АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1270/15-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/472/К/16 Вікторович Н. Ю.
Категорія № 27 (І) Доповідач Соколан Н. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Соколан Н.О.,

суддів: Зубакової В. П., Митрофанової Л. В.

за участю: секретаря Петренко К. І.

В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування шкоди. В обґрунтування вимог зазначила, що 05 лютого 2015 року нею було отримано картку ПАТ «КБ «ПриватБанк» НОМЕР_2 для отримання заробітної платні. У березні-квітні 2015 року з її картки Банком проводилось утримання грошових коштів в розмірі 50% від заробітної плати. На її звернення відповідачем було повідомлено, що відбувається примусове списання коштів з її картки на погашення заборгованості за кредитом. Вважає дії банківської установи ПАТ «КБ «ПриватБанк» незаконними, банк в своїх відповідях навмисно не вказав дату укладення кредитного договору №SAMDN3753, згідно якого їй було надано кредитну картку НОМЕР_1, адже, зазначений договір було укладено в 2006 році. Термін дії кредитної картки сплинув в 2008 році. Тобто протягом понад семи років банк не скористався своїм правом стягнути кошти в примусовому порядку через суд. За таких обставин, уточнивши свої вимог, просила суд зобов'язати відповідача повернути їй 5331,22 грн. незаконно списаної заробітної плати та заборонити Банку примусове списання коштів з її картки.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 грудня 2015 року у задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_2 до ППАТ «КБ «ПриватБанк»» про вчинення певних дій та стягнення незаконно утриманої плати - відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Вважає, що суд першої інстанції не з?ясував всіх обставин справи та безпідставно не звернув уваги на те, що у анкеті банку, яку суд вважав кредитним договором, було зазначено лише про отримання зарплатної картки. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки з 2007 року позивач не використав свого права на стягнення заборгованості. Крім того, банк, стягуючи 50 % заробітної плати, порушив положення ст. 128 КЗпП України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, між позивачем ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «ПриватБанк», було укладено договір №SAMDN3753 про відкриття та обслуговування карткового рахунку, згідно якого позивачеві було надано кредитну картку НОМЕР_1 з встановленим поновлювальним фінансовим лімітом.

Договір складався із заяви (а.с.34, 82-83, 85-86, 87), пам'ятки клієнта, умов і правил надання банківських послуг (а.с.35-40, 90-93) і тарифів.

26 липня 2006 року між позивачем ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.86). Дана обставина була підтверджена також і самим позивачем ОСОБА_2 у своїй позовній заяві.

З наданих виписок по карті-рахунку НОМЕР_2 та додатковим рахункам вбачається, що із вказаного рахунку банком періодично проводилося списання грошових коштів, а саме:

- 18 лютого 2015 року, - 400,00 гривень;

- 03 березня 2015 року, - 440,10 гривень;

- 19 березня 2015 року, - 587,50 гривень;

- 27 березня 2015 року, - 773,50 гривень;

- 03 квітня 2015 року, - 141,16 гривень;

- 03 квітня 2015 року, - 921,85 гривень;

- 16 квітня 2015 року, - 0,01 гривень;

- 16 квітня 2015 року, - 496,99 гривень;

- 30 квітня 2015 року, - 667,53 гривень;

- 18 травня 2015 року, - 902,58 гривень (а.с.17-19, 33, 75-76).

З наданого представником відповідача розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 28 лютого 2014 року, загальна сума заборгованості за вказаним кредитним договором становить 18 044,15 гривень, та складається з наступного:

- заборгованість за кредитом, - 3695,39 гривень;

- заборгованість за процентами, - 13013,33 гривень;

- заборгованість по судовим штрафам, - 1335,43 гривень (а.с.94-95).

Згідно ст.ст.526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.2 ст.1071 ЦК України, грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 627, 629 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п.1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21 січня 2004 року №22, списання договірне (договірне списання) списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Згідно п.1.8 тієї ж Інструкції платники-фізичні особи мають право оформляти доручення про списання коштів зі своїх рахунків у довільній формі, погодженій у договорі з банком.

Пунктом 9.11 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що клієнт надає банку право, за умови порушення умов договорів, укладених з банком про надання кредитних коштів, проводити перерахування грошових коштів для погашення простроченої заборгованості.

Пунктом 5.6 цих же Умов передбачено право банку на списання з будь-якого рахунку позивача грошові кошти для здійснення платежа з метою погашення боргових зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що при списанні грошових коштів банк діяв згідно положень Договору та вимог чинного законодавства.

Позивач ОСОБА_2 була ознайомлена з умовами договору та надала згоду на списання коштів з карткового рахунку для погашення заборгованості за користування кредитом, про що свідчить її підпис на договорі (а.с.34). Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що у анкеті банку, яку суд вважав кредитним договором, було зазначено лише про отримання зарплатної картки, оскільки позивач своїм підписом засвідчила факт ознайомлення та згоду з умовами надання банківських послуг.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивачем пропущено строк позовної давності при стягнення заборгованості не мають юридичного значення для вирішення справи, оскільки предметом розгляду справи є списання коштів з рахунку позивача, а не кредитні правовідносини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо не з?ясування обставин, які мають значення для вирішення справи, та порушення вимог КЗпП України, колегією суддів не можуть бути взяті до уваги, оскільки позивач не надав доказів, які, стали б підставою для задоволення позову. Таких доказів не надано і суду апеляційної інстанції, скільки позивач повідомлений належним чином, не з'явився у судове засідання.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: