АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/5992/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я.
Провадження № 22-ц/789/1361/16 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - представника позивача ОСОБА_1 -

адвоката Вароди П.Б., представника відповідача

ОСОБА_3 - адвоката Рукавця О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також за минулий час - рік, що передував пред'явленню позову в сумі 24000 грн. В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідач ухиляється від утримання своєї малолітньої доньки та, що нею вживались заходи для стягнення аліментів з відповідача й раніше - 18.09.2014 року пред'являвся позов до суду, який в подальшому був залишений без розгляду.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 06.06.2016 року до досягнення дитиною повноліття та судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови в стягненні аліментів за минулий час скасувати, вважаючи його ухваленим з порушенням норм матеріального права та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обгрунтування апеляційної скарги посилається на безпідставність висновків суду першої інстанції про недоведеність позивачем обставин вжиття нею заходів для стягнення з відповідача аліментів та неможливість їх одержання в зв'язку з ухиленням відповідача від їх сплати. На думку позивача, таким доказом є факт пред'явлення нею 18.09.2014 року позову про стягнення аліментів, який в подальшому був залишений без розгляду. У зв'язку з тим, що в ході розгляду попередньої справи відповідачем двічі добровільно сплачувались аліменти шляхом перерахування сум 1990 грн. та 995 грн. відповідно 11.11.2014 року та 12.02.2015 року на її банківську картку, вона й звернулася до суду з даним позовом про стягнення аліментів за попередній період лише в межах року, що передував пред'явленню позову (з 06.06.2015 року до 06.06.2016 року) в сумі 24000 грн. (з розрахунку стягнення аліментів по 2000 грн. щомісячно).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Варода П.Б. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Рукавець О.В. відносно апеляційної скарги заперечив, вважаючи рішення суду законним та ухваленим з дотриманням норм права.

Рішення суду в частині стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання малолітньої доньки в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову й до повноліття жодною зі сторін у справі не оскаржувалося, а тому апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові про стягнення аліментів за минулий час в сумі 24000 грн., суд виходив з недоведеності позивачем фактів вжиття нею заходів для одержання аліментів та неможливості одержання таких в зв'язку з ухиленням відповідача ОСОБА_3 від їх сплати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений з врахуванням вимог закону та повністю відповідає матеріалам справи.

Судом встановлено, що з 19.02.2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 21.03.2012 року (а.с.4).

В шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Малолітня донька ОСОБА_5 проживає АДРЕСА_1 разом із мамою ОСОБА_1 (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_3 перебуває на обліку в Тернопільській ОДПІ як суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа з 20.03.2007року. Сума доходу за звітний 2015 рік становить 41843 грн. (а.с.8, 35).

18.09.2014 року позивач ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 03.09.2015 року даний позов залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою у судове засідання позивача (а.с.11-12).

У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суд кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки (ст. 191 СК України).

Встановивши, що позивачем не представлено доказів вжиття заходів для одержання аліментів з відповідача та неможливості одержання таких у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, суд першої інстанції, на думку колегії суддів прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача аліментів за минулий час у розмірі 24000 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом норм матеріального права з посиланням на ст.79 СК України колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказана норма закону не регулює спірних правовідносин. Дана норма регулює відносини зі стягнення аліментів за минулий час на утримання одного з подружжя, а не дитини.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині невірного застосування судом вимог ст.191 СК України, то на думку колегії суддів, такі є безпідставними, оскільки дана стаття передбачає можливість присудження аліментів за минулий час лише за умови доведеності позивачем в сукупності, як факту вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, так і факту неможливості одержання таких у зв'язку з ухиленням від їх сплати. Сам по собі факт звернення ОСОБА_1 у вересні 2014 року з позовом про стягнення з ОСОБА_3 аліментів в розмірі 700 грн. щомісячно на утримання доньки, за наявності окремих доказів сплати таких аліментів після пред'явлення позову (в листопаді 2014 року в сумі 1990 грн. та у лютому 2015 року в сумі 995 грн.), за наявності факту залишення даного позову без розгляду в зв'язку з повторною неявкою позивача лише у вересні 2015 року та за відсутності після цього будь-яких звернень позивача до відповідача з проханням пояснити причини припинення надання матеріальної допомоги доньці не може вважатися достатньою підставою для призначення судом аліментів за минулий час. Тому, з врахуванням відсутності в матеріалах справи доказів того, що після звернення позивача до суду вперше та залишення позову без розгляду, позивач не могла одержувати аліменти у зв'язку з ухиленням відповідача від їх сплати, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку, про відсутність правових підстав для стягнення аліментів за минулий час.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу позивача на те, що стаття 191 СК України передбачає право, а не обов'язок суду призначити аліменти за минулий час.

Таким чином, рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, скасуванню з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не підлягає.

У відповідності до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.305 ч.2, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313, 314 ч.1 п.1, 315 ч.ч.1, 2; 319 ч.1, 324 ч.1 п.1, 325 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 вересня 2016 року- залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.Б. Щавурська

Судді : Н.Є.Фащевська

М.В.Ходоровський