АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/1724/16-ц Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/1901/К/16 ОСОБА_1
Категорія - 2 (I) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

при секретарі: Чубіній А.В.,

за участі: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що згідно з договором дарування має у власності у 13/20 частин трикімнатної квартири АДРЕСА_1, яку 24 грудня 2004 року йому подарував ОСОБА_4

З січня 2005 року він, позивач, та члени його родини постійно володіють всією квартирою та продовжують відкрито, безперервно володіти ним та оплачувати комунальні послуги.

Просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 7/20 частин квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 серпня 2016 року позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено неповне зясування обставин справи.

Зокрема судом першої інстанції не враховано, що відсутність державної реєстрації на спірну частину квартири не підтверджує той факт, що вона відноситься до комунальної власності та знаходиться у розпорядженні відповідача.

В розумінні ст. 335 ЦК України 7/20 частин квартири є безхазяйною річчю, а виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що набування права власності за набувальною давністю на майно, що перебуває в комунальній власності, законом не передбачено, оскільки вимогами ЦК України не передбачено жодного обмеження щодо форми власності майна, право власності на яке може набуватися в порядку набувальної давності.

Позивач вважає, що помилкове застосування до спірних правовідносин положень ст. 345 ЦК України призвело до того, що суд першої інстанції застосував норми цивільного права, якими не повинен був регулюватися предмет позову, та не застосував норми ст.ст. 335 та 345 ЦК України.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що представником відповідача визнано предявлений позивачем позов.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так судом першої інстанції встановлено, що позивачеві на праві власності належить 13/20 частин трикімнатної квартири АДРЕСА_1, яку 24 грудня 2004 року йому подарував ОСОБА_4 (а.с.5,6).

7/20 вказаної квартири перебуває у комунальній власності.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того що набування права власності за набувальною давністю на майно, що перебуває в комунальній власності, законом не передбачено.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З огляду положення ст.ст. 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйної речі є однією з обставин, що мають юридичне значення і підлягають доведенню.

З аналізу ст. 344 ЦК України вбачається, що така норма матеріального закону визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме, володіння має бути добросовісним, тобто у випадку, якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а саме, ті обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

За положеннями статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, що не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, або на майно, що придбано добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.

За змістом розяснень пункту 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №3 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а також на безхазяйну річ.

Отже, встановлення власника майна або безхазяйної речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду(ст.214 ЦПКУ).

На підставі вище наведеного колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, набуття права власності за набувальною давністю на майно, що перебуває в комунальній власності, законом не передбачено.

Доводи апеляційної скарги про те, що в розумінні ст. 335 ЦК України 7/20 частин спірної квартири є безхазяйною річчю, а виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю не можуть бути підставою для задоволення позову з огляду на наступне.

У відповідності до п.30 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування» прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Рішенням Криворізької міської ради № 259 від 30.03.2011 року «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих комітетів» зі змінами, внесеними рішенням № 2947 від 24.09.2014 року, виконавчим комітетам районних у місті рад надані повноваження сторони у справах з питань визнання права власності за надувальною давністю на обєкти нерухомого майна індивідуальної житлової забудови (абз. 13 п. 12 розділу щодо повноважень щодо забезпечення законності, правопорядку, хорони прав, свобод і законних інтересів громадян).

Пунктом 10 розділу «у галузі управління комунальною власністю» визначено, що виконавчі комітети районних у місті рад повинні уживати заходи щодо виявлення безхазяйного та відумерлого майна на території району, забезпечувати його збереження, збір документів, необхідних для передачі такого майна до комунальної власності міста відповідно до діючого в місті порядку та звертатися з позовом до суду про визначення спадщини відумерлою .

Пунктом 17 розділу «у галузі житлово-комунального господарства, торговельного обслуговування, ресторанного господарства, транспорту і звязку, сфері послуг» даного рішення, передбачено, що виконавчі комітети районних у місті рад ведуть оперативний облік житлового фонду та нежилих приміщень, здійснюють контроль за ефективним їх утриманням та використанням.

Але, ані позивачем, ані відповідачем по справі не надано відповідних доказів про те, що вищезазначені вимоги рішення Криворізької міської ради № 259 від 30.03.2011 року виконувались відносно 7/20 частин спірної квартири. Вказані частки спірної квартири не визнавались безхазяйними.

Тому посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що 7/20 частини спірної квартири є безхазяйними безпідставні, в той час як встановлення власника майна або безхазяйної речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду(ст.214 ЦПКУ).

Факт визнання представником відповідача позову не є підставою для його задоволення в розумінні ч.4 ст. 174 ЦПК України, оскільки в такому випадку суд ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином слід зазначити, що докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до переоцінки доказів по справі та незгоди з тією їх оцінкою, що надав їм суд першої інстанції. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, на думку колегії суддів, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підстав, передбачених законом, для скасування рішення суду немає, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 серпня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: