Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2016 р.

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої одноособово судді - Середи І.В.,

при секретарі Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним пункту кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним пункту 6.2 договору кредиту №2008/13-1-08/451, укладеного між ним та банком 16 вересня 2008 року .

В обгрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що вказаним пунктом передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спір може бути вирішений третейським суддею. Так, ухвалою третейського судді постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 листопада 2015 року порушено провадження у справі ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1. Посилаючись на норми ст.ст.5,6,12 Закону України «Про третейські суди» та ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимогу та просила її задовольнити, погодилася на заочний розгляд справи.

Представник відповідача в засідання не зявився і з заявами про відкладення розгляду справи не звертався.

Суд зі згоди позивача проводить заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказах відповідно до вимог ст.224 ЦПК України.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно до змісту умов пункту 6.2 договору кредиту №2008/13-1-08/451, укладеного 16 вересня 2008 року між позивачем та ПАТ « Укрсоцбанк» було передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів сторони домовилися, що спір може бути вирішений третейським суддею.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з вимогами ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Законом України від 3 лютого 2011 року № 2983-VI Про внесення змін до статті 6 Закону України Про третейські суди щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам частину першу статті 6 Закону України Про третейські суди доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Цей закон набув чинності 12 березня 2011 року.

Отже, враховуючи те, що на час укладення договору кредиту 16 вересня 2008 року вказаної вище норми не було, тому підстав для визнання недійсним пункту 6.2 договору не має, оскільки умови договору відповідали діючим на той час нормам Закону України «Про третейські суди».

Враховуючи викладене підстав для задоволення позову не має.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним пункту кредитного договору за лишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: