Справа № 428/9759/16-ц
Провадження №2/428/1950/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року Сєвєродонецький міський суд

Луганської області у складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.

при секретарі Продченко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики ,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в загальному розмірі 5 500 грн., мотивуючи дані вимоги тим, що між позивачем та відповідачем 11.05.2016р. було укладено договір позики б/н, відповідно до умов якого позивач ОСОБА_1 в якості позикодавця передав відповідачу ОСОБА_2 позику в розмірі 5 500грн., а відповідач ОСОБА_2 зобовязувався повернути суму позики в строк до 31.05.2016р.. Тому, позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість у загальному розмірі 5 500 грн.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали заяву, в якій просили позовні вимоги задовольнити, а також розглядати справу за їхньої відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав.

У звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначної суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до ст. 1049 ч.1 ЦК України , позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі , визначені родовими ознаками , у такій самій кількості , такого самого роду та такої самої якості , що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку , що встановлені договором.

Відповідно до копії розписки від 11.05.2016р. , ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 гроші у сумі 5 500грн..

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, тобто позивачем строк предявлення вимог не пропущений.

Судом встановлено , що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики від 11.05.2016р. , відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 під розписку грошові кошти у розмірі 5 500 грн., які зобовязаний був повернути у строк до 31.05.2016. До теперішнього часу відповідачем ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в розмірі 5 500 грн. повернуто не було , тому , суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 дійсно не виконав зобовязання за договором позики б/н від 11.05.2016р. , у звязку з чим , обставини викладені позивачем ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551.20грн.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,79,88,212-215,223,224-226 ЦПК України, ст. ст. 1046, 1047,1049 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ЕН №558198, і.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики б/н від 11.05.2016 року в розмірі 5 500 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551.20грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному суді Луганської області через Сєверодонецький міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Суддя