АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6457/16 Головуючий 1 інст. - Шевченко Г.С.
Справа № 645/3268/15-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» жовтня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Квартал» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором про надання послуг,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Квартал» звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1. В обґрунтування свого позову посилався на те, що 16 листопада 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Квартал» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг № 2е538, відповідно до умов якого товариство надав відповідачу послуги з пошуку нерухомості для його придбання. Відповідно до бажаних параметрів відповідачу необхідно було знайти однокімнатну квартиру у районі Нові Дома в м. Харкові.

Зазначив, що за замовленими відповідачем параметрами знайдено чотири квартири, які були оглянуті ним разом із представником товариства, серед вказаних квартир оглянуто також квартиру за адресою: АДРЕСА_1. У подальшому ОСОБА_1 придбав у власність вказану квартиру і в односторонньому порядку відмовився сплатити вартість послуг з пошуку нерухомості наданих йому за договором, яка склала 13500,00 грн.

Вказав, що відповідно до умов договору у випадку несвоєчасної сплати послуг виконавця замовник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 30 % від вартості послуг виконавця, що складає 4050,00 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Квартал» 17550,00 грн. за договором з урахуванням штрафних санкцій, а саме : 13500,00 грн. сума основного боргу, 4050,00 грн. штрафу; стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Квартал» суму сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2015 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Квартал» - задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Квартал» заборгованість за договором про надання послуг в сумі 17550,00 грн., яка складається з: 13500,00 грн. - сума основного боргу, 4050,00 грн. - штрафу; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Квартал» судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що його не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи; що в графі № 6 спірного договору відсутній його підпис та відсутня квартира, яку він придбав; що перший екземпляр договору був розірваний при ньому, а другий екземпляр він не підписував; що акт огляду нерухомості від 16 листопада 2013 року не може бути прийнятий судом як доказ, оскільки він його не підписував, в ньому не вказано, хто продавець і відсутній його підпис; що необхідно застосувати строк позовної давності до неустойки (штрафу); що довіреність видана позивачем в суді першої інстанції не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим представник не мав права підпису та подачі позовної заяви.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, заочне рішення суду - залишити без змін. При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Частиною 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовник) надати послуги, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 листопада 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Квартал» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг. Предметом договору є надання послуг про розшук нерухомого майна для придбання його ОСОБА_1 в майбутньому, а саме однокімнатна ізольована квартира в районі Нові Дома по вулиці Маршала Жукова за ціною 288000,00 грн.

Із пункту 6 зазначеного договору вбачається, що були оглянуті чотири квартири, а саме АДРЕСА_1; по АДРЕСА_2, по АДРЕСА_3, по АДРЕСА_4. Вартість послуг за огляд квартири склав 5% від заявленої вартості нерухомості.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що в разі несвоєчасної оплати послуг виконавця замовник зобов'язаний сплатити виконавцю штраф в розмірі 30% вартості послуг виконавця.

Частиною 1 статті 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Посилання представника відповідача на те, що один з екземплярів зазначеного договору він підписав під тиском; що потім представник за його проханням розірвав один з екземплярів цього договору з його підписом, а у нього залишився інший екземпляр договору без його підпису, який він надав до суду, що є підставою для відмови товариству в задоволенні позову, є недоведеними, виходячи з наступного.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, як вбачається з матеріалів справи крім пояснень представника відповідача, наданих в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, належних та допустимих доказів того, що один з екземплярів зазначеного договору він підписав під тиском; що потім представник за його проханням розірвав цей екземпляр, матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

В суді апеляційної інстанції представник товариства за довіреністю, оформленою відповідно до статті 42 ЦПК України, (а. с. 6, 151) заперечував проти цього та надав для огляду оригінал договору та акт огляду об'єкту нерухомості, які відповідають копіям, які містяться в матеріалах справи на аркушах справи №№ 3-5.

Доводи представника відповідача щодо того, що акт огляду нерухомості від 16 листопада 2013 року не може бути прийнятий судом як доказ, оскільки він його не підписував, в ньому не вказано, хто продавець і відсутній його підпис спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи як в договорі, так і в акті в графі підпис замовника зазначено відповідно: «ОСОБА_1Л.», «Ворман Петро Леонідович» та його підпис. Відсутність підпису продавця в акті огляду об'єкта нерухомості, в якому зазначено, що оглядалася саме спірна квартира не впливає на виконання зобов'язання за договором.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечував, що спірна квартира оглядалася в присутності її продавця та представника товариства.

Клопотань щодо призначення судової експертизи сторони не заявляли.

Посилання ОСОБА_1 на те, що до неустойки (штрафу) необхідно застосувати строк позовної давності є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи 29 листопада 2013 року ОСОБА_1 придбав спірну квартиру, з товариством за надані послуги не розрахувався, тобто право на позов виникло у товариства 29 листопада 2013 року. З позовом до суду товариство звернулося 15 квітня 2015 року, тобто з пропуском строку спеціальної позовної давності щодо штрафу в розмірі 4050,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Із змісту цієї правової норми вбачається, що така заява повинна заявлятися тільки в суді першої інстанції, а не в суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалено заочне рішення.

07 вересня 2016 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення, яку ухвалою суду - залишено без задоволення. В заяві про перегляд заочного рішення не зазначено ОСОБА_1 про застосування спеціальної позовної давності для штрафу, також із клопотання представника ОСОБА_1 та журналу судового засідання від 15 вересня 2016 року не вбачається подання такої заяви.

Доказів того, що існували будь - які перешкоди для ОСОБА_1 щодо надання такої заяви під час розгляду його заяви про перегляд заочного рішення матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Частиною 1 статті 906 ЦК України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, судова колегія вважає посилання ОСОБА_1, викладені ним в апеляційній скарзі є безпідставними.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 13500,00 грн. - суму основного боргу, 4050,00 грн. - штраф за надання послуг за договором № 2е538 на користь товариства.

За таких обставин судова колегія вважає, що з додержанням вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК України суд першої інстанції, встановивши обставини справи повно, надавши їм належну оцінку, дійшов обгрунтованого висновку щодо задоволення позову.

Оскільки ухвалене судове рішення відповідає зазначеним вимогам та обставинам справи, судова колегія вважає, що підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії