Ухвала

іменем україни

28 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Гримич М.К., Іваненко Ю.Г.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» (далі - ТОВ «Житлосервіс-КР») звернулось до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що відповідач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються ТОВ «Житлосервіс-КР» як управителем вказаного житлового будинку.

У зв'язку із несплатою ОСОБА_3вартості спожитих житлово-комунальних послуг, у останньої утворилась заборгованість за період з 01 липня 2013 року по 01 травня 2015 року, що становить 2 159 грн 38 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ТОВ «Житлосервіс-КР» заборгованість з оплати за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 липня 2013 року по 01 травня 2015 року в сумі 2 159 грн 38 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Житлосервіс-КР», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються до вказаної квартири.

Судом першої інстанції встановлено, що на ім'я ОСОБА_3 відкрито особовий рахунок для сплати наданих ТОВ «Житлосервіс-КР» житлово-комунальних послуг, тобто встановлено, що вищевказаний житловий будинок перебуває на обслуговуванні зазначеного товариства.

Також районним судом встановлено, що заборгованість ОСОБА_3 за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 липня 2013 року по 01 травня 2015 року становить 2 159 грн 38 коп.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року скасовано судовий наказ, виданий за заявою ТОВ «Житлосервіс-КР» про стягнення зі ОСОБА_3 заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг в розмірі 2 159 грн 38 коп.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Житлосервіс-КР» надає житлово-комунальні послуги до квартири, власником якої є ОСОБА_3, а отже остання, за вимогами положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зобов'язана сплачувати їх вартість у строки, встановлені договором або законом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з липня 2013 року ТОВ «Житлосервіс-КР» є управителем будинку АДРЕСА_1, та не доведено факту постачання житло-комунальних послуг в належну ОСОБА_3 квартиру, розташовану у вказаному будинку.

З такими висновками апеляційного суду колегія суддів суду касаційної інстанції погодитися не може з огляду на наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів.

Оскаржуючи рішення районного суду в апеляційному порядку, ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі зазначала, що будь-яких договорів на отримання послуг між нею та ТОВ «Житлосервіс-КР» не укладалось.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Житлосервіс-КР», оскільки останнє не надало суду доказів на підтвердження того, що саме вказане товариство є утримувачем будинку, в якому розташована квартира відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з проведення конкурсу з визначення управителів будинку, споруд або групи будинків у Довгинцівському районі за об'єктом № 1 від 26 лютого 2013 року, копія якого міститься в матеріалах справи, вбачається, що ТОВ «Житлосервіс-КР» визнано переможцем конкурсу з визначення управителя будинків на території Довгинцівського району у м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Додатковою угодою від 11 листопада 2013 року до договору про надання послуг з управління будинком, спорудами або групою будинків у Довгинцівському районі від 28 лютого 2013 року визначено, що ТОВ «Житлосервіс-КР» розпочинає здійснювати надання послуг з утримання будинків у Довгинцівському районі м. Кривий Ріг Дніпропетровської області з 01 липня 2013 року безстроково.

З інформаційної довідки про стан особового рахунку, відкритого ТОВ «Житлосервіс-КР» на ім'я ОСОБА_3, вбачається, що остання має заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01 липня 2013 року по 01 травня 2015 року, яка становить 2 159 грн 38 коп.

Також вбачається, що ОСОБА_3 частково сплачувала житлово-комунальні послуги, які надавались їй ТОВ «Житлосервіс-КР», а отже, визнавала факт надання їй таких послуг позивачем.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з підстав недоведеності відповідачем факту надання таких послуг відповідачу та відсутністю між сторонами договірних правовідносин.

Враховуючи наведене, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з фактичного надання позивачем житлово-комунальних послуг відповідачу ОСОБА_3 й обов'язку останньої сплачувати вартість отримання послуг, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

З огляду на вищевикладене рішення апеляційного суду не може вважатися законним і обґрунтованим і відповідно до положень ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року скасувати, рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді: М.К. Гримич

Ю.Г.Іваненко

О.В. Умнова

І.М. Фаловська