Номер провадження: 22-ц/785/8014/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

10 травня 2016р. ОСОБА_3 звернулась до Балтського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_3 посилалась на те, що 11 вересня 1993р. у відділі РАЦС (ЗАГС) м. Балта Одеської області, між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб. За час перебування у шлюбі у них народилися дитина син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначила, що останні роки вони не можуть проживати разом як сімя, виконувати сімейні обовязки, вирішувати нескладні поточні проблеми разом, що у неї з відповідачем різні моральні принципи, різні погляди на життя та на виховання дитини, що відповідач не приймає участі в організації побуту, утриманні будинку, утриманні дитини та сімї взагалі, вважаючи це обовязком жінки, в той час, як відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб.

На підставі викладеного позивач ОСОБА_3 просила суд розірвати шлюб з ОСОБА_2, який вони зареєстрували 11 вересня 1993р. у відділі РАЦС (ЗАГС) м. Балта Одеської області, актовий запис №144, залишити їй дошлюбне прізвище «Сивун»; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 1500грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття (а.с.1-4).

Ухвалою Балтського районного суду від 17 травня 2016р. цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів було направлено для розгляду по суті до Котовського міськрайоного суду Одеської області (а.с.30-31).

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 липня 2016р. позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишено дошлюбне прізвище «Сивун».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 04 лютого 2007р.н. у твердій грошовій сумі промірі 1200грн. щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття тобто до 04 лютого 2025р., почавши стягнення з 10 травня 2016р. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір (а.с.65).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову, з посиланням на те, що суд грубо порушив норми процесуального і матеріального права, оскільки не сповістив його належним чином про слухання справи, тому він був позбавлений надати відповідні заперечення, судом не було враховано, що він отримує пенсію у розмірі 3500грн., тому слід було вирішувати питання про стягнення з нього аліментів відповідно до вимог ст.183 СК України, яка передбачає стягнення аліментів у частці від заробітку. Відносно рішення суду в частині задоволення позову про розірвання шлюбу, відповідач не вказав чому слід рішення суду в цієї частині скасувати (а.с.71-74).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 просив змінити рішення суду в частині стягнення аліментів, щодо питання про збереження сімейних стосунків вказав, що він бажав би зберегти сімю, але взагалі не знає де знаходиться дружина.

Вказані обставини підтверджуються поштовим повідомленням, оскільки позивачка була належним чином сповіщена про слухання справи за останнім відомим місцем проживання, де вона на даний час не мешкає.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з можливості відповідача сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі враховуючи, що відповідач зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Однак, такий висновок суду в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі не відповідає наявним у справі матеріалам.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який вони зареєстрували 11 вересня 1993 року у відділі РАЦС (ЗАГС) м. Балта Одеської області, актовий запис №144. Від цих стосунків у сторін є неповнолітній син, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6,7).

Згідно посвідчення Управління праці та СЗН Балтської РДА, ОСОБА_2 є інвалідом другої групи (а.с.73).

Задовольняючи позов в частині стягнення аліментів, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що є передбачені законом підстави для стягнення аліментів на утримання дітей до їх повноліття. Такі висновки суду є правильними.

Проте, визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд не врахував, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи, має регулярний дохід у вигляді пенсії у розмірі 3500грн., а тому підстави для визначення аліментів у твердій грошовій сумі, передбачені ст.184 СК України, відсутні. Визначення аліментів у твердій грошовій сумі можливо лише у передбачених ст.184 СК України випадках, зокрема у випадку якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин.

Суд першої інстанції порушив норми матеріального права, зокрема приписи статей 181, 183, 184 СК України, згідно яких за загальним правилом розмір аліментів визначається у частці від доходу платника.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статей 180-183 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність в платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

За правилами статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Зазначені положення Закону не повною мірою враховані судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів.

Оскільки колегією суддів встановлено, що відповідач має постійний дохід у вигляді пенсії в розмірі 3500грн., підстави для визначення аліментів у твердій грошовій сумі відсутні, а тому суд відповідно до положень статей 182-183 СК України визначає аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, почавши стягнення з 10 травня 2016р.

При визначенні частки суд враховує усі істотні обставини справи, передбачені положеннями с. 182 СК України, зокрема стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, розмір його сукупного доходу.

Судова колегія, вважає, що рішення суду в частині задоволення позову про розірвання шлюбу слід залишити без змін, оскільки відповідач не надав суду першої та суду апеляційної інстанції відповідні та допустимі докази про можливість збереження сімї, а позивачка не бажає мешкати з відповідачем.

Згідно з частиною 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

При розгляді справ про розірвання шлюбу суд за правилами ст.112 СК України зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За змістом статті 111 СК України суд не зобов'язаний призначати строк для примирення подружжя.

Позивач наполягала на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, вказала, що шлюб розпався остаточно, відновленим бути не може, а тому підлягає розірванню.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст.191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи в частині задоволення позову про розірвання шлюбу.

Керуючись ст. ст. 181, 185 СК України, ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 липня 2016 року змінити в частині задоволення позову про стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2, який народився 10 липня 1971року народження, в м. Балта, Одеської області на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, 04 лютого 2007року народження в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_2, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 10 травня 2016р.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: Т.В.Цюра

ОСОБА_5