Ухвала іменем україни
30 листопада 2016рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СЕМАЛЬ» до ОСОБА_6, фермерського господарства «Журавель» про визнання договору оренди землі поновленим, зобов'язання укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації договору оренди землі, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «СЕМАЛЬ» на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 16 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 22 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «СЕМАЛЬ» (далі - ТОВ «СЕМАЛЬ») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 20 липня 2010 року зареєстровано договір оренди землі між ДП «СЕМАЛЬ», правонаступником якого є ТОВ «СЕМАЛЬ» та ОСОБА_6 строком на п'ять років, тобто до 20 липня 2015 року. Реалізуючи переважне право на поновлення договору оренди на новий строк, 19 червня 2015 року ТОВ «СЕМАЛЬ» направило власнику земельної ділянки ОСОБА_6 лист-повідомлення про намір скористатися цим правом, додавши проект додаткової угоди.

Вказуючи про те, що ОСОБА_7 у строки, передбачені ст. 33 Закону України «Про оренду землі», відповіді щодо продовження договору оренди не надав, а товариство продовжує користуватися земельною ділянкою, просило визнати договір оренди поновленим та зобов'язати відповідача укласти додаткову угоду, визнати недійсним укладений 21 липня 2015 року між відповідачем та фермерським господарством «Журавель» договір оренди землі, скасувати державну реєстрацію договору.

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 16 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 22 березня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ТОВ «СЕМАЛЬ»,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позивач - ТОВ «СЕМАЛЬ» не дотрималось процедури поновлення договору на новий строк, зокрема, у порушення ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» надіслало повідомлення про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди 19 червня 2015 року, яке отримано відповідачем 02 липня 2015 року, тобто з порушенням місячного строку до спливу строку дії договору оренди, встановленого законом.

Такі висновки є правильними та відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Судами встановлено, що 27 березня 2008 року між ОСОБА_6 та ДП «СЕМАЛЬ», правонаступником якого є ТОВ «СЕМАЛЬ», було укладено договір оренди землі терміном на 5 років. Вказаний договір зареєстровано 20 липня 2010 року в Семенівському районному виробничому відділі державного підприємства «Полтавський регіональний центр державного земельного кадастру».

Відповідно до п. 43 договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації

У січні 2013 року ОСОБА_6, вважаючи, що строк дії договору оренди землі закінчується в березні 2013 року, звернувся до сільськогосподарського підприємства із заявою про небажання продовжувати його дію. На вказану заяву орендодавця керівник товариства листом від 23 січня 2013 року повідомив, що договір чинний до 20 липня 2015 року, оскільки був зареєстрований 20 липня 2010 року.

Відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про оренду землі»реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Отже, для застосування ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Разом з тим ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Частинами 8, 9 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до ст. 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Судами встановлено, що 19 червня 2015 року ТОВ «СЕМАЛЬ» направило ОСОБА_6 лист-повідомлення № 353 про намір товариства продовжити договір оренди землі на новий строк та додало до листа проект додаткової угоди до договору оренди землі від 27 березня 2008 року (а. с. 12-13). В угоді відповідачеві запропоновано подовжити дію договору оренди на 10 років зі сплатою орендної плати у розмірі 7 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно з карткою про вручення поштового відправлення відповідач ОСОБА_6 отримав лист-повідомлення та проект угоди 2 липня 2015 року.

Судом встановлено, ОСОБА_6 не надав позивачеві відповіді на пропозицію подовжити договір оренди та 21 липня 2015 року уклав договір оренди земельної ділянки № 8 з фермерським господарством «Журавель», державну реєстрацію якого здійснено того ж дня реєстраційною службою Семенівського районного управління юстиції Полтавської області, що підтверджується відповідним витягом із державного реєстру.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди обґрунтовано виходили з того, що ТОВ «СЕМАЛЬ» було зобов'язано повідомити орендодавця про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору не пізніше, ніж за місяць, тобто до 20 червня 2015 року, однак ОСОБА_6 дізнався про пропозицію ТОВ «СЕМАЛЬ» про поновлення договору оренди та умови поновленого договору лише 02 липня 2015 року, коли отримав вказане повідомлення.

За таких обставин суди дійшли правильного висновку про те, що ТОВ «СЕМАЛЬ» звернувся з відповідним повідомленням про продовження строку договору оренди до ОСОБА_6 із порушенням передбаченого ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» місячного строку, оскільки повідомлення було здано до відділення зв'язку 19 червня 2015 року.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що судами при розгляді скарги допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «СЕМАЛЬ» відхилити.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 16 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана О.В. Попович