ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності, мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_1 (Яковюк та ОСОБА_4 попередні прізвища) належав цілий житловий будинок № 20 по провулку Радянської Армії в місті Фастові Київської області на підставі договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою, посвідченого Фастівською держнотконторою 11.01.1972 року за реєстраційним № 120. На підставі рішення Фастівського міського суду від 24.02.1976 року за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/8 частину зазначеного житлового будинку. ОСОБА_2 належить 4/13 частин житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 3 березня 2010 року. Позивачка втратила правовстановлюючий документ, який не можна відтворити, тому просить визнати за нею право спільної часткової власності на 59/104 частин у житловому будинку № 20 по провулку Поштовому (колишня Радянської армії) в місті Фастові Київської області.

В судове засідання позивачка не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника на підставі наявних у справі доказів.

Відповідачі, які про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явилися, не повідомивши про причини неявки.

При цьому, відповідачем ОСОБА_3 надана до суду заява про визнання позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є громадянкою України, але з 06.09.2001 року постійно проживає за кордоном у ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується видом на проживання (а.с. 23-25).

Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Фастівською держнотконторою 11.01.1972 року, зареєстрованого за номером 120, ОСОБА_1 належав цілий житловий будинок № 20 по вулиці Радянської Армії в місті Фастові Київської області (а.с. 9,10).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.12.2015 року, власником будинку № 20 по провулку Радянської Армії в місті Фастові є ОСОБА_3 з 1/8 часткою в будинку на підставі рішення Фастівського міського суду № 2-62 від 04.02.1976 року (а.с. 15).

Згідно з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.03.2010 року власником будинку № 20 по провулку Радянської Армії в місті Фастові є ОСОБА_2 з часткою в будинку 4/13 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.03.2010 року (а.с. 11, 12).

Згідно листа № 159 від 28.02.2011 року Фастівського міжміського бюро технічної інвентаризації ОСОБА_5 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою належить 59/104 частин вищезазначеного житлового будинку.

Крім того, належність ОСОБА_5 59/104 частин вищезазначеного житлового будинку підтверджується також витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.02.2010 року №25408712.

Відповідно до рішення № 27374653 від 22.12.2015 року про відмову у державній реєстрації прав та її обтяжень, документи, що подані для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. З поданих документів неможливо однозначно ідентифікувати особу власника, оскільки заяву подано від ОСОБА_6, згідно наданого перекладу паспорта ОСОБА_1, згідно копії довідки про присвоєння податкового номера ОСОБА_1, згідно копії витягу з реєстру актів цивільного стану громадян у відомостях про дружину зазначені прізвища Яковюк, після шлюбу ОСОБА_4. Тому неможливо встановити, що ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_4 одна особа (а.с.19).

Проте, як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 12 лютого 1999 року, шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 розірвано 17 березня 1998 року. ОСОБА_4 залишила шлюбне прізвище (а.с. 57).

Відповідно до свідоцтва про одруження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінградського району М. Києва 13 березня 1999 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 Ісааком Львовичем та ОСОБА_4. Після одруження позивач набула прізвище чоловіка (а.с. 58).

ОСОБА_1 втратила правовстановлюючий документ на житловий будинок, який згідно листа № 159 від 28.02.2011 року не підлягає відновленню.

В місцевій газеті «Перемога» № 52 від 03.12.2015 року було розміщено оголошення про втрату Договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою (а.с.20).

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Статтею 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 361 ЦК України встановлено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Сукупність досліджених судом доказів, наданих позивачем, дає змогу переконатись, що ОСОБА_1 дійсно набула право власності на 59/104 частин у житловому будинку № 20 по провулку Поштовому в місті Фастові Київської області.

Між тим, судом встановлено, що в повній мірі реалізувати своє право позивач не може, оскільки правовстановлюючий документ був втрачений.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.15,16 ЦК України, ст. 10, 60, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 59/104 частин у житловому будинку № 20 по провулку Поштовому (попередня назва - Радянської армії) в місті Фастові Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова