У х в а л а

іменем україни

08 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Маляренка А.В.,

Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Долинська», третя особа - ОСОБА_3, про зобов'язання сплатити оренду плату, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 03 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та TOB «Агрофірма «Долинська» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_3 передав, а TOB «Агрофірма «Долинська» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка належить орендодавцю на підставі державного акта на право власності на землю, на строк до 31 грудня 2014 року.

04 серпня 2008 року вказаний договір було зареєстровано у Бердянському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті по земельним ресурсам України».

05 березня 2012 року між сторонами укладено додаткову угоду, згідно з якою строк дії договору пролонговано до 31 грудня 2020 року.

Додаткова угода була зареєстрована у відділі Держкомзему Бердянського району Запорізької області 04 липня 2012 року.

28 лютого 2014 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_2 письмовий договір про відступлення права вимоги № 78/18, згідно з яким первісний кредитор ОСОБА_3 передав, а новий кредитор ОСОБА_2 прийняв на себе право вимоги за вказаним договором оренди землі та додатковими угодами та доповненнями.

На підставі вказаного договору позивач звертався до відповідача з вимогою про виплату орендної плати за вказаним договором за 2014 рік, але фактично отримав відмову.

Пізніше ОСОБА_2 дізнався, що 22 жовтня 2013 року ОСОБА_3 отримав частину орендної плати в грошовій формі (за погодженням сторін) - 6 120 грн.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати в сумі 7 480 грн, виходячи із середньо ринкової ціни сільськогосподарської продукції на момент подачі позову.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2016 року, в задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із необґрунтованості заявлених вимог.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 вересня 2015 року та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2016 року ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: А.В. Маляренко

І.К. Парінова