Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2454/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

07.12.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.

із секретарем Шевченко Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Доброульянівка» про стягнення шкоди завданої самовільним зайняттям земельної ділянки та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Доброульянівка» до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,

УСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Доброульянівка», в якому просив усунути перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою, зобов'язати ТОВ «Доброульянівка» звільнити та повернути йому в натурі самовільно зайняту земельну ділянку площею 7,04 га, розташовану на території Добронадіївської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та стягнути з відповідача судовий збір сплачений при подачі позову в сумі 487,20 грн та 3000 грн витрат на правову допомогу. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що на підставі державного акту серії І-КР № 033768 він є власником вказаної. 31 березня 2000 року він уклав з ТОВ «Агрофірма «Добронадіївська» договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років. Після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, його дія не поновлювалась, інші договори відносно спірної земельної ділянки не укладались. У грудні 2014 року з листа-запрошення на отримання орендної плати йому стало відомо, що належна йому земельна ділянка самовільно зайнята та використовується з метою ведення товарного сільськогосподарського виробництва ТОВ «Доброульянівка». 13 серпня 2015 року він звернувся до ТОВ «Доброульянівка» з вимогою не здійснювати сільськогосподарських робіт на його земельній ділянці, але його вимога була залишена без відповіді та без задоволення.

До початку розгляду справи по суті представником позивача було змінено предмет позову. Посилаючись на те, що відповідачем добровільно звільнено спірну земельну ділянку та в рахунок відшкодування шкоди , завданої самовільним зайняттям земельної ділянки на його користь перераовано кошти в сумі15485.10 грн, просив суд стягнути з відповідача на його користь 22091,56 грн у відшкодування шкоди, завданої самовільним зайняттям земельної ділянки, а також сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 487,20 грн та 3000 грн. витрат на правову допомогу (а.с. 35-37).

ТОВ «Доброульянівка» звернулось до ОСОБА_2 із зустрічним позовом, в якому просило стягнути з останнього 15442,47 грн. безпідставно набутих коштів та судові витрати. Посилалось на те, що наприкінці 2015 року до ТОВ «Доброульянівка» звернувся ОСОБА_2 та повідомив, що його земельна ділянка на підставі договору оренди використовується ТОВ «Доброульнівка» та просив виплатити орендну плату. Вказана сума коштів ОСОБА_2 була виплачена. Після отримання позовної заяви ОСОБА_2, було з'ясовано, що договір оренди земельної ділянки між ТОВ «Доброульнівка» та ОСОБА_2 не укладався та його земельна ділянка ТОВ «Доброульнівка» не використовувалась. Товариство помилково, без достатніх підстав, виплатило ОСОБА_2 кошти в сумі 15442,47 грн., тому вони підлягають поверненню.

Ухвалою суду від 17 червня 2015 року зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Доброульянівка».

Зустрічний позов ТОВ «Доброульянівка» до ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Доброульянівка» безпідставно набуті грошові кошти в сумі 15442 грн. 47 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представника позивача ОСОБА_3 ставиться питання про скасування вказаного судового рішення з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалення нового рішення про задоволення первісного позову і відмову у задоволенні зустрічного позову.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, які підтримали свої доводи і заперечення, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Відповідно до розяснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, у мотивувальній частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 16 Закону, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування.

Згідно з ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 ЗК України право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту серії І-КР № 033768 від 20 лютого 2001 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 7.04 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Добронадіївської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області (а.с.7)

Договір оренди належної ОСОБА_2 земельної ділянки з ТОВ «Доброульянівка» не укладався, що не заперечується представниками сторін.

Листом від 02 грудня 2014 року ТОВ «Доброульнівська» було запрошено ОСОБА_2 до ТОВ для отримання коштів за оренду земельного паю за 2012, 2013, 2014 роки (а.с. 10, 119)

04 грудня 2015 року ТОВ «Доброульянівка» було перераховано ОСОБА_2 15442,47 грн орендної плати за 2015 рік (а.с. 53, 54).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо такі порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина друга статті 22 ЦК України).

Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною 1 вказаної статті зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Таким чином, законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема збитків, за наявності порушення цивільного права особи та причинного звязку між порушенням права й збитками. При цьому розмір заподіяних збитків доводить позивач.

Відповідно до п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 2013 року, збитки відшкодовуються власникам землі та землекористувачам. Неодержаний дохід це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, що створили ці комісії.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував зазначені вимоги закону, встановив, що права власника спірної земельної ділянки ОСОБА_2 відповідачем не порушувались, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру упущеної вимоги, як того вимагає Порядок, не доведено наявності причинного зв'язку між порушенням права й збитками.

У силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України судові рішення не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні об'єктивні та беззаперечні докази того, що саме ТОВ «Доброульянівка» самовільно використовувало та здійснювало обробіток земельної ділянки, що належить ОСОБА_2

Визначення поняття самовільного зайняття земельної ділянки наведено у ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" де, зокрема, зазначено, що такими є - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним чи фізичним особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, є матеріали справи про адміністративне правопорушення, які підтверджують факт вчинення цього правопорушення, а саме: акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства; протокол про адміністративне правопорушення; припис (з вимогою усунення порушення земельного законодавства); акт обстеження земельної ділянки.

Відтак, підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі або територіальній громаді, юридичним чи фізичним особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, є зазначені документи в їх сукупності, оскільки саме вони можуть підтвердити сам факт самовільного зайняття земельної ділянки, розмір зайнятої ділянки та період часу, протягом якого вона використовується без належних правових підстав.

Зазначеного обсягу документів ОСОБА_2 не надано.

Відповідно до статті 15 Земельного кодексу України, статей 5, 6, 9, 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", статті 16 Закону України "Про охорону земель" державний контроль за використанням та охороною земель у системі центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснюють Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель і її територіальні органи зокрема шляхом проведення перевірок. Порядок планування та проведення перевірок з питань здійснення державного контролю за використанням та охороною земель затверджено наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 12 грудня 2003 р. № 312 і зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2003 р. за № 1223/8544

Відповідно до п. 3.2 названого Порядку за наявності інформації щодо самовільного зайняття земельної ділянки та використання без правовстановлюючих документів відповідний орган Деркомзему здійснює перевірку такої інформації.

Пунктом 4.1 Порядку встановлено, що державні інспектори органу Держкомзему проводять перевірки стану дотримання земельного законодавства в присутності власників земельних ділянок чи землекористувачів або уповноважених ними осіб, а також осіб, які вчинили порушення земельного законодавства. У разі відсутності при перевірці власника чи землекористувача або уповноважених ними осіб перевірка проводиться за наявності двох свідків.

З аналізу вказаних норм законодавства виходить, що відшкодування шкоди у разі самовільного зайняття земельної ділянки здійснюється лише у разі встановлення самого факту завдання шкоди, порушення цивільного права чи інтересу власника землі, вини порушника та причинного зв'язку, між шкодою та діями порушника.

В матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про нанесення шкоди: ні в якості реальних збитків, ні у якості упущеної вигоди, ні того, що саме відповідач самовільно використовував спірну земельну ділянку.

Наданий позивачем лист-запрошення для отримання орендної плати та опис до нього не може бути розцінений судом як беззаперечний та належний доказ самовільного використання відповідачем земельної ділянки.

Не підтверджена відповідними доказами і довідка виконкому Добронадіївської сільської ради від 01 листопада 2016 року щодо перебування належної ОСОБА_2 земельної ділянки в оренді ТОВ «Доброульянівка» з 2012 року по 2015 рік (а.с.168).

Навпаки, на запит ТОВ «Доброульянівка» сільський голова Добронадіївської сільської ради листом від 06 грудня 2016 року повідомив, що інформацію стосовно перебування спірної земельної ділянки в оренді даного товариства була внесена до вищевказаної довідки лише зі слів самого ОСОБА_2 Документи щодо користування вказаною земельною ділянкою ТОВ «Доброульянівка» в сільській раді відсутні (а.с. 183).

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що правові підстави для виплати ТОВ «Доброульянівка» ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 15442,47 грн. відсутні, тому одержані ним кошти підлягають поверненню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ч.1 ст 1213 ЦК України).

Отже, використання ТОВ «Доброульянівка» спірної земельної ділянки не знайшло свого підтвердження, договір оренди між сторонами у справі не укладався, відтак кошти за користування земельною ділянкою в сумі 15442,47 грн. ОСОБА_2 одержав без достатньої правової підстави, а ТОВ «Доброульянівка» вимагає повернення від позивача безпідставно набутого майна.

Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 1212 та 1213 ЦК України, відповідно до яких набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Аналіз змісту ст. ст. 1212, 1213 ЦК України вказує, що положення цих статей не можуть застосовуватися до правовідносин, які врегульовуються договором.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

ОСОБА_2 не було надано належних і допустимих доказів щодо укладення між сторонами договору оренди на спірну земельну ділянку.

Враховуючи викладене, за відсутності у матеріалах справи укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки суд дійшов правильного висновку про відсутність між сторонами договірних правовідносин.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 та задоволення зустрічного позову ТОВ «Доброульянівка»

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213?215 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Докази та обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а зводяться до оцінки доказів у справі. ОСОБА_2 не доведено факту користування належною йому земельною ділянкою відповідачем та не спростовано, що він безпідставно отримав кошти від ТОВ «Доброульянівка».

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: