У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом фермерського господарства «ОСОБА_4.» до Львівського обласного виробничого управління водного господарства «Львівський облводгосп», Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника фермерського господарства «ОСОБА_4.» - ОСОБА_4 - на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року фермерське господарство «ОСОБА_4.» звернулось до суду із зазначеним вище позовом, у якому просило стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на свою користь кошти в сумі 1 млн. грн на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій начальника Львівського обласного виробничого управління водного господарства «Львівський облводгосп» ОСОБА_5, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18 липня 2011 року на адресу начальника Львівського обласного виробничого управління водного господарства «Львівський облводгосп» ОСОБА_5 був направлений запит про отримання інформації № 342, на який останній на порушення вимог ст. 40 Конституції України, ст. ст. 1, 4, ч. 2 ст. 5, 13, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» надав неповну інформацію, а саме не надав обґрунтованих відповідей на 20 запитань, у результаті чого було порушено його (позивача) права на доступ до публічної інформації.

Протиправність таких дій при розгляді вказаного вище запиту підтверджені постановою колегії суддів Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2012 року у справі № 148664/11/9104 згідно з якою позовні вимоги фермерського господарства «ОСОБА_4.» задоволено частково. Визнано протиправними і такими, що порушують вимоги ст. ст. 14, 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», дії Львівського обласного виробничого управління водного господарства щодо надання фермерському господарству «ОСОБА_4.» неповної інформації на запит на інформацію від 18 липня 2011 року № 342. Зобов'язано Львівське обласне виробниче управління водного господарства в особі начальника Львівського облвогоспу вирішити питання щодо надання фермерському господарству «ОСОБА_4.» достовірної, точної і повної інформації по кожному із поставлених запитань, що сформульовані у запиті на інформацію від 18 липня 2011 року № 342. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач зазначав, що внаслідок таких дій відповідача були порушені нормальні підприємницькі зв'язки, стосунки з оточуючими людьми.

Посилаючись на вищенаведене, фермерське господарство «ОСОБА_4.» просило позов задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року, у задоволенні позову фермерського господарства «ОСОБА_4.» відмовлено.

У касаційній скарзі представник фермерського господарства «ОСОБА_4.» ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), виходив із його недоведеності, зокрема відсутності доказів про наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями відповідача, внаслідок яких для позивача настали втрати немайнового характеру, що зумовлені приниженням його честі, гідності та ділової репутації.

Висновок судів є правильним, узгоджується з фактичними обставинами справи та роз'ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з подальшими змінами і доповненнями).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника фермерського господарства «ОСОБА_4.» - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

В.А.Черненко

С.П. Штелик