Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2220/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Кулінка Л. Д.
Доповідач Мурашко С. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

14.12.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Мурашка С.І.

суддів - Франко В.А., Чельник О.І.

за участі секретаря - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на заочне рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18 серпня 2016 року і

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ПАТ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 17612,95 грн., що виникла з кредитного договору № б/н від 26.05.2008 року, з яких: заборгованість по кредиту - 10484,72 грн.; заборгованість по сплаті відсотків - 5451,42 грн.; заборгованість по пені та комісії за користування кредитом - 600 грн.; штраф (фіксована частина) - 250,00 грн. та штраф (процентна складова) - 826,81 грн.

Заочним рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Кирдан А.В. підтримав апеляційну скаргу з посиланням на викладені в ній обставини, ОСОБА_2 судове засідання не з'явився про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір № б/н від 26.05.2008 року (далі - Договір), за яким позичальник отримав кредит у розмірі 100 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, який 22.02.2013 року змінено та встановлено в розмірі 10800 грн. (а.с. 33, 51), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячного платежу в розмірі 7%, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що узгоджено сторонами в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 7, 8-14).

Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 4-6) у ОСОБА_2 перед позивачем станом на 29.02.2016 року виникла заборгованість в розмірі 17612,95 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 10484,72 грн.; заборгованості по сплаті відсотків в сумі 5451,42 грн., заборгованості по пені та комісії за користування кредитом в сумі 600 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 250 грн. та штраф (процентна складова) в розмірі 826,81 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належним чином право вимоги до відповідача.

До такого висновку суду прийшов з тих підстав, що в наданій заяві на отримання кредиту зазначено ОСОБА_4, а позвов пред'явлено до ОСОБА_2.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Так, в заяві від 26.05.2008 року на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зазначено прізвище, ім'я та по-батькові особи яка отримала кредит - ОСОБА_4 (а.с.7).

Також, в заяві вказані анкетні дані особи, а саме: особа ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець міста Кіровограда, серія і номер паспорта особи - НОМЕР_1, виданий 11 січня 2003 року Кіровським РВ УМВС України в Кіровоградській області, адреса проживання особи - АДРЕСА_1.

До апеляційного суду представником позивача надано фотокопію паспорта дані якого збігаються з даними, які записані у заяві на видачу кредиту, окрім по-батькові особи (а.с.122-123).

Зокрема, паспорт серії і номер НОМЕР_1, видавався 11 січня 2003 року Кіровським РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2.

Крім того, 28.11.2013 року Кіровським РВ УМВС України в Кіровоградській області на ім'я ОСОБА_2 видано паспорт серії НОМЕР_2 (а.с.124-125).

Враховуючи, що паспортні дані, які зазначені в заяві на видачу кредиту збігаються з даними фотокопії паспорта, є всі підстави вважати, що кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку видано 26.05.2008 року ОСОБА_2, а в заяві на видачу кредиту помилково вказано його прізвище «ОСОБА_2» замість «ОСОБА_2».

Зазначена помилка не може бути підставою для відмови у стягненні кредитної заборгованості оскільки за матеріалами справи можливо ідентифікувати особу яка отримала кредит.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами укладено договір № б/н від 26.05.2008 року, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 100 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, який 22.02.2013 року змінено та встановлено в розмірі 10800,00 грн. (а.с. 33, 51), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячного платежу в розмірі 7%, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що узгоджено сторонами в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 7, 8-14).

Розрахунком заборгованості за договором №б/н від 26.05.2008 року (а.с. 4-6), підтверджується, що ОСОБА_2 належним чином не виконував умови Договору щодо повернення кредиту та відсотків за його користування в терміни передбачені договором, Умовами та правилами надання банківських послуг у зв'язку з чим станом на 29.02.2016 року у нього виникла заборгованість в розмірі 17612,95 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 10484,72 грн., заборгованості по сплаті відсотків в сумі 5451,42 грн., заборгованості по пені та комісії за користування кредитом в сумі 600,00 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 250,00 грн. та штраф (процентна складова) в розмірі 826,81 грн.

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, яка обов'язкова для всіх судів.

Згідно довідки щодо нарахованої заборгованості від 08.12.2016 року (а.с.132) 600 грн. комісії нараховані позивачем в розмірі 1% від суми заборгованості за кредитне обслуговування кредиту, що з огляду на вищевикладену правову позицію Верховного Суду України є незаконним нарахуванням.

За таких обставин з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 17012 (сімнадцять тисяч дванадцять) грн. 95 коп., з яких: 10484 грн. 72 коп. - заборгованість за кредитом; 5451 грн. 42 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 250 грн. - штраф (фіксована частина) 826,81 грн. - штраф (процентна складова).

Позовні вимоги про стягнення 600 грн. комісії стягненню не підлягають.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 2893 грн. 80 коп. судових витрат.

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та ухвалив рішення з порушення норм матеріального та процесуального права, відповідно до пунктів 1,3,4 ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк»17012 (сімнадцять тисяч дванадцять) грн. 95 коп. заборгованості за кредитним договором №б/н від 26 травня 2008 року, з яких: 10484 грн. 72 коп. - заборгованість за кредитом; 5451 грн. 42 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 250 грн. - штраф (фіксована частина) 826,81 грн. - штраф (процентна складова), а також 2893 грн. 80 коп. судових витрат.

У стягненні 600 грн. комісії відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді В.А.Франко

О.І.Чельник