, яке було вказане у зустрічному позову не є предметом розділу, так як перераховане майно у зустрічному позові ніколи не купувалося у шлюбі, була електроболгарка, однак вона є особистим майном ОСОБА_3

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 зустрічний позов підтримав, проти первісного заперечуває частково, підтверджує, що дійсно в квартирі, яка належить сторонам на праві часткової власності знаходиться мебельна стінка, шифонер, спутнікова антена. Вікна, ванна, унітаз є невідємною частиною квартири, якою володіють сторони по справі і не можуть бути окремо від квартири бути поділені. Все інше майно, вказане позивачем було вивезено позивачем з квартири в той час, коли ОСОБА_4 знаходилась у лікарні у звязку з психіатричними розладами.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що в кінці 2014року, саме перед відїздом ОСОБА_3 до Росії, він разом з останнім були в квартирі № 3 по вул. Куйбишева м.Лисичанськ. Він допомагав ОСОБА_3 перевозити з квартири його речі: одіяло подушки, одежу колонки на аудіо, продукти, картоплю. Дані речі були перевезені на велосипедах. В квартирі залишалося наступне майно: акустична система, музикальний кінотеатр, ноутбук, холодильник, диван, акустична система, телевізор плазмовий, телевізор «Меридіан», шкаф, мебельна стінка, вай-фай, супутникова антена, компютер, холодильник, газовий котел, мийка з нержавіючої сталі, ванна кутова, сервант батьківський. В той час дружина ОСОБА_3 знаходилась в психіатричні лікарні. Їй невідомо про те, що ОСОБА_3 в інший час ще вивозив з квартири речі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона є сестра ОСОБА_3 і їй відомо, що все майно, яке було придбано її братом та ОСОБА_4 залишилося в квартирі, де до теперішнього часу проживає колишня дружина брата. Брат виїхав з квартири 28.12.2014року, забрав тільки свої особисті речі. Частину особистих речей та постельні приналежності брат раніше перевіз до ОСОБА_5 За проханням брата вона ці речі перевезла до себе. Брат виїхав до Росії 09.02.2015року, де і знаходиться до теперішнього часу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що він допомагав ОСОБА_3 робити ремонт в квартирі, встановлював газовий котел, батареї. В квартирі знаходилось наступне майно: компютер б/у, компютер, ноутбук, мебельна стінка, холодильник, шкаф, спіральна машинка, телевізор старої моделі та плазмовий телевізор, ліжко, колонки акустичні, вай-фай, ОСОБА_3 не проживає в квартирі понад два роки, де на теперішній час речі з квартири він не знає. Два роки назад він з сином допомагав перевезти особисті речі ОСОБА_3 з іншої квартири до сестри ОСОБА_3

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи суд прийшов до наступного.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності.

Сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.07.2009року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЕД № 093070, виданого виконавчим комітетом Новодружеської міської радиЛуганської області 02.07.2009року.

Рішенням Лисичанського міського суду від 30.01.2015року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано (а.с.31).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Розірвання шлюбу не тягне автоматичного скасування режиму спільності у відношенні майна, яке було набуто подружжям в період шлюбу. Таке майно є спільним, доки не буде здійснений його поділ. Майно може бути спільним необмежений час і після розірвання шлюбу, якщо ніхто з подружжя не ставить питання про його поділ і не порушує прав іншого співвласника.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 13.05.2010року , зареєстрованого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу за №1694 на імя ОСОБА_3 була придбана квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення Лисичанського міського суду від 21.06.2016року було визнано право власності ОСОБА_4 на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Згідно розяснень, що містяться в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

Згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до вимог ст. 10,60 ЦПК України ні позивачем, ні відповідачем не доведено наявність майна, крім мебельної стінки, шкафа та спутникової антени на час припинення спільного ведення господарства.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вартість майна, а саме мебельної стінки, шкафа та спутникової антени щодо якого заявлено вимоги про розподіл, між подружжям погоджена

Суд не може взяти до уваги свідчення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 про те що в квартирі сторін в 2014році знаходилось майно, яке перераховано у первісному позову не можуть буди прийняті судом, як належні докази знаходження данного майна на теперіщній час у володінні ОСОБА_4І, так як з часу знаходження даних речей мав свободний доступ в квартиру як ОСОБА_3, так і ОСОБА_4, крім того свідки ОСОБА_5, ОСОБА_7 є друзями позивача, а свідок ОСОБА_6рідною сестрою ОСОБА_3

Як вбачається з довідки №2 від 23.01.2016р., виданої КЗОЗ Харьківської обласної клиничної псіхіатричної лікарні №3, згідно до якої ОСОБА_4знаходилась на стаціонарній судово-психіатричні експертизі з 15.12.2014р. по 23.01.2015.(а.с.32).

Позивачем ОСОБА_3 не надано суду належних і допустимих доказів щодо майна, на яке він вказує, як на об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, яке знаходиться у відповідача.

ОСОБА_4 також ненадано суду належних і допустимих доказів щодо майна, яке вона вказала в зустрічному позову, а представник позивача заперечувала наявність цього майна на час припинення спільного ведення господарства.

В судовому засіданні не встановлено та не підтверджено матеріалами справи наявність будь-якого сумісно нажитого майна, яке знаходиться у відповідача по первиноому позову, крім мебільної стінки, шкафа, спутнікової антени.

На думку суду, вимога позивача за первісним позовом про поділ майна, а саме пластикових вікон, вани, унітаза, які встановлені в квартири АДРЕСА_1, яка належить сторонам по справі на праві часткової власності не підлягають задоволенню, оскільки вказане майно є неподільним, ні позивачка, ні відповідач згоди на сплату компенсації за частку цього майна не надавали,.

Згідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, передбаченому законом.

На підставі ст.ст. 57 ч.4, ч.5, 60, 61, 65 ч.4, 68 ч. 1, 70, 71 ч. 2 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 355, 368 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10-11, 15, 58, 60, 61 та 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна задовольнити частково.

Визнати спільно нажитим майном: мебельну стінку вартістю 450грн., шифоньєр вартістю 500грн, супутникову антену вартістю 1500грн.

Всього на суму 2450гривень.

Виділити із спільно нажитого майна подружжя та передати у власність ОСОБА_3 наступне майно:

1. мебельную стінку погодженою вартістю 450 гривень,

2 шифоньєр погодженою вартістю 500 гривень,

Загальна вартість 950грн.

Виділити із спільно нажитого майна подружжя та передати у власність ОСОБА_4 наступне майно:

1. супутникову антену погодженою вартістю 1500 гривень,

Загальна вартість 1500грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 до зрівнювання доль - 550грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський суд шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги.

Суддя - головуючий: С.Л.Бойко