Справа № 140/1913/15-ц Провадження № 22-ц/772/979/2016Головуючий в суді першої інстанції Слободяник Т. В.
Категорія 50 Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О.Ю.,

суддів Панасюка О.С., Іванюка М.В.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представника адвоката Примакової В.В., представників ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, стягнення пені за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 28 січня 2016 року,

встановила:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та додаткових витрат на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до рішень Немирівського районного суду від 12.03.2015 року і від 04.07.2015 року з нього щомісячно стягуються на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 700 грн., з яких 400 гривень аліменти та 300 гривень додаткові витрати на його утримання.

Оскільки ОСОБА_4 та його теперішня сім'я перебуває у скрутному матеріальному стані тому що він отримав 2-гу групу інвалідності у зв'язку з травмою хребта і не працює, а отримує тільки соціальну допомогу, сам потребує стороннього догляду і коштів на лікування, перебуває на утримання своїх батьків, просив зменшити розмір стягуваних аліментів, а саме стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 300 грн., з яких 200 гривень аліменти та 100 гривень додаткові витрати на його утримання.

Відповідачка ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_4 із зустрічним позовом про збільшення розміру аліментів, додаткових витрат на утримання дитини, стягнення пені за прострочення сплати аліментів, мотивуючи позовні вимоги тим, що їх син ОСОБА_9 є дитиною інвалідом оскільки від народження має вроджену ваду кишечника та потребує постійного медикаментозного лікування яке коштує більше 2500 гривень щомісячно, крім того необхідно двічі на рік проходити курс стаціонарного лікування в обласній дитячій лікарні, потребує спеціального харчування, санаторно-курортного лікування.

На свою заробітню плату ОСОБА_2 не може забезпечити сина необхідними ліками, необхідним лікуванням, харчуванням, при цьому ОСОБА_4 з якого стягнуті аліменти на утримання сина, допустив заборгованість по їх сплаті в сумі 4 225,41 гривень станом на 07.09.2015 року.

Зважаючи на викладене, просила збільшити розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_4 на її користь на утримання їх сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 400 гривень до 800 гривень щомісячно, додаткових витрат з 300 гривень до 1630 гривень щомісячно, стягнути пеню в розмірі 1267,62 гривень за прострочення сплати аліментів, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2015 року первісний позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_2 об'єднано в одне провадження.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 28 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, звільнення від сплати заборгованості по аліментам залишено без задоволення.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, стягнення пені за прострочення сплати аліментів задоволено частково та змінено розмір стягуваних з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_9 за рішенням Немирівського районного суду від 04.07.2012 року з 400 гривень на 600 гривень щомісячно; змінено розмір стягуваних додаткових витрат на утримання ОСОБА_9 з 300 гривень до 800 гривень щомісячно; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 пеню в розмірі 1267,62 гривень за прострочення сплати аліментів, судовий збір в сумі 487,20 гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги за первісним позовом задовольнити повністю, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропуіцення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 з 2001 року по 2004 рік, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_9.

Відповідно до рішень Немирівського районного суду від 12.03.2015 року і від 04.07.2015 року з ОСОБА_4 щомісячно стягуються на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 700 грн., з яких 400 гривень аліменти та 300 гривень додаткові витрати на його утримання.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов в частині збільшення розміру стягуваних аліментів суд першої інстанції виходив з того, що зменшення розміру аліментів значно погіршить становище дитини, при цьому ОСОБА_2 не має змоги належним чином утримувати дитину, яка потребує постійного медикаментозного лікування, двічі на рік санітарно-курортного лікування і спеціального дієтичного харчування, що в силу ст.192 СК України є підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів.

Колегія суддів частково не погоджується з такою позицією з огляду на наступне:

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в

твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст.184 СК України відносить: нерегулярний мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Зазначений пленум Верховного Суду України у п. 17 роз'яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Разом з тим, максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Згідно посвідчення НОМЕР_1 ОСОБА_4 є інвалідом 2 групи (а.с. 10).

Відповідно до довідки від 30 червня 2015 року ОСОБА_4 знаходиться на обліку в Немирівському управлінні соціального захисту та отримує державну соціальну допомогу (а.с. 13).

Згідно наданих позивачем документів, а саме: виконавчих листів від 02 та 04 березня 2015 року з ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь ОСОБА_11 аліменти на її утримання в розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 13.02.2015 року і до досягнення дитиною ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно та аліменти на утримання дітей ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 600 грн. (по 300 грн. на кожну дитину) щомісячно, починаючи з 13.02.2015 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 8,9).

Однак, з урахуванням положень ст. 180 СК України, сплата аліментів на утримання дітей ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2, не звільняє ОСОБА_4 від обов'язку утримувати свого сина ОСОБА_9

Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення стягуваних з ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_9, оскільки це порушуватиме права дитини, позбавить її належних умов життя, необхідних для розвитку.

Разом з тим, збільшення розміру стягуваних з ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_9 позбавить інших його дітей ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 належних умов життя, необхідних для розвитку, та позбавить його засобів існування.

За таких обставин, позовні вимоги сторін в частині зміни розміру стягуваних з ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_9 не підлягають задоволенню.

Згідно розрахунку проведеного апеляційним судом, з урахуванням правових позицій викладених у постановах ВСУ від 01 липня 2015 року у цивільних справах №6-96цс15 та від 25 листопада 2015 року у цивільній справі №6-2022цс15 загальна сума неустойки (пені) за прострочення ОСОБА_4 сплати аліментів за період з січня 2012 року по серпень 2015 року склала 2653,10 грн.

Однак, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог, а ОСОБА_2 звернулась до суду з вимогами про стягнення з відповідача пені саме у сумі 1276,62 грн. і впродовж судового розгляду в суді першої інстанції її не змінювала, суд позбавлений права вийти за межі пред'явленого нею позову, в зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без змін.

Проте, ОСОБА_2 не позбавлена права у встановленому законом порядку звернутися із відповідним позовом до суду за захистом свої порушених прав.

Оскільки ОСОБА_4 являється інвалідом 2 групи і відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору з нього також підлягає скасуванню. Сплачений судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 28 січня 2016 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та додаткових витрат на утримання дитини а також стягнення судового збору скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: