АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №2-1742/12 (2/760/1834/15) Головуючий у 1 інстанції Козленко Г.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарях Юрченко А.С., П'ятничук В.Г.,

за участю правонаступників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

їх представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_5,

його представника ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, треті особи Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про знесення самочинного будівництва, усунення перешкод у користування земельною ділянкою, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_7 залишені без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.07.1988 є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 із закріпленою земельною ділянкою площею 841мІ, а ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом 9-ї Київської нотаріальної контори 26.04.1985 за реєстровим №1-3246, є власником домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 із закріпленою земельною ділянкою площею 774мІ. Сторони є сусідами та мають суміжні межі вказаних земельних ділянок, які були передані їм у користування з додержанням норм законодавства, чинного на момент такої передачі.

Також установлено, що позивач у 2000 році одержала Державний акт на право приватної власності на землю, відповідно до якого за результатами фактичного вимірювання земельної ділянки її площа складає 0,0816га (кадастровий номер НОМЕР_1). Відповідач пояснив, що право власності на землю оформити не може через відсутність погодження із сусідкою меж земельних ділянок та приведення їх у належний стан, з приводу чого між сторонами протягом тривалого часу існують напружені стосунки та судові спори.

Також установлено, що земельна ділянка, що перебуває у користуванні ОСОБА_5, накладається на земельну ділянку ОСОБА_7, і площа накладання становить 7,82мІ, а також що межа земельної ділянки ОСОБА_7 проходить по господарських будівлях (сараї «Г» і «В», гараж «Б»), що належать ОСОБА_5 і були зведені ним на суміжній межі та частково поза межами його земельної ділянки.

З огляду на наведене суд першої інстанції вважав доведеними позовні вимоги ОСОБА_7 в частині наявності порушення її прав власника земельної ділянки відповідачем.

Разом з тим, враховуючи недоведеним той факт, що належні відповідачу і розташовані на частині земельної ділянки позивача господарські будівлі є об'єктами самочинного будівництва, а також що позовні вимоги про їх перенесення на 1м від суміжної межі фактично є вимогою про їх знесення і порушує права відповідача як власника цих будівель, - суд першої інстанції вважав спосіб захисту порушених прав позивача невірно обраним, у зв'язку з чим дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_7 Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Під час апеляційного розгляду стало відомо, що позивач ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, у зв'язку з чим до участі у справі залучено її правонаступників - ОСОБА_3 і ОСОБА_4

У судовому засіданні апеляційного суду правонаступники позивача та їх представник просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили її відхилити. Інші особи в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, заяв та клопотань не подали, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є перебудова або знесення самочинно збудованого нерухомого майна, збудованого відповідачем частково на земельній ділянці позивача.

Відповідно до положень ст.376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованих об'єктів нерухомості мають органи державної влади і органи місцевого самоврядування. Інші особи вправі звернутися до суду з такими вимогами у випадку доведення наявності їх порушеного права (ст.391 ЦК України). Власник земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво іншою особою, і він заперечує проти визнання за такою особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, також вправі звернутися до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованих об'єктів нерухомості (ч.4 ст.376, ст.391 ЦК України).

Отже, предметом доказування у даній справі є наступні факти і обставини: 1) чи є будівлі - предмет спору - самочинно збудованими, 2) у чому полягає порушення прав власника земельної ділянки - позивача; 3) чи здійснено самочинне будівництво на земельній ділянці позивача.

Відповідно до Висновку експертів за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №7905/13-43/7906/13-41 від 26.09.2013 господарські будівлі, а саме сарай літ. «В», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д» не є самочинно збудованими (т1ас230-241). Такий висновок експертів зроблений на підставі дослідження технічного паспорту БТІ і у встановленому ст.ст.10,60,137 ЦПК України порядку належними і допустимими доказами не спростований. За таких обставин відсутні підстави для застосування ст.376 ЦК України, що регулює правовий режим самочинного будівництва.

Разом із тим, згідно із тим же Висновком експертів зазначені будівлі збудовані на суміжній межі земельних ділянок сторін і частково на земельній ділянці позивача. Площа накладання земельної ділянки по АДРЕСА_2 що належить ОСОБА_5, на земельну ділянку ОСОБА_7, визначену державним актом на право приватної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, становить 7,82мІ. Як вбачається з додатків до Висновку експертів, спірні будівлі знаходяться саме у місці накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача (т1ас237-240).

Зазначені обставини були предметом розгляду в іншій справі і встановлені рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24.02.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01.07.2015 (т1ас97-107), дають підстави вважати доведеним факт наявності порушеного права позивача, яке підлягає захисту відповідно до ст.ст.391,396 ЦК України.

Знесення навіть самочинного будівництва є крайньою мірою захисту порушеного права і можливе лише тоді, коли використані усі передбачені законодавством України заходи відновлення порушених прав (п.22 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)». Оскільки будівлі - предмет спору у даній справі не є самочинно збудованими, питання їх знесення як таких, що частково знаходяться на земельній ділянці позивача, тим більше вимагає ретельного відшукання інших можливих способів захисту права власності позивача та її правонаступників. З огляду на таке позов про знесення спірних будівель є передчасно пред'явленим.

Клопотання представника правонаступників позивача про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи для з'ясування питань щодо технічної можливості реконструкції будівель або зміни конфігурації земельних ділянок сторін для компенсації площі накладення однієї ділянки на іншу підтверджує правильність висновку суду про передчасність пред'явленого позову про знесення будівель та спрямовано на відшукання інших способів відновлення порушеного права позивача та її правонаступників. Оскільки порушені у клопотанні питання знаходяться поза межами предмету розгляду у даній справі, у його задоволенні відмовлено, проте, як пояснили сторони, такі питання є предметом розгляду у суді у справі за іншим позовом між тими ж самими сторонами.

За таких обставин колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини, на які сторони посилались в обгрунтування своїх вимог і заперечень, підтверджених наявними у матеріалах справи та дослідженими судом доказами, і, виконавши усі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне і обгрунтоване рішення. Передбачених ст.309 ЦПК України підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до аналізу обставин справи - предмету спору через призму інтересів позивача, які не заслуговують на увагу з огляду на викладені в оскаржуваному рішенні суду висновки, не спростовані під час апеляційного розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,313,315,324 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна