АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарях Юрченко А.С., П'ятничук В.Г.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, який на підставі ордеру про надання правової допомоги діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.07.2016 позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволені: солідарно стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 70 986,85 доларів США заборгованості по кредиту та процентам, 33 943,67грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості; судовий збір 1827,00грн з кожного.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.04.2007 між АКБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 72 000,00 доларів США терміном користування до 20.04.2028 зі сплатою 12% річних. Зметою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором між банком та ОСОБА_6 було укладено Договір поруки №110060 від 20.04.2007, відповідно до якого поручитель зобов'язалась у повному обсязі відповідати за невиконання позичальником його зобов'язань перед кредитором. Додатковою угодою №2 від 27.04.2011 до вказаного кредитного договору було змінено назву договору на «Договір про надання іпотечного кредиту».

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору ОСОБА_5 станом на 26.05.2015 виникла заборгованість у розмірі 70 986,85 доларів США та пені у розмірі 33 943,67грн, що складається з: 63 334,33 доларів США - заборгованості по кредиту; 7 652,52 доларів США заборгованості по відсотках; пені за несвоєчасне погашення заборгованості 6 760,88грн та 27 182,79грн.

Виходячи з доведеності та обґрунтованості позовних вимог банку щодо факту наявності та розміру заборгованості ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд першої інстанції задовольнив їх у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості та пені за кредитним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів цивільного законодавства. У разі порушення зобов'язання (його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання - ст.610 ЦК України) настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ст.611 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 20.04.2007 між Банком та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого позичальник отримав кошти у розмірі 72 000,00 доларів США із відсотковою ставкою 12% річних, строком до 20.04.2028. Виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_5 перед ПАТ «УкрСиббанк» було забезпечене укладенням Договору поруки № 110060 від 20.04.2007 між Банком та ОСОБА_6, яка зобов'язувалася у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором №0 нести відповідальність у солідарному порядку.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильно визначеного розміру заборгованості самі по собі не спростовують висновків суду та наявних у матеріалах справи доказів, адже належних і допустимих доказів на спростування визначеного судом розміру заборгованості відповідач суду у передбаченому ст. ст. 10, 60, 137 ЦПК України порядку не надав. Надані Банком розрахунок заборгованості та виписка по рахунку ОСОБА_5 не містять суперечливих даних, а тому не викликають сумнівів у суду (Т1ас 48-57, Т1ас235-248).

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що у ПАТ «УкрСиббанк» відсутні дозвільні документи на укладення кредитного договору, адже у матеріалах справи міститься Банківська ліцензія №75 від 21.12.2001, Дозвіл №75-2 від 19.11.2002 та Додаток до нього (Т1ас21-24). Підстав уважати вказані документи не належними для видачі кредиту в іноземній валюті у суду немає з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у п. 5. 3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями , що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Доводи апеляційної скарги про те, що Банком було порушено законодавство України в частині ненадання ОСОБА_5 інформації про кредитні умови та не ознайомлення з ними не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Відповідно до п.10.13. та п.9.2. Кредитного договору підписанням цього договору, ОСОБА_5 свідчив про те, що всі умови Кредитного договору йому зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтверджував свою здатність виконувати умови договору.

Згідно п.10.13. Кредитного договору підписанням цього договору ОСОБА_7 засвідчив про те, що ним отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, ч.2 ст.11 Закону України № 1023-ХІІ 12.05.1991 року «Про захист прав споживачів».

Інші доводи апеляційної скарги, на які посилаються відповідач та його представник як на підстави своїх доводів та заперечень, не заслуговують на увагу, оскільки в порядку ст.ст. 10, 60 ЦПК України не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються встановленими судом обставинами.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини, як мають значення для вирішення спору, правильно визначив правовідносини сторін, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що регулюють спірні правовідносини. Передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,308,313,315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який на підставі ордеру про надання правової допомоги діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна