Ухвала

іменем україни

23 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

МазурЛ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 18 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про визнання припиненим договору поруки від 27 квітня 2006 року

№ CNNGGК00320003/2, укладеного між ним та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, а саме: у зв'язку із підвищенням процентної ставки в односторонньому порядку за кредитним договором № CNNGGK00320003/2 від 27 квітня 2006 року, укладеним між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано припиненим з 01 січня 2009 року договір поруки від 27 квітня 2006 року № CNNGGК00320003/2, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 18 квітня 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Чернігівської області від 18 квітня

2016 року, залишити в силі рішення Деснянського районного суду

м. Чернігова від 10 лютого 2016 року.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання договору поруки припиненим, суд першої інстанції виходив із того, що на порушення вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України банк з 31 грудня 2008 року в односторонньому порядку підвищив відсоткову ставку за зазначеним вище кредитним договором.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції зазначав, що ОСОБА_3 не довів факту, що обсяг відповідальності був збільшений з прийняттям ПАТ «КБ «ПриватБанк» 31 грудня 2008 року рішення щодо збільшення процентної ставки та цим порушено його права.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами встановлено, що 27 квітня 2006 між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № CNNGGK00320003, згідно з умовами якого останній отримав кредит в розмірі 159 075 грн для придбання нерухомого майна та 28 633 грн 50 коп. на сплату страхових платежів, із зобов'язанням повернути кредит до 27 квітня 2026 року, зі сплатою за користування кредитом 1 % на місяць від суми боргу.

27 квітня 2006 між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно з умовами якого ОСОБА_3 зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником ОСОБА_4 боргових зобов'язань перед банком у повному обсязі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та зобов'язання вчинити дії відмовлено. Зазначеним рішенням встановлено, що договір не надає ПАТ «КБ «ПриватБанк» права збільшувати відсоткову ставку в односторонньому порядку без письмової згоди позивача. За таких обставин у відповідача не було правових підстав для збільшення відсоткової ставки з 12 % до 22,73 % річних, починаючи з 01 лютого 2009 року. Цим же рішенням встановлено, що після прийняття ПАТ «КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку рішення про збільшення процентної ставки до 22,75 % річних ОСОБА_4 продовжував сплачувати кошти на повернення тіла кредиту та нарахованих відсотків у попередньому розмірі, починаючи з 01 липня 2009 року припинив сплату коштів на повернення кредиту та відсотків, що виходячи з положень п. 3.2 договору надало право ПАТ «КБ «ПриватБанк» збільшити в односторонньому порядку без згоди позивача відсоткову ставку до 38,6 % саме з цієї дати.

При цьому судами також встановлено, що рішення банку про збільшення процентної ставки до 22,75 % річних було скасовано банком самостійно і заборгованість за кредитним договором розраховувалася саме виходячи із початкових умов договору від 27 квітня 2006 року.

Крім того, згідно з рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 05 травня 2015 року в справі за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, заборгованість за кредитним договором від 27 квітня 2006 року та договорами поруки стягнута відповідно до умов договору станом на 27 квітня 2006 року без врахування скасованого самим кредитором рішення про збільшення з 01 лютого 2009 року відсоткової ставки з 12 % до 22,73 % річних.

З огляду на визначений ст. 129 Конституції України принцип обов'язковості рішення після вирішення судом справи та набрання рішенням суду законної сили, а також на зміст ст. ст. 553, 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі, якщо є судове рішення про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором та відмову в задоволенні позову поручителя про визнання недійсним договору поруки, в якому судом розглядалося питання дійсності договору поруки, і це рішення набрало законної сили, то під час вирішення справи про припинення поруки суду необхідно враховувати встановлення таким судовим рішенням указаних обставин (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2017цс15).

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що ОСОБА_3 не довів суду того факту, що обсяг його відповідальності був збільшений з прийняттям 31 грудня 2008 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» рішення щодо збільшення процентної ставки, адже будь-яких негативних наслідків від прийнятого, а в подальшому скасованого, рішення від 31 грудня 2008 року для ОСОБА_3 не настало.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович