Справа 688/1388/16-ц
№ 4-с/688/2/16
Ухвала

Іменем України

28 березня 2016 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

Головуючого судді Огородніка І.В.

З участю секретаря Гошовської О.О.

за участі представника скаржника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань у м. Шепетівка справу за скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Шепетівський гранкар`єр» на постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.01.2016 року,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Шепетівський гранкар`єр» звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

В скарзі посилається ту обставину, що 24 лютого 2016 р., під час оформлення банківського кредиту, скаржник дізнався про те, що все майно його товариства знаходиться під арештом. Відразу представник скаржника звернувся за розясненнями до відділу державної виконавчої служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції в Хмельницькій області, де отримав копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.01.2016 р., винесену заст.начальника відділу ДВС Шепетівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2

Скаржник вважає, що вищезазначена постанова від 12.01.2016 р., винесена з порушенням норм матеріального права, а тому має бути визнана незаконною та скасована.

Також зазначає, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження та оскаржуваної постанови скаржник не отримував, з оскаржуваної постанови не зрозуміло хто саме є стягувачем та яка сума боргу існує на момент її винесення. Так згідно довідки вих. №8 від 03.03.2016 р., станом на 01.02.2016 р., балансова вартість лише основних засобів товариства складає 26820,4 тисячі гривень. Таким чином достатньо було б лише накласти арешт на незначну частину майна для того щоб вкластися в суму боргу. Проте з невідомих причин державний виконавець не вчинив відповідно до норм вище наведеного закону.

За таких обставин вважає арешт майна безпідставним.

Вважає, що дану постанову державного виконавця про арешт майна боржника слід скасувати.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав та просить її задовольнити з підстав, викладених у тексті скарги.

Заступник начальника відділу державної виконавчої служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції в Хмельницькій області ОСОБА_2, у судове засідання не з"явилася, поважних причин неявки в судове засідання суду не повідомила.

Заслухавши пояснення представника скаржника, перевіривши та оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.01.2016 року заст.начальника відділу ДВС Шепетівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно постанови арешт накладено на усе його майно. З вище вказаної постанови не вбачається хто саме є стягувачем та яка сума боргу існує на момент її винесення

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч.1 ст. 385 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятидениий строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав та свобод.

За загальним правилом, що передбачене ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У відповідності до ч.1 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Отже, п.1 ч.6 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації.

В той час, ч. 7 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації проводиться у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше, ніж через пять днів після накладання арешту.

При таких обставинах, з наведених вище норм Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що у випадку відмови боржника здійснити або ж здійснювати виплату заборгованості за виконавчим листом чи сплати періодичних платежів, обовязок виконання якого випливає з виконавчого документу, державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, шляхом накладання арешту, вилучення його в боржника та здійснити його реалізацію з метою виконання виконавчого документу.

За таких умов, державний виконавець накладає арешт на майно виключно з метою його подальшої обовязкової реалізації для виконання виконавчого документу, що випливає із мети та завдання виконавчого провадження.

Однак, державний виконавець, наклавши арешт на усе майно боржника, не мав та не має на меті реалізовувати її, а лише наклав його з метою забезпечення виконання виконавчих документів. При цьому, як випливає з положення ч. 7 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець після накладання арешту майна зобовязаний встановити строк вилучення та наступної передачі на реалізацію арештованого майна, чого і не було здійснено державним виконавцем.

Таким чином, актами законодавства України не передбачено та не надано державному виконавцю повноважень накладати арешт на майно з метою забезпечення виконання виконавчого документу тобто безстрокового його збереження шляхом заборони його відчуження, оскільки це суперечить загальним засадам та завданням здійснення виконавчого провадження та положенню ст. ст. 50, 55 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того. ч.2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

В той час, як передбачено ч.5 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем.

Тому, накладання державним виконавцем арешту на усе майно, є неправомірним, а винесення відповідної постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження суперечить вимогам ч.2 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», якою чітко передбачено, що арешт може бути накладено лише в межах суми стягнення.

Суд вважає, що завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

З огляду на наведене, суд вважає, що дана постанова про накладення арешту на майно боржника ТОВ «Шепетівський гранкар`єр» є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки порушує права та інтереси боржника на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.383, 386-388 ЦПК України, на підставі ст.369 ЦПК України, ст.ст.6, 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження», суд-

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову заступника начальника відділу державної виконавчої служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції в Хмельницькій області ОСОБА_2, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.01.2016 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подання апеляційної скарги, яка може бути подана через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області протягом п»яти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя Огороднік І.В.