АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6226/16 Справа № 202/341/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Пономарь З.М., Осіяна О.М.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 27 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та банком укладений договір б/н, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору за нею значиться кредитна заборгованість у розмірі 9 240,08 грн., яку, незважаючи на вимоги, вона не сплатила. З урахуванням викладеного, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за договором б/н від 27 вересня 2008 року у розмірі 9 240,08 грн. та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.44-45).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.49-50).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені позивачем вимоги необґрунтовані, оскільки строк дії картки закінчився у вересні 2009 року, відсутні докази користування відповідачем картковим рахунком до 30 листопада 2014 року та даних про наявність заборгованості за вказаним договором.

Проте погодитися з висновком суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, що 27 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір б/н, згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2 100 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік.

Згідно ч. 1 ст. 626, ст. 627 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, укладаючи даний договір, сторони визначили, що заява клієнта від 27 вересня 2008 року (а.с. 8), Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 9-14) і тарифи складають укладений між ними кредитний договір.

Подавши позивачу заяву клієнта ОСОБА_2 приєдналася до запропонованих Банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартних формах - Умовах та правилах надання банківських послуг і тарифах. Сторони підписали названі документи, які містять усі істотні умови кредитного договору. При цьому відповідач своїм підписом підтвердила, що вона ознайомилася та погоджується із запропонованими Банком умовами кредитування.

З наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» виписки руху коштів за вказаним вище договором вбачається, що відповідачу був установлений кредитний ліміт у сумі 2 900 грн, саме цими коштами вона користувалася до 08 лютого 2009 року, отримуючи гроші через банкомати та магазини (а.с. 51-56).

Отже, суду слід було також враховувати поведінку відповідача після укладення з банком договору у контексті положень цивільного законодавства про укладення та зміну договору, зокрема, якщо боржник користується отриманими коштами, то пропозицію треба вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи чч. 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України, оскільки такі фактичні дії вказують на прийняття пропозиції.

Станом на 30 листопада 2014 року за розрахунком банку заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становила 9 240,08 грн., з якої: 1 761,85 грн. - заборгованості за кредитом, 4 172,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 390 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 грн. та 416,19 грн. - штрафи.

Зазначені обставини свідчать про невиконання відповідачем у повному обсязі своїх зобов'язань за укладеним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Враховуючи, що боржником були порушені умови кредитного договору в частині повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також інших платежів, що визначені умовами договору, колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором у розмірі 6 850,08 грн., з якої: заборгованість за кредитом - 1 761,85 грн.; заборгованість за процентами у розмірі 4 172,04 грн.; штрафи - 500 грн., 416,19 грн.

При вирішенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Судом встановлено, що відповідно до умов Анкети-заяви відповідача, п. 8.6 Умов і правил надання банківських послуг, у разі порушення за грошовими зобов'язаннями позичальник зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

Стаття 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачає, що комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях.

Умовами спірного договору, а саме п.5.5.1 розділу 11 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань боржник сплачує проценти по підвищеній ставці або додаткову комісію, розміри якої визначаються Тарифами.

Тобто, умовами договору передбачена підвищена процентна ставка, як вид цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, що свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення заборгованості по комісії у розмірі 2 390 грн.

За таких обставин, надавши оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія суддів у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України, дійшла висновку про доведеність позивачем наявності та розміру заборгованості за кредитним договором б/н від 27 вересня 2008 року, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, та стягнення на користь банку заборгованості за кредитним договором, яка утворилась станом на 30 листопада 2014 року у розмірі 6 850,08 грн.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 511,56 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2015 рокускасувати та ухвалити нове, яким позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 вересня 2008 року станом на 30 листопада 2014 року у розмірі 6 850,08 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 1 761,85 грн.; заборгованості за процентами у розмірі 4 172,04 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 416,19 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 511,56 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь

О.М. Осіян