У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року у справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тичини -16/2» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тичини - 16/2»( далі - ОСББ «Тичини - 16/2») звернулося з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 та несвоєчасно сплачує кошти за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 4 169 грн 31 коп.

Враховуючи зазначене та, з урахуванням поданих уточнень, ОСББ «Тичини - 16/2» просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 квітня 2013 року по

01 травня 2015 року у сумі 4 169 грн 31 коп., а також інфляційні втрати у сумі 1 714 грн 12 коп., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 112 грн 95 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня

2016 року позовні вимоги ОСББ «Тичини -16/2» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСББ «Тичини - 16/2» заборгованість з утримання будинку та прибудинкової території, а також за житлово-комунальні послуги по квартирі за період з 01 квітня 2013 року по 01 травня 2015 року в сумі 4 074 грн 67 коп., судовий збір в сумі 243 грн

60 коп., а всього 4 318 грн 27 коп.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми, витрат на правову допомогу, ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСББ «Тичини - 16/2» за прострочення виконання грошового зобов'язання з 01 квітня 2013 року по 01 травня

2015 року інфляційні втрати в сумі 1 714 грн 12 коп. та три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 112 грн 95 коп., судовий збір у розмірі

267 грн 96 коп, витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн, а всього 4 095 грн 03 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 рокута рішення апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та змістом оскаржуваних судових рішень, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач з квітня 2013 року по квітень 2015 року неналежним чином виконувала зобов'язання по оплаті фактично спожитих житлово-комунальних послуг. При цьому враховуючи, що між сторонами відсутній договір про надання послуг, відсутні підстави для стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми, витрат на правову допомогу, та ухвалюючи в цій частині нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що зобов'язання, які виникли між сторонами, є грошовими, а тому на них розповсюджуються положення ст. 625 ЦК України. При цьому вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу суд апеляційної інстанції вважав законними та обґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов'язаний, серед іншого, виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 6-1995цс16.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2

ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15 та від 05 жовтня 2016 року у справі № 6-1995цс16.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає правильним висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача наявної заборгованості з оплати спожитих житлово-комунальних послуг.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року, рішення апеляційного суду

м. Києва від 18 жовтня 2016 року у справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тичини -16/2» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович