АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 670/289/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1914/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Янчук Т.О.,

суддів: Купельського А.В., Федорової Н.О.,

секретаря : Кошельника В.М.,

за участю: представника ОСОБА_1- ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 12 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - реєстраційна служба Віньковецького районного управління юстиції Хмельницької області про визнання договору дійсним та визнання права власності на нежитлове приміщення,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на те, що ОСОБА_3 ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, просила визнати дійсним договір купівлі-продажу та визнати за нею право власності на об'єкт нерухомості, а саме: приміщення бані, що розташоване за адресою Хмельницька область, Віньковецький район, с. Карачіївці, вул. Садова,22.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 12 серпня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов до хибного висновку про те, що позивачка не позбавлена на даний час захистити своє порушене право у позасудовий спосіб. Формування такого хибного висновку слугувало самостійною підставою для відмови у задоволені позову, оскільки відповідачка на пропозиції ОСОБА_1 зявитися до нотаріуса відмовляється. Невизнання права власності, призвело до неможливості провести державну реєстрацію речового права на дане нерухоме майно, що й зумовило звернення до суду за захистом свого порушеного (невизнаного права).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1, ОСОБА_2, підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку.

_______________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_4 Категорія: 19,20

Доповідач: Янчук Т.О.

Третя особа реєстраційна служба Віньковецького районного управління юстиції Хмельницької області в судове засідання не зявилася, про час та місце повідомлялася належним чином.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що вказаний договір купівлі-продажу не може визнаватися дійсним у судовому порядку на підставі ч.2 ст.220 ЦК України, через наявність інших обставин, що унеможливлюють нотаріальне посвідчення договору, крім того інша сторона визнає позовні вимоги, що спростовує доводи про її ухилення від нотаріального посвідчення спірного договору купівлі-продажу. За таких обставин відсутні й правові підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, що є предметом вказаного правочину.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За правилами ч.2 ст.220 ЦК України у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Судом встановлено, що ухвалою господарського суду Хмельницької області від 03.10.2006 року було порушено провадження про визнання СТОВ «Надія» с. Карачіївці банкрутом, та призначено арбітражного керуючого. За період процедури ліквідації товариства ліквідатором відповідно до рішення зборів кредиторів було реалізовано майно боржника зі знижкою 30% від оціночної вартості шляхом прямого укладання договорів купівлі-продажу на загальну суму 15574,00 грн., у тому числі приміщення бані стартовою ціною 6469,00 грн.

Наведене підтверджується копією звіту ліквідатора у справі №4/231-Б щодо визнання СТОВ «Надія» банкрутом, наданим суду Господарським судом Хмельницької області, та ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 21.05.2008 року (а.с.52-54,58-62).

Як вбачається із матеріалів справи, 07 березня 2008 року між СТОВ «Надія» в особі ліквідатора ОСОБА_5 та ОСОБА_3, відповідачем по справі, у простій письмовій формі було укладено договір №1 купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_3 придбала приміщення бані вартістю 4530 грн. площею 230 кв.м, що знаходиться у с. Карачіївці (а.с.6-7).

09 травня 2015 року ОСОБА_3 шляхом укладання теж у простій письмовій формі договору купівлі-продажу відчужила придбане нею приміщення бані, що розташоване у с. Карачіївці по вул. Садова,22, ОСОБА_1, та цього ж дня передала його останній на підставі акту прийому-передачі майна.

Відповідно до копії розписки 09 травня 2015 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 шість тисяч гривень за приміщення бані, що їй належить, та знаходиться в с. Карачіївці Віньковецького району (а.с.11).

У подальшому, 08 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до державного реєстратора, однак рішенням від 09 лютого 2016 року №28150012 ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації прав власності на приміщення бані в с. Карачіївці по вул. Садова,22, оскільки документи, подані для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам ст.657 ЦК України, згідно якої договори купівлі-продажу нерухомого майна укладаються у письмовій формі і підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У зв'язку з ухиленням відповідача від здійснення нотаріального посвідчення Договору позивач подав до суду відповідний позов, обґрунтовуючи вимоги посиланням на ч.2 ст.220 ЦК України.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки ч.2 ст.220 ЦК України не може бути застосована через наявність інших обставин, що унеможливлюють нотаріальне посвідчення договору, зокрема, відсутністю належних правовстановлюючих документів у відповідача.

Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Так, судом встановлено, що спірне нежитлове приміщення, ОСОБА_3 придбала за договором купівлі-продажу укладеним 07 березня 2008 року в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення та державної реєстрації, що не відповідає вимогам ст.ст. 640, 657 ЦК України (в редакції чинній на момент укладення договору) (а.с.6-7). В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 07 серпня 2008 року, тобто без належних правовстановлюючих документів ОСОБА_3 продала спірне нежитлове приміщення бані ОСОБА_1

За наявності таких даних з боку продавця ОСОБА_3 нотаріальне посвідчення спірного договору є неможливим.

Крім того, суд першої інстанції дійшов також правильного висновку, що визнання ОСОБА_3 позовних вимог, спростовує доводи позивача про її ухилення від нотаріального посвідчення спірного договору, а також не позбавляє можливості сторони звернутися до нотаріуса з питання посвідчення зазначеного договору.

Судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено також у задоволенні вимоги про визнання права власності.

Так, підставою такого позову є обставини, що підтверджують наявність у позивача права власності чи іншого права на майно. Проте позивачем не доведено наявність у нього права власності на спірне приміщення.

Зважаючи на зазначене правові підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, що є предметом вказаного правочину, відсутні.

Посилання судом першої інстанції на розяснення, які містяться в п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно врахувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і не створюють прав та обовязків сторін, не вплинуло на правильність вирішення спору по суті.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зазначені висновки суду не спростовують, зводяться до незгоди з висновками суду.

При вирішенні справи судом першої інстанції порушень норм процесуального права, які б могли привести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 12 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук