Справа № 299/3257/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Фазикош Г.В., Власова С.О.,

при секретарі Шукаль О.Я.,

за участі сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду від 3 січня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна та визнання права власності на це майно,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ним право власності на 4/9 частини житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Українській,54 у с. Велика Копаня Виноградівського районуЗакарпатської області та витребувати її з володіння ОСОБА_2

На обґрунтування позовних вимог посилався на ті обставини, що після смерті його матері ОСОБА_5 він як спадкоємець має право на цю частину будинку, однак у видачі йому свідоцтва на право власності в порядку спадкування відмовлено у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцю.

25 листопада 2013 року рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 3 березня 2014 року, позов задоволено частково та витребувано від ОСОБА_2 4/15 частини спірного житлового будинку з надвірними будівлями та визнано за позивачем право власності на цю частину будинку.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25 листопада 2013 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 03 березня 2014 року скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення, ВССУ зазначив, що суди не перевірили чи всі мешканці спірного будинку були членами колгоспного двору, не зясували, хто був членом колгоспного двору на момент його переходу в робітничий двір та відповідно мав частку у колгоспному дворі, не зясували, коли померла ОСОБА_6, а відтак не встановили частки кожного з цих осіб.

ВССУ також зазначив, що пославшись на те, що у 2005 році у спірному будинку проживав ОСОБА_2 не зясували, ким він є та з якого часу почав проживати у будинку та чи має він право на свою частку майна та на якій підставі,а відтак не визначив частку кожного з цих осіб та позивача у спірному майні на момент відкриття спадщини.

Рішенням Виноградівського районного суду від 3 січня 2015 року позов задоволений частково.

Витребувано від ОСОБА_2 4/15 частини житлового будинку з надвірними будівлями в с. Велика Копаня по вул. Українська (Радянська),54 Виноградівського району Закарпатської області та визнано за ОСОБА_1 право власності на 4/15 частини житлового будинку з надвірними будівлями в с. В.Копаня по вул. Українська (Радянська),54 Виноградівського району Закарпатської області, загальною площею 68,4 кв.м., в тому числі житловою 34,1 кв.м.

Не погоджуючись з рішення першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, якою просив змінити рішення суду першої інстанції, а саме про задоволення його позову в повному обємі, а саме в розмірі 4/9 частини спірного житлового будинку з надвірними спорудами. Вважав, що суд невірно визначив частки у спірному дворогосподарстві на час припинення колгоспного двору, тому невірно визначив частку, що належить ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції і постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначається, що позивач та його спадкодавці не брали участі у спорудженні спірного будинку, тому прав на якусь частку у ньому позивач не має.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23 квітня 2015 року апеляційні скарги відхилено. Рішення Виноградівського районного суду від 3 січня 2015 року залишено без змін.

На ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 квітня 2015 року ОСОБА_1 було подано касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року касаційну скаргу задоволено частково.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 квітня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду, ВССУ зазначив, що апеляційний суд не дав оцінки тому, чи позивач прийняв спадщину після смерті матері відповідно до вимог ч.2 ст.1258 ЦК України та чи не успадкував він 1/9 частку спірного житлового будинку, у звязку з чим, за доводами позивача, йому належить 4/9.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія приходить до наступного висновку.

Вирішуючи спір суди невірно визначили частки членів колгоспного двору на підставі довідки, виданої сільським 26 лютого 2013 року № 02-10/100, що ОСОБА_4 у 1974-1976 роках мав слідуючий склад сімї: батько: ОСОБА_7, 1894- року народження, мати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, син, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, жінка, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, син, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4. Суспільна група господарства -колгоспника (а.с.17). ОСОБА_7 помер 17.02.1976 року, а його дружина ОСОБА_6 померла 22 грудня 1976 року. Реорганізація колгоспу «Комунар» в радгосп «Комунар» була проведена 07.09.1976 року.

На підставі цих документів суд прийшов до помилкового переконання, що право на частку в колгоспному дворі мають: ОСОБА_6, яка померла 22 грудня 1976 року, мій вітчим ОСОБА_4, моя мати ОСОБА_9, ОСОБА_8 - син вітчима від першого шлюбу та ОСОБА_1, а тому його частка встановлена в колгоспному дворі як 1/5.

З цим погодитись не можна, оскільки частка ОСОБА_1 в колгоспному дворі становить 1/3 частину виходячи з наступних міркувань.

Суспільна група двору визначається не з дати реорганізації колгоспу «Комунар» в радгосп «Комунар» з 07.09.1976 року, а з часу внесення запису про зміну категорії двору в погосподарську книгу про веденню обліку в селі. Зміна запису про суспільну групу дворогосподарства проводиться на початок року в січні місяці.

Це стверджується довідкою, виданою сільським головою від 26.02.2013 року за № 02-10/100, де записано, що суспільна група дворогосподарства згідно погосподарської книги за № 4 в 1977-1979 роках є робітничою і в дворогосподарстві ОСОБА_4 по вулиці Українська, № 54 проживали: син, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2; дружина, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5; син, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4; син, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Отже, як вбачається з вказаної довідки, що з 01 січня 1977 року змінилась суспільна група двору з колгоспної на робітничу, то відповідно член двору ОСОБА_6, яка померла 22 грудня 1976 року не має частки в колгоспному дворі.

ОСОБА_2 не набув право на частку в колгоспному дворі, так як народився вже в робітничому дворі.

Що стосується сина вітчима від першого шлюбу ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, то він втратив право на частку в колгоспному дворі.

В п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 2.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що положення статей 17.18 Закону «Про власність» (697-12) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються члени, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору ( в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Таким чином, ОСОБА_1, ОСОБА_9М, та ОСОБА_10 мали право власності на 1/3 частину майна колгоспного двору.

24 листопада 2005 року мати позивача померла. На день її смерті в будинку проживали і були зареєстровані позивач та відповідачі по справі. Ніхто із сторін не оформляв спадщину після смерті ОСОБА_11

Як вбачається з матеріалів справи, позивач спадщину прийняв після померлої матері в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як постійно, і в тому числі на момент смерті спадкодавця проживав і був зареєстрований в спадковому будинку.

Отже, після смерті матері, яка мала на право на 1/3 частину у будинку, позивач успадкував 1/9 частину, і в тому в загальному йому належить 4/9 частин, а не 4/15 як визначив суд інстанції.

Відповідно до ст. 330 ЦК якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Отже, відповідач ОСОБА_4 подарував і частку позивача в будинку, а тому він має право витребувати це майно. ОСОБА_12 не мав права дарувати 4/9 частини будинку, які належать ОСОБА_1,а саме: 1/3 частину в колгоспному дворі та 1/9 частину будинку-спадщину після померлої матері.

А тому колегія суддів, приходить до висновку, що рішення в частині визначення частки підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, судова колегія,

Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду від 3 січня 2015 року, змінити, а саме викласти резолютивну частину в такій редакції: Витребувати від ОСОБА_2 4/9 частини житлового будинку з надвірними будівлями в с. Велика Копаня по вул. Українська (Радянська),54 Виноградівського району Закарпатської області та визнати за ОСОБА_1 право власності на 4/9 частини житлового будинку з надвірними будівлями в с. В.Копаня по вул. Українська (Радянська),54 Виноградівського району Закарпатської області, загальною площею 68,4 кв.м., в тому числі житловою 34,1 кв.м.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді