РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Носика М.А.

при секретареві: Кудіновій В.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_4, до Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (надалі - Василівський РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області), про зняття арешту з нерухомого майна, суд,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року позивачка ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_1, звернулася до суду із вказаним позовом, яким просить суд зняти арешт з нерухомого майна, яке належить ОСОБА_3, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, який був накладений на підставі постанови Державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області, серія та номер: AM №176352, від 28 листопада 2006 року.

В обґрунтування вказаного позову позивачка, в особі представника, зазначила, що 21 серпня 1996 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було розірвано шлюб, про що проведена державна реєстрація у відділі реєстрації актів громадянського стану Василівського району Запорізької області, запис №259. 11 липня 1997 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було укладено шлюб і після реєстрації даного шлюбу прізвище дружини «Селезньова». 24 квітня 1997 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було отримано свідоцтво про право власності па житло в рівних частках, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2. На даний час позивачці стало відомо про арешт нерухомого майна, а саме вищевказаної квартири. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 71227569 від 24.10.2016 р. накладено арешт на вищевказану квартиру, підстава постанова Державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області від 28.11.2006 року.

Таким чином, відділом ВДВС Василівського РУІО Запорізької області 28.11.2006 року арешт був накладений на виконання рішення Василівського районного суду Запорізької області від 06.04.2006 року. Відповідно до даного рішення однією із сторін був ОСОБА_6, з якого було стягнута на користь Степногірського комунального підприємства «Виробниче підприємство житлово-комунального господарства» заборгованість у розмірі 945 грн. 05 коп.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Степногірської селищної ради Василівського району ОСОБА_6 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 04.12.1987 р. по 12.08.1996 рік. Таким чином, на момент накладення арешту на вищевказану квартиру ОСОБА_6 в ній не проживав і крім того не був її власником, так як з 24.04.1997 року і до цього часу власником даного нерухомого майна є позивачка та її донька ОСОБА_6, після реєстрації шлюбу Ружина, ОСОБА_8.

При зверненні до Василівського районного відділу державної виконавчої служби з питанням про звільнення майна з-під арешту, позивачці було відмовлено та рекомендовано звернутись з відповідним позовом до Василівського районного суду, постільки жодних документів, що були підставою для накладення арешту, які і постанови про накладення арешту, не збереглося.

На даний час арешт не знято і позивачка позбавлена права розпоряджатись своїм майном, яке належить їй на праві приватної власності, в зв'язку з чим змушена звернутись до суду для вирішення питання про зняття арешту з майна.

Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила.

Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просить задовольнити з підстав, що зазначені у письмовій формі.

Представник відповідача ОСОБА_9 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечує проти задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила.

Вивчивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи, 21 серпня 1996 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було розірвано шлюб, про що проведена державна реєстрація у відділі реєстрації актів громадянського стану Василівського району Запорізької області, запис №259. 11 липня 1997 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було укладено шлюб і після реєстрації даного шлюбу прізвище дружини «Селезньова».

24 квітня 1997 року позивачкою ОСОБА_5 та її донькою ОСОБА_6 було отримано свідоцтво про право власності па житло в рівних частках, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2. Після реєстрації шлюбу 20 липня 2007 року прізвище ОСОБА_6 ОСОБА_4.

На даний час позивачці стало відомо про арешт нерухомого майна, а саме вищевказаної квартири.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 71227569 від 24.10.2016 р. накладено арешт на вищевказану квартиру, підстава постанова Відділу державної виконавчої служби Василівського РУЮ Запорізької області від 28.11.2006 року.

Згідно ст.ст.319 - 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а в водночас і в недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відділом ДВС Василівського РУІО Запорізької області постановою від 28.11.2006 року арешт був накладений на виконання рішення Василівського районного суду Запорізької області від 06.04.2006 року. Відповідно до даного рішення однією із сторін був ОСОБА_6, з якого було стягнута на користь Степногірського комунального підприємства «Виробниче підприємство житлово-комунального господарства» заборгованість у розмірі 945 грн. 05 коп.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Степногірської селищної ради Василівського району ОСОБА_6 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 04.12.1987 р. по 12.08.1996 рік. Таким чином, на момент накладення арешту на вищевказану квартиру ОСОБА_6 в ній не проживав і крім того не був її власником, так як з 24.04.1997 року і до цього часу власником даного нерухомого майна є позивачка та її донька ОСОБА_4.

При зверненні до відділу Василівського районного відділу державної виконавчої служби з питанням про звільнення майна з-під арешту, однак було відмовлено та рекомендовано звернутись з відповідним позовом до Василівського районного суду, постільки жодних документів, що були підставою для накладення арешту, які і постанови про накладення арешту, не збереглося.

На даний час арешт не знято і позивачка позбавлена права розпоряджатись своїм майном, яке належить їй на праві приватної власності, в зв'язку з чим змушена звернутись до суду для вирішення питання про зняття арешту з майна.

За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду.

А тому, оскільки право власності позивачки ніким не оспорюється, підстав для накладення арешту на рухоме майно на даний час немає, таким чином вимоги підлягають задоволенню, оскільки, відсутні підстави для накладення арешту на вищевказане майно.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214-215, 218, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_1, задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна, яке належить ОСОБА_3, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, який був накладений на підставі постанови Державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області, серія та номер: AM №176352, від 28 листопада 2006 року.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.А. Носик