НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/7921/14
№ 2/183/2139/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

секретаря Тен І.О.,

за участю:

представника позивач ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними зобовязаннями, -

в с т а н о в и в:

ТОВ «ОТП Факториг Україна» звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2, яким просили стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 376 878,34 доларів США, що за курсом НБУ складає 4 880 574,50 грн., а також судові витрати по справі в сумі 3 654,00 грн.

В ході судового розгляду позивач зменшив позовні вимоги, остаточно просили стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 643 148,23 грн., що складає залишок заборгованості за тілом кредиту, а також судові витрати по справі в сумі 3 654,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 06.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № СМ-SМE301/176/2008, відповідно до якого банк зобовязався надати ОСОБА_4 кредит у розмірі 87 000,00 доларів США, зі сплатою процентів у вигляді плаваючої процентної ставки у розмірі 4 % річних + FIDR. Позивач зазначає, що зі своєї сторони ним виконані всі умови підписаного договору, банк надав відповідачу кредитні кошти, а ОСОБА_4, в свою чергу, зобовязалася, за умовами договору, забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків за користування кредитом. Однак, ОСОБА_4 не виконала умови договору в частині виплати періодичних платежів на погашення кредиту, у звязку з чим, станом на 27.05.2016 року за відповідачем виникла заборгованість в сумі 643 148,23 грн., яка складає залишок заборгованості за кредитом.

Крім того, між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки, яким останній поручився за виконання ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим зазначену суму заборгованості, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на користь банку.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеним у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, надавши письмові заперечення, де посилався на розяснення п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до положень якої, укладений між ним і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договір поруки припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Так, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було відомо про заборгованість по договору № СМ-SМE301/176/2008 від 06.05.2008 року, про що свідчить досудова вимога до ОСОБА_4 від 25.02.2009 року та від 24.06.2009 року. Крім того, останній платіж вона здійснила в листопаді 2010 року. На думку відповідача, позивач вже скористався своїм правом, предявивши досудові вимоги щодо дострокового погашення заборгованості по договору № СМ-SМE301/176/2008 від 06.05.2008 року, а тому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повинен був звернутися до суду на протязі трьох років з дня останнього чергового платежу, а звернувся з позовом у грудні 2014 року, тобто після спливу строків позовної давності. В задоволенні позовних вимог посили відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, будучі повідомленою належним чином, причина неявки суду не відома. В своїх письмових запереченнях ОСОБА_4 посилалася на пропуск позивачем строків позовної давності, які встановлені тривалістю у три роки. Так, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було відомо про заборгованість по договору № СМ-SМE301/176/2008 від 06.05.2008 року, про що свідчить досудова вимога до ОСОБА_4 від 25.02.2009 року та від 24.06.2009 року. Крім того, останній платіж вона здійснила в листопаді 2010 року. На думку відповідача, позивач вже скористався своїм правом, предявивши досудові вимоги щодо дострокового погашення заборгованості по договору № СМ-SМE301/176/2008 від 06.05.2008 року, а тому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повинен був звернутися до суду на протязі трьох років з дня останнього чергового платежу, а звернувся з позовом у грудні 2014 року, тобто після спливу строків позовної давності. В задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Суду надано копії кредитного договору № СМ-SМE301/176/2008 від 06.05.2008 року, Частини № 2 Кредитного договору № СМ-SМE301/176/2008 від 06.05.2008 року, відповідно до яких банк зобовязався надати ОСОБА_4 кредит у розмірі 87 000,00 доларів США, зі сплатою процентів у вигляді плаваючої процентної ставки у розмірі 4 % річних + FIDR (а.с.5-6, 7-14).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4, 06.05.2008 року відповідно до кредитного договору № СМ-SМE301/176/2008 від 06.05.2008 року, отримала кредит в сумі 87 000,00 доларів США.

В цей же день 06.05.2006 року в забезпечення основного зобовязання між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, яким останній поручився за виконання ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим зазначену суму заборгованості, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на користь банку (а.с.15-17).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення ? невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Судом встановлено, що сторони визначили як строк дії договору ? до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитами та процентами за користування ними (пункт 7.3 частини другої кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту ? до 06 травня 2023 року (пункт 2 частини першої кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, а також строки сплати процентів за користування кредитом - щомісячно, одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, визначений графіком повернення кредиту та сплати процентів (пункт 4 частини першої кредитного договору та пункти 1.5.1 і 1.5.1.1 частини другої кредитного договору).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору ? до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 ? 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як зазначалося вище, згідно із умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити неустойку за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте у зв'язку з порушенням ОСОБА_4 умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши їм письмові вимоги від 25 лютого 2009 року та 24 червня 2009 року (а.с. 140-141, 145-146 ) про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя ? протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Тобто, пред'явивши вимогу до боржника і поручителя про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за його користування та пені, кредитор змінив строк виконання зобов'язання, тому змінився і строк звернення до суду. Аналогічна позиція висловлена і в Постанові Верховного суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-900-цс15.

Доказів того, що вказаний строк переривався, позивачем у порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, суду надано не було, а відтак ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із зазначеним позовом як до боржника, так і до поручителя з пропуском строку позовної давності і в задоволенні позову необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 203, 215, 526, 524, 1054, 529 ЦК України, ст. 5, п. 5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212 215, 217, 223, 224 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними зобовязаннями відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд в десятиденний термін після його проголошення. Особи, що не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя В.В.Березюк