У Х В А Л А
5 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.
розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2014 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права його продажу будь-якій особі - покупцеві. Встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час продажу. Передано квартиру в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації. У задоволенні решти позовних вимог та зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 4 листопада 2015 року, залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року, рішення суду першої інстанції змінено. Встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час продажу, але не меншою ніж 525 300 грн. Зупинено виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті», в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У травня 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року з передбаченими пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції статті 41 Конституції України у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах статті 41 Конституції України.

На обґрунтування підстав перегляду зазначеного судового рішення, заявники посилаються на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня, 21 грудня 2011 року, 8 лютого, 14 березня 2012 року, 29 жовтня, 19 листопада, 17, 24 грудня 2014 року та постанову Верховного Суду України від 27 травня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах одних и тих самих норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Постановляючи ухвалу від 17 лютого 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, який виходив з неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, та зупинив виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2011 року, 14 березня 2012 року, 29 жовтня, 19 листопада, 17грудня, 24 грудня 2014 року не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення суддів і направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав порушення судами попередніх інстанцій норм статті 338 ЦПК України, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для вирішення справи.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 лютого 2012 року наданій заявниками для порівняння, суд касаційної інстанції скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, виходив з того, що суд безпідставно вважав, що стягнута за рішенням суду сума боргу за кредитним договором унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2011 року наданій заявниками для порівняння, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції, виходив з того, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення не врахував положення статті 303 ЦПК України та належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, надав перевагу одного доказу над іншим і в порушення вимог статті 214 ЦПК України ухвалив рішення при неповно досліджених доказах та не встановленні всіх фактичних обставин справи.

У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року містяться висновки про те, що оскільки Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального та процесуального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску вказаної вище справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання правочину недійсним за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук