Справа № 316/939/16-ц
Провадження № 2/316/636/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

"31" жовтня 2016 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі суду:

головуючий суддя: Капустинський М.В.

секретар судового засідання: Терещенко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Енергодар Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області 24 червня 2016 року з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 в якій зазначає, що 06 квітня 2010 року між ним та відповідачкою по справі було укладено шлюб від якого у них є дитина син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 грудня 2013 року по цивільній справі № 316/2938/13-ц шлюб між позивачем та відповідачкою по даній справі було розірвано, дитина залишилась проживати з відповідачкою ОСОБА_2, що підтверджується також актом обстеження житлово-побутових умов складеного службою у справах дітей Енергодарської міської ради від 14 листопада 2013 року. Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 травня 2014 року по цивільній справі № 316/923/14-ц з позивача по даній справі ОСОБА_1 на користь відповідача по даній справі ОСОБА_2 призначено щомісячне стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16.04.2016 року. На теперішній час виконавче провадження перебуває на примусовому виконанні в Енергодарському відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області та, як зазначає позивач, рішення суду він виконує добровільно тому примусове стягнення з нього не здійснюється.

15 серпня 2014 року він уклав шлюб з ОСОБА_3 та 11 вересня 2015 року в них народилась донька ОСОБА_5 і на даний час вони мешкають всі разом у квартирі його дружини ОСОБА_3, яка не працює оскільки перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Також позивач зазначає, що у звязку із тим, що він проходив військову службу в зоні в період з серпня 2014 року по вересень 2015 року йому важко повернутися до мирного життя і відновити свій матеріальний стан та на даний час він перебуває на обліку в Енергодарському міському центрі зайнятості як безробітний.

Крім того позивач зазначає, що він змушений приймати участь в утриманні двох дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також він допомагає ліками, оплатою комунальних послуг, своїй непрацездатній матері ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає одна та має невелику пенсію. Крім того, він як член родини власника (наймача) квартири приймає участь у комунальних витратах по квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_1, також сплачує кошти на комунальні послуги за належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Посилаючись на те, що його матеріальний та сімейний стан змінився, посилаючись на норми законодавства, позивач просить суд про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, індивідуальний ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_5, індивідуальний ідентифікаційний номер: НОМЕР_2), які стягуються за рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області № 316/923/14-ц (пр.2/316/517/14) від 12.05.2014 р. з 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) до 1/8 частини всіх видів його щомісячного заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

У судове засідання сторони зявились.

Позивач ОСОБА_1 в удовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав суду пояснення які фактично відповідають змісту позовної заяви та крім того пояснив, що на даний час він, утримує свою дружину, спільну доньку та матір, він також утримує доньку своєї дружини ОСОБА_3 (третьої особи по справі) від першого шлюбу, оскільки вона проживає спільно з ними. Крім того пояснив, що він інколи купує одежу своєму синові від першого шлюбу, яка знаходиться у квартирі за його місцем проживання та коли син хворіє він також купує ліки. Просить суд позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 надала суду пояснення, а також долучила у письмовому вигляді пояснення (а.с.53-58), вимоги позовної заяви не визнала у повному обсязі, зазначивши на те, що відповідач і так сплачує аліменти за виконавчим листом у невеликому розмірі 1/4 частина від свого доходу, яка приблизно становить 500 гривень на місяць, а тому зменшення розміру аліментів суттєво погіршить становище їх спільного з відповідачем сина.

У судовому засіданні третя особа по справі ОСОБА_3 вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків:

Судом встановлено, що у позивача по справі та відповідачки по справі є спільна малолітня дитина син ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8), за рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 травня 2014 року по справі № 316/923/14-ц (провадження № 2/316/517/14) з позивача по даній справі призначено щомісячне стягнення аліментів на користь відповідача по даній справі на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи з 16 квітня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.11).

Згідно із свідоцтвом про шлюб, позивач по справі та третя особа по справі перебувають у зареєстрованому 15 серпня 2014 року шлюбі (а.с.12), позивач та тертя особа по справі мають спільну малолітню дитину ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.15), позивач по справі має пільги як ветеран війни, що підтверджується посвідченням серія АБ № 347771 (а.с.13), позивач перебуває на обліку в Енергодарському міському центрі зайнятості як безробітний з 03 листопада 2015 року (а.с.16, 94) та позивач по справі отримує допомогу по безробіттю яка за період з листопада 2015 року по вересень 2016 року склала суму у розмірі 35117 гривень 36 копійок та з цієї суми було утримано аліментів у загальному розмірі 12341 гривня 14 копійок (а.с.95). Встановлено, що третя особа по справі має доньку ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження, при цьому позивач по справі не є батьком дитини третьої особи (а.с.79), згідно із довідкою від 09 березня 2016 року третя особа по справі перебуває у ВП «Запорізька АЕС» з 22.11.1999 року та з 03 листопада 2015 року по 07 вересня 2016 рік перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.77). Також встановлено, що мати позивача по справі ОСОБА_6 є пенсіонеркою та кожного місяця отримує пенсію розмір якої становить 1891 гривня 39 копійок (а.с.28). Також встановлено, що відповідачка по справі працює та отримала дохід за період з лютого по червень 2016 року в розмірі 6590 гривень 90 копійок (а.с.61), згідно довідки, малолітня спільна дитина позивача та відповідачки по справі син ОСОБА_8 відвідував дошкільний навчальний заклад та було сплачено за харчування (а.с.68). Також, згідно з розрахунком, позивач по справі станом на березень 2015 року мав заборгованість по аліментам на утримання спільного з відповідачкою малолітнього сина у розмірі 11030 гривень 99 копійок (а.с.60) наявність даної заборгованості по аліментам на час розгляду справи підтверджена поясненнями відповідачки по справі та не спростована позивачем по справі.

Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Стаття 192 СК України, тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Також у судовому засідання встановлено, що малолітня спільна дитина позивача по справі та третьої особи по справі проживає разом зі своїми батьками однією сімєю, з чого суд робить висновок про те, що позивач по справі та третя особа по справі мають спільні доходи та витрати. Позивач по справі та третя особа по справі стверджують про те, що позивач утримує також дитину третьої особи по справі, яка проживає разом з ними. Однак суд критично відноситься до цих стверджень, оскільки, як встановлено, позивач по справі не є батьком дитини третьої особи по справі ОСОБА_7, а тому, згідно діючого законодавства України, не зобовязаний надавати допомогу зазначеній дитині.

Суд також критично відносить і до посилань позивача на те, що він утримує свою мати, однак суду позивачем не надано доказів того, що мати позивача потребує матеріальної допомоги та зверталась за такою допомогою до позивача.

Як встановлено, позивач по справі є учасником АТО, має пільги, як учасник бойових дій, однак доказів того, що позивач по справі, за станом здоровя, позбавлений можливості працювати суду не надано.

Відповідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Позивач просить суд про зменшення розміру аліментів на дитину з 1/4 частино до 1/8 частин, однак позивачем не надано суду доказів того, що такий розмір аліментів буде достатній для задоволення потреб спільної з відповідачкою малолітньої дитини, не порушить прав цієї дитини відносно до спільної малолітньої дитини позивача по справі та третьої особи по справі.

Відповідно до ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Згідно зі ст.ст. 1, 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно із ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Крім того, пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей і відбування боржником покарання у виді виправних робіт. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 (сімдесяти) відсотків.

Згідно ч.3 ст.128 КЗпП України, обмеження, розміру відрахувань із заробітної плати встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей і при відбуванні виправних робіт. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Як встановлено, позивач по справі сплачує на користь відповідачки по справі аліменти на їх спільну дитину у розмірі 1/4 частини, що у перерахунку на відсотки становить 25 відсотків, позивач по справі не сплачує аліментів ні на користь третьої особи, ні на користь своєї матері. Тобто, розмір стягуваних з відповідача аліментів за виконавчим листом що не перевищує граничного розміру передбаченого ч.3 ст.128 КЗпП України у 50 відсотків та 70 відсотків встановлених ст.70 Закону України "Про виконавче провадження».

Обставин, які б не дозволяли позивачу по справі сплачувати відповідачці по справі аліменти на утримання спільної малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини - за судовим рішенням, судом не встановлено. Крім того, судом встановлено, що інтереси спільної малолітньої дитини позивача та третьої особи по справі максимально враховано, оскільки, як встановлено, вони мають підтримку усього бюджету позивача.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу положень ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Враховуючи вищезазначене, при вирішенні справи судом не встановлено обставин, які б свідчили що стягнення з позивача аліментів на користь спільної з відповідачкою малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини погіршило матеріальне становище позивача, суду не надано позивачем доказів того, що його стан здоровя змінився та обмежує позивача у виконанні свого обовязку щодо сплати аліментів на неповнолітню дитину за виконавчим листом. В матеріалах справи відсутні обставини (незадовільний стан здоровя, обмеження фізичних можливостей тощо), які б впливали на обовязок відповідача щодо сплати аліментів.

На підставі вищевикладеного, дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини на які посилалися сторони по справі, як на підставу вимог та заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного та керуючись Конституцією України, Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.128 КЗпП України, ст.70 Закону України "Про виконавче провадження», ст.ст. 7, 180, 182, 183, 192 СК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 208-209, 212-215, 293, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні вимог позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 04 листопада 2016 року.

Суддя: М. В. Капустинський