Справа № 570/4447/16-ц
Номер провадження 2/570/1656/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2016 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частки, як майна подружжя та 1/2 частки спадкового майна за законом,

в с т а н о в и в :

позивач у поданій до суду 16 вересня 2016 року заяві просить визнати за нею як спадкоємцем за законом після смерті 29 квітня 2014 року свого чоловіка ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину у спільному майні подружжя, а саме будинковолодінні з надвірними будівлями та спорудами №10 по вул. Заводська в с. Малий Шпаків Рівненського району Рівненської області та визнати за нею право власності на 1/2 частину у будинковолодінні з надвірними будівлями та спорудами №10 по вул. Заводська в с. Малий Шпаків Рівненського району Рівненської області в порядку спадкування за законом внаслідок смерті чоловіка. Оскільки отримати відповідне свідоцтво не може у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує належність вказаного домоволодіння її чоловіку.

Всіх учасників цивільного процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. У поданих до суду заявах сторони просять справу слухати у їх відсутність, не заперечують проти розгляду справи по суті.

Крім того, суд вважає, що позов про визнання права власності є речово - правовим, вимоги якого звернені не до відповідача, а до суду, який має підтвердити наявність у позивача права власності на відповідне майно. У даному випадку, коли факти оспорювання чи невизнання права власності на майно з боку інших осіб відсутні, але відсутність документа, що засвідчує право власності на майно, заважає власнику володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, відповідач у позові про визнання права власності може бути взагалі відсутній.

Зважаючи, що явку сторін не визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу у відсутність сторін та у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, зясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені сторонами докази по справі, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобовязують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Позивач скористалася правовою допомогою.

Як встановлено судом, позивач є дружиною ОСОБА_4 з 17 вересня 1983 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу.

Рішенням виконкому Рівненської районної ради народних депутатів Рівненської області № 14 від 11 січня 1989 року ОСОБА_4 надано дозвіл на видачу свідоцтв про право особистої власності на належні громадянам, колгоспним дворам в організаціям житлові будинки та зареєструвати в Рівненському обласному бюро технічної інвентаризації. Згідно реєстрових книг бюро, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 10 по вул. Заводська в с. Малий Шпаків Рівненського району Рівненської області не зареєстровано. План забудови земельної ділянки виданий на підставі рішення виконкому Малошпаківської сільської ради № 73 від 08.12.1992 року, забудовником є ОСОБА_4.

29 квітня 2014 року в с.Малий Шпаків Рівненського району Рівненської області помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Згідно виписки з погосподарської книги №1 с. Малий Шпаків Рівненського району, особовий рахунок №0074-1, будинок № 10 по вул. Заводська в с. Малий Шпаків Рівненського району Рівненської області рахується за померлим ОСОБА_4.

Спадкодавець ОСОБА_4 на момент своєї смерті постійно проживав разом з позивачем - своєю дружиною у спадковому домоволодінні - будинку № 10 по вул. Заводська в с. Малий Шпаків Рівненського району Рівненської області, що підтверджується довідкою Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 26 червня 2014 року №674.

15 серпня 2016 року згідно довідки Рівненського ОБТІ №7723 вказане майно оцінено в 206 630 грн., право власності на нього не зареєстроване.

Позивач 01 липня 2014 року звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

08 вересня 2016 року винесена постанова державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житло, так як відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує належність вказаного спадкового майна спадкодавцю.

Ст.41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно її позбавлений, право приватної власності є непорушним. Аналогічний висновок викладений і в ч.1 ст.321 ЦК України та ст.1 Першого протоколу Конвенції. Ст.328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 2 жовтня 2013 р. у справі № 6-79цс13, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і частки подружжя є рівними.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов'язком, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.60 ЦПК України судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до чинного законодавства, право власності на новостворюване нерухоме майно виникає лише після прийняття його в експлуатацію та реєстрації права власності на це майно. До цього моменту нерухомого майна юридично не існує, а згідно з ч.3 ст.331 ЦК України забудовник вважається лише власником матеріалів та обладнання, які були використані в процесі такого будівництва (створення майна). Тому, якщо за свого життя спадкодавець не набув у встановленому порядку право власності на створюваний ним обєкт будівництва саме як на обєкт нерухомого майна, то і до складу спадщини таке право не входить, адже нерухоме майно, як обєкт цивільного права, ще не існує.

Забудовником вважається особа, яка відповідно до закону отримала право, зокрема, власності земельною ділянкою для містобудівних потреб та виконує передбачені законодавством дії, необхідні для здійснення будівництва. Таким чином право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво об»єктів містобудування. Об'єкт незавершеного будівництва слід відносити до нерухомого майна внаслідок наявності в нього зв'язку з землею, що визначено ст.181 ЦК України як критерій віднесення речей до нерухомих.

Будівництво вказаного житлового будинку здійснювалося на законних підставах.

Згідно з п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Дійсно, відповідно до приписів ст.331 ЦК України право власності на житловий будинок, як об'єкт нерухомого майна, виникає після прийняття будинку до експлуатації і реєстрації права власності на будинок. Законодавець розмежовує поняття виникнення права на спадщину і виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини, і пов'язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивачу у даній справі, яка є спадкоємцем після смерті свого чоловіка, належать права і обов'язки, які були у спадкодавця., а саме обов'язки і права забудовника, у тому числі вчинення всіх дій для завершення будівництва і прийняття будинку в експлуатацію та реєстрацію права власності після завершення будівництва у порядку, визначеному законодавством.

Отже, якщо обєкт будівництва не був прийнятий в експлуатацію, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обовязки, а саме:

1.право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва;

2.право завершити будівництвом обєкт (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник);

3.право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом обєкт;

4.право одержати на своє імя свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.

Враховуючи викладене, вважаю, що позивач успадковує майнові права на використані при будівництві матеріали та обладнання, а також повязані з цим інші права та обовязки забудовника. Дану правову позиції підтримує Верховний суд України по справах № 2590861 від 26.11.2008 р., № 14261460 від 15.10.2011 р., № 7870619 від 15.02.2010 р.).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що спадщина, яка відкрилася після смерті спадкодавця, його спадкоємцем, який подав відповідну заяву, прийнята відповідно до ст.1269 ЦК України.

У суду не виникло сумніву, що померлому ОСОБА_4 правомірно належало ? житлового будинку з надвірними будівлями №10 по вул. Заводська в с. Малий Шпаків Рівненського району Рівненської області. Його право на нього ніким не оспорюється, але в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього, спадкоємець позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на це майно в нотаріальній конторі.

Відповідачами підписано нотаріально засвідчену відмову від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 на користь матері ОСОБА_1.

Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті чоловіка, своєчасно прийняв спадщину, в установлений законом строк подавши заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, тому він має успадковувати все майно, що належало чоловіку на день його смерті.

За таких обставин суд вважає, що в наявності порушене право позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду, а тому позов підлягає до задоволення.

Позивач не просить про відшкодування судових витрат, тому це питання не є предметом судового розгляду, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу

З огляду на викладене, на підставі ст.60 СК України, ст.ст.181, 328, 331, 1218, ч.5 ст.1268 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 213-215 ЦПК України суд

в и р і ш и в :

задоволити частково цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частки, як майна подружжя та 1/2 частки спадкового майна за законом.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серія СР номер 831374, виданий 24 квітня 2001 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, ІНПП НОМЕР_1) права та обовязки забудовника на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №10 по вул. Заводська в с. Малий Шпаків Рівненського району Рівненської області в порядку спадкування за законом після смерті 29 квітня 2014 року її чоловіка ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Кушнір Н.В.