Справа № 462/4482/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

28 листопада 2016 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 88614,28 грн. заборгованості за кредитним договором №124/07-МК від 28.12.2007 року та 88614,28 грн. пені. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 28.12.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», після зміни назви 02.09.2009 року - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №124/07-МК, відповідно до якого банком було надано позичальнику грошові кошти в розмірі 155000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% річних. З метою своєчасного та повного виконання зобовязань за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_1 28.12.2007 року було укладено договір поруки №01/124/07-МК, за умовами якого ОСОБА_1 зобовязався відповідати в повному обсязі за виконання ОСОБА_1 зобовязань, що виникли з кредитного договору. Проте, відповідачі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконують, зокрема, ОСОБА_1 не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі, а ОСОБА_1, як поручитель, не забезпечила погашення кредиту, чому позивач просить стягнути з них солідарно заборгованість за кредитом, що станом на 28.07.2016 року складає 263500,26 грн., з яких 25540,25 грн. сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту, 51726,64 грн. сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 1064 грн. сума строкової заборгованості по відсотках, 10283,39 грн. сума простроченої заборгованості по відсотках та 174885,98 грн. пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсотках. При цьому, позивач зменшив вказану суму пені до суми боргу і просить стягнути заборгованість по пені в розмірі 88614.28 грн.

Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу у її відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України.

Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду, що стверджується повідомленнями по вручення поштових повідомлень, в судове засідання не зявилися, про причини неявки не повідомили.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, натомість подала суду письмове клопотання про відкладення судового розгляду 28.11.2016 року. Розглянувши клопотання, суд залишив таке без задоволення у звязку з його безпідставністю.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом, 28.12.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», після зміни назви 02.09.2009 року - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №124/07-МК, відповідно до якого банком було надано позичальнику грошові кошти в розмірі 155000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% річних (а.с.17-25).

Пунктами 4.2, 4.3 договору передбачено, що нарахування процентів здійснюється за період з моменту видачі кредитних ресурсів до моменту повернення кредитних ресурсів банку. Нарахування процентів за день видачі кредитних ресурсів здійснюється як за повний день, а за день повернення не здійснюється. Нарахування процентів здійснюється один раз на місяць на залишок заборгованості на позичковому рахунку позичальника за період з 01 по останнє число місяця. Позичальник у складі щомісячного платежу за кредитом сплачує щомісяця, у строк до 12 числа кожного місяця, проценти за користування кредитними ресурсами в розмірах, зазначених у графіку погашення кредиту. У зазначений строк позичальник сплачує проценти за користування кредитними ресурсами за період часу: з дати надання кредитних ресурсів до дати погашення процентів чи за період часу: з попередньої дати сплати процентів до поточної дати сплати процентів, встановленої в цьому договорі.

Згідно п.3.2, договору позичальник зобовязується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за договором до 20.12.2017 року, погашення здійснюється шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що позичальник уповноважує банк при настанні повернення кредитних ресурсів та/або процентів, передбачених п.п.3.2, 4.3, 4.4, чи інших пунктів договору, списувати необхідні суми, за умови їх наявності, з поточного й інших рахунків позичальника і зараховувати їх у рахунок погашення позичкової заборгованості, процентів.

У відповідності до п.6.1 за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п.3.2, 3.4., 4.3., 4.6., цього договору, а також будь-яких інших платежів, передбачених цим договором.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобовязання за договором надав позичальнику кредит у розмірі обумовленому договором.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до вимог ст.546 ЦК України, виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом , пенею).

Як передбачено ч.3 ст.611 ЦК України, сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Також встановлено, та підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.10-16), що ОСОБА_1 порушив взяті на себе, згідно кредитного договору №124/07-МК від 28.12.2007 року, зобовязання, зокрема, станом на 28.07.2016 року має заборгованість в розмірі 263500,26 грн., з яких 25540,25 грн. сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту, 51726,64 грн. сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 1064 грн. сума строкової заборгованості по відсотках, 10283,39 грн. сума простроченої заборгованості по відсотках та 174885,98 грн. пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсотках, яку позивач зменшив до розміру заборгованості за кредитним договором, тобто 88614,28 грн.

Згідно розяснень, даних в п.29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Враховуючи викладене і беручи до уваги, що ОСОБА_1 односторонньо порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором №124/07-МК від 28.12.2007 року, то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору (п.3.6), позикодавець вправі вимагати дострокового повернення кредиту та виплати належних за цим договором платежів.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, 28.12.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №01/124/07-МК від 28.12.2007 року. За умовами договору поруки ОСОБА_1 зобовязався відповідати в повному обсязі за виконання ОСОБА_1 зобовязань, що виникли з кредитного договору. Згідно п.п.2.1, 2.2 даного договору, у випадку невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й позичальник, у т.ч. по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків.

У відповідності до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Згідно положень ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання.

Крім цього, як розяснено у п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову.

З матеріалів справи вбачається, що позичальнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_1 було направлено вимогу за №275 від 29.03.2016 року повернути суму заборгованості, в яких розяснено наслідки неповернення боргу (а.с.38-44), проте такі залишено без реагування.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що отримання відповідачем ОСОБА_1 кредиту від позивача є доведеним, а факт неповернення позичальником ОСОБА_1 і поручителем ОСОБА_1 позивачу кредиту, відсотків і пені в зазначених позивачем сумах не викликає сумніву, оскільки в справі відсутні будь-які об'єктивні дані про це, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі і стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заявлену позивачем суму заборгованості за кредитним договором №124/07-МК від 28.12.2007 року і пені.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, з огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути пропорційно із відповідачів на користь позивача суму судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви (а.с.9).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 543, 549, 553, 554, 610-611, 627, 1050, 1054 ЦК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (рахунок отримувача 1026, МФО банку отримувача 300001, ) 88614,28 грн. заборгованості за кредитним договором №124/07-МК від 28.12.2007 року за відсотками і основним боргом станом на 28.07.2016 року і 88614,28 грн. пені, а всього 177228,56 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» по 1329,22 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.