Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2016 Справа №607/11718/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л.

- за участю секретаря судового засідання Грабської Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про стягнення витрат за період навчання,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 державний університет внутрішніх справ звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення витрат на підготовку фахівця у ОСОБА_1 державному університеті внутрішніх справ в сумі 19204.77 гривень.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 24.08.2009 року між ОСОБА_1 державний університет внутрішніх справ та ОСОБА_2 укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, відповідно до якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання зобов»язувався відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Наказом УМВС України у Тернопільській області від 20.01.2015 року №17о/с Тиму було звільнено з ОВС за власним бажанням до закінчення трирічного терміну перебування на службі після навчання, а тому позивач вважає, що відповідач є таким що не виконав умов договору про підготовку фахівця і як наслідок зобовязаний відшкодувати навчальному закладу витрати на його навчання та утримання, які складають суму 19204.77 гривень. Відповідач був ознайомлений із обов»язком відшкодувати витрати на його навчання, проте зазначені вимоги залишені ним без уваги.

Представник позивача у судове засідання не з»явився, проте подав заяву про підтримання позовних вимог з клопотанням про розгляд справи у його та позивача відсутності .

Відповідач та його представник у судове засідання не з»явилися, відповідач подав заперечення на позовну заяву в обґрунтування якої зазначив, що на момент підписання договору із ОСОБА_1 державним університетом внутрішніх справ про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, вона була неповнолітньою, не мала права підписувати вказаний договір будучи неналежною стороною у й не могла бути стороною вказаного договору. Ким підписаний договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від 24 серпня 2009 року їй невідомо.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини справи.

Наказом т.в.о. ректора від 06.08.2009 р. №334 о/с ОСОБА_2 з 10 серпня 2009 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання за державним замовленням факультету кримінальної міліції за напрямом підготовки «Правознавство» ОСОБА_1 державного університету внутрішніх справ

24.08.2009 року між ОСОБА_1 державний університет внутрішніх справ та ОСОБА_2 укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, відповідно до якого, відповідно до якого виконавець ОСОБА_1 державний університет внутрішніх справ зобов»язався забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з загальними планами та програмами освітньо кваліфікаційних рівнів; створити умови для навчання особи та розробити програми для успішного проходження практик і стажування в підрозділах замовника; забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами затвердженими нормативно правовими актами України;

Із витягу із наказу №17 о/с від 20.01.2015 року вбачається, що з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил за ст.64 «Ж» ( за власним бажанням) звільнено лейтенанта міліції ОСОБА_2, оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян ВКР КМ Тернопільського МВ ( на час відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_3В.), з 20.01.2015р. Вислуга на день звільнення складає календарна: 05р., 05 міс., 10 дн.

Отже, відповідач ОСОБА_2 будучи призначеною після закінчення ОСОБА_1 державного університету внутрішніх справ на посаду оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян ВКР КМ Тернопільського МВ не дотримавшись взятих на себе зобов»язань згідно Договору від 24.08.2009 року між ОСОБА_1 державний університет внутрішніх справ та ОСОБА_2 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України звільнилася 20.01.2015 р. з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил за власним бажанням не відпрацювавши за місцем розподілу не менше як три роки.

Відповідно до п.2 Порядку відшкодування особами витрат, пов»язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМУ від 01.03.2007 р. №313, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов»язаних з грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; сплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Відповідно до довідки - розрахунку №19 від 05.05.2015 р., витрати пов»язанні з навчанням у ОСОБА_1 державному університеті внутрішніх справ випускника ОСОБА_2 за серпень 2009р. липень 2013 р. склали 19204,77 грн., з яких: грошове забезпечення 11472 .34 грн., продовольче забезпечення 216.32 грн., речове забезпечення - 2171,44 грн., медичне забезпечення 60.5 грн., оплата комунальних послуг та спожитих електроносіїв 5284.17 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечила, що пройшла курс навчання у ОСОБА_1 державному університеті внутрішніх справ та університет виконав покладені щодо нього обовязки згідно договору.

Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст.526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи викладенні обставини, з огляду на той факт, що відповідач будучи призначеною після закінчення ОСОБА_1 державного університету внутрішніх справ, на посаду оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян ВКР КМ Тернопільського МВ, не дотримавшись взятих на себе зобов»язань згідно Договору від 24.08.2009 року між ОСОБА_1 державний університет внутрішніх справ та ОСОБА_2 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України звільнилася 20.01.2015 р. з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил за власним бажанням не відпрацювавши за місцем розподілу як вимагалося, не менше як три роки, з огляду на наявність фактичних витрат на підготовку відповідача як фахівця, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 державного університету внутрішніх справ вартість фактичних витрат на навчання в сумі 19204.77 гривень.

Крім того, зважаючи на вимоги ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 243.60 грн. судового збору сплаченого останнім.

Твердження відповідача та представника відповідача про те, що нею не підписувався Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від 24 серпня 2009 року судом до уваги не береться, оскільки відповідачем не подано рішення суду про визнання недійсним вказаного договору, стороною якого вона є. Крім цього, задовольняючи позовні вимоги, судом береться до уваги той факт, що відповідач отримала надані позивачем послуги щодо підготовки її як фахівця у вищому навчальному закладі.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 212, 215, 223 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 526, ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, п.2 Порядку відшкодування особами витрат, пов»язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМУ від 01.03.2007 р. №313, суд ,-

Вирішив :

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1; АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_1 державного університету внутрішніх справ ( ідентифікаційни код 08571995; м.Львів вул.Городоцька, 26) вартість фактичних витрат на навчання в сумі 19204.77 гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1; АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_1 державного університету внутрішніх справ ( ідентифікаційни код 08571995; м.Львів вул.Городоцька, 26) - 243.60 грн. судового збору .

Копію рішення надіслати сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Дзюбич В.Л.