РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/5830/16-ц

пр. № 2/759/3343/16

22 листопада 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарі Фещук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, про визнання права власності за набувальною давністю, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», ОСОБА_2,

встановив:

Адвокат Гайдай Р.П., відповідно до договору про надання правової допомоги, від імені та в інтересах ОСОБА_1 в квітні 2016 року заявив позов до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про визнання за його довірителем права власності на кімнату АДРЕСА_1, в порядку набувальної давності.

Позов мотивовано тим, що позивач понад 10 років добросовісно, відкрито володіє спірним майном, а тому набув право власності на це майно за підстав, передбачених ст. 344 ЦК України.

Ухвалою суду, на задоволення клопотання представника позивача, до участі у справі притягнуто належного відповідача - Київську міську раду (як представника територіальної громади м. Києва), а також залучено до участі у справі в якості третіх осіб балансоутримувача гуртожитку - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», та дружину позивача - ОСОБА_2

Представник позивача Гайдай Р.П. в судовому засіданні на вимогах позову наполягав, надав пояснення, що зводяться до викладеного в позовній заяві та уточненнях до неї.

Відповідач свого представника в суд не направив, заперечень до позову не надходило.

Представник Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» Стукалов А.В. надіслав заперечення, за якими просив в задоволенні позову відмовити, за безпідставністю.

ОСОБА_2 підтримала позов, і пояснила, що іншим чином набути право власності сім?я позивача не може.

Оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, то суд знаходить за можливе розглянути справу в порядку заочного розгляду і постановити рішення на наявних доказах. Представник позивача проти такого порядку розгляду справи не заперечував.

Судом встановлено таке.

На підставі розпорядження ВАТ «Домобудівний комбінат №3» від 06 жовтня 2001 року № 6, ОСОБА_1, як працівнику заводу ЗБВ ВАТ «ДБК-3», надано право на проживання з сім'єю в кімнаті АДРЕСА_1.

Позивачем не заперечується і знаходить своє підтвердження матеріалами справи, що гуртожиток по АДРЕСА_1, на даний час, належить до об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва, балансоутримувачем гуртожитку є КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва».

З довідок балансоутримувача, вбачається, що ОСОБА_1 є наймачем житла, разом з ним зареєстровані та проживають дружина ОСОБА_2 та син дружини ОСОБА_5, 2000 р.н.

ОСОБА_1, як наймачу житла, виставляються рахунки з оплати комунальних послуг, на що вказують відповідні рахунки.

Наведене, дає суду підстави прийти до однозначного висновку, що позивач, разом з сім?єю, проживає в кімнаті АДРЕСА_1 на умовах договору найму житла.

Відсутність письмового договору найму, не може вказувати, що між сторонами відсутні відносини договору найму, як на тому наполягає позивач, а вказує лише на те, що позивачем не виконано обов'язок укласти такий договір з власником, або з уповноваженою власником особою, як того вимагає житлове законодавство.

Оскільки, позивач володіє майном на підставі договору з його власником, то не зважаючи на те, що таке володіння здійснюється ним більше 10 років, підстав вважати, що він набув право власності на це майно за набувальною давністю, відповідно до ст. 344 ЦК України, не вбачається.

В даному випадку, як це видно з матеріалів справи, позивач та члени його сім'ї можуть набути право власності на кімнату АДРЕСА_1, реалізуючи свої права мешканців гуртожитку, в порядку та за підстав визначених ст. 345 ЦК України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та інших законів і відповідних підзаконних актів, тобто набути право власності в порядку приватизації.

Отже, суд приходить до висновку про відмову в позові, за безпідставністю.

За такого рішення, витрати понесені позивачем при зверненні до суду, підлягають зарахуванню до відповідного бюджету держави відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

На підставі вказаних в рішенні норм закону, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий М.Ф. Сенько