АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2638/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Леонтюк Л.К.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючого: судді Білич І.М

суддів Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі Горбачовій І.В.

за участю: позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4 розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 01 жовтня 2014 року він уклав з відповідачем договір оренди квартири за адресою: АДРЕСА_1. І саме згідно умов договору він надав ОСОБА_4 3000 гривень як страховий завдаток. 15 грудня 2014 року він виселився із орендованої квартири внаслідок того, що відповідач розірвав договір в односторонньому порядку. Проте у порушення умов договору, сплачені кошти, в розмірі 3000 гривень при цьому повернуті не були.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про його скасування та постановлення нового про задоволення позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначаючи також в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не встановив умови договору, вказавши, що за житлово-комунальні послуги згідно договору мав сплачувати орендатор. Однак, у п. 5.1 договору, підписаному двома сторонами, зазначено, що кошти на обслуговування будинку та прибудинкової території сплачує орендодавець - відповідач. А орендатор, згідно умов договору має сплачувати тільки комунальні послуги, котрі надаються за лічильником.

Позивач у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Відповідач не визнав апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи було встановлено, що 01 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір оренди квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до умов договору сторонами було встановлено орендну плату у розмірі 3000 гривень за календарний місяць, перша оплата вчиняється в момент укладення договору за перший та останній місяць, кожна наступна орендна плата вноситься не пізніше 01 числа поточного місяця.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що на порушення умов договору позивачем не було сплачено за комунальні послуги протягом часу його проживання з 01 жовтня 2014 року по 15 грудня 2014 року.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з позовом за захистом своїх порушених прав, зазначав як підставу свого звернення те, що «… відповідач 15 грудня 2014 року розірвав договір оренди в односторонньому порядку не повернувши йому в порушення умов договору 3 тисячі гривень страхового завдатку» - за текстом позовної заяви ( а.с. 13).

Однак, умови договору оренди квартири від 01 жовтня 2014 року що був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не містять у собі такого визначення як « страховий завдаток».

Відтак, умовами цього договору також не передбачено підстави щодо повернення «страхового завдатку».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем у ході розгляду справи не було доведено заявлених позовних вимог щодо зобов'язання відповідача повернути кошти в розмірі 3 тисячі гривень «страхового завдатку».

Наявні в матеріалах справи матеріали вказують на те, що сума коштів у розмірі 3000 гривень була обумовлена сторонами лише в розділі 5 укладеного договору, а саме згідно п. 5.1 - орендна плата за користування квартирою та майном склала еквівалент суми в гривні за календарний місяць, яка була розрахована за середньо ринковим курсом продажу доларів США на момент сплати орендної плати. На момент укладення договору ця сума склала 3000 гривень. Перша оплата відбувається в момент укладення договору за перший та останній місяць, кожна наступна орендна плата вноситься не пізніше першого числа поточного місяця ( а.с. 14 - 15).

Сторони визнали та підтвердили у ході судового розгляду строк дії договору оренди, а саме з 01.10.2014 року по 15.12.2014 року. За умовами договору позивач повинен був внести за цей період орендну плату - 7500 гривень.

У той же час наявними в матеріалах справи доказами було підтверджено внесення позивачем лише 6 000 гривень в рахунок орендної плати за жовтень місяць та останній місяць( а.с 81).

Зазначене вище вказує на відсутність підстав щодо повернення позивачу коштів у розмірі 3 тисячі гривень як коштів надмірно внесеної орендної плати.

Враховуючи те, що позовна заява не містить у собі будь-яких інших підстав щодо повернення коштів ніж зазначені вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відмовляючи в позові з підстав порушення позивачем пункту договору оренди, а саме несплати комунальних послуг протягом часу свого проживання, вийшов за межі заявлених позовних вимог та надав оцінку обставинам про які позивачем не заявлялося.

Беручи до уваги, що апеляційна скарга містить у собі доводи на спростування висновків суду пов'язаних з оплатою комунальних платежів за договором, які не були предметом позову, колегією суддів вони не переглядалися.

У той же час доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляду справи за відсутності позивача, внаслідок чого він був позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні і надавати свої аргументи, доводи та міркування щодо існуючого спору, на думку колегії суддів не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Оскільки позивач будучи належним чином повідомленим про день і час розгляду справи у судове засідання не з'явився, тобто на свій розсуд розпорядився наданими йому процесуальними правами сторони щодо участі у розгляді справи. Доказів поважності причин своєї неявки суду не надав.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає що постановлене судове рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення по справі за правилами ст. 309 ЦПК України. У відповідності до якого позивачу слід відмовити у задоволенні заявленого позову з підстав зазначених вище.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 3 листопада2015 року скасувати та постановити нове, за яким:

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог про стягнення боргу.

Стягнувшиз ОСОБА_3 (проживаючого за адресою АДРЕСА_2) судовий збір у розмірі 521,20 (п'ятсот двадцять одну) гривну на користь держави.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: