Справа № 463/415/16 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/6637/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,-

встановила:

Позивач ОСОБА_3 в січні 2016 року звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

В обґрунтування вимог покликалась на те, що в шлюбі, укладеному між сторонами, 10.04.1999 р. та 11.02.2009 р. народились сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18.03.2015р. шлюб між сторонами розірвано. Діти проживають разом з нею. Відповідач з серпня 2014 р. проживає окремо, а також не надає жодної матеріальної допомоги, хоча є одним із засновників ПП «Ортлайн», має у власності квартиру та два автомобілі. Загальна сума її місячного доходу становить 7097,11 грн. Половину від цієї суми, що становить 3500 грн. просить стягувати з відповідача в примусовому порядку до досягнення синами повноліття.

З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх синів в розмірі 3500 грн. щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідно віку і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 1-2, 38-40).

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2016 рокупозов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 1531 грн. щомісячно, які підлягають індексації, починаючи з 25 січня 2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2000 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_4 551,20 грн. судового збору в дохід держави.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_2 вважає, що оскаржуване рішення ухвалене внаслідок неповного з»ясування та недоведеності обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Позивач вважає, що не зважаючи на покликання суду на ст. 182 СК України, в порушення норм матеріального права суд не врахував матеріальний стан платника аліментів та інших обставин, що мають значення для справи.

Поза увагою суду залишився той факт, що з часу проживання окремо (серпень 2014 року) відповідач жодним чином не допомагав сім»ї, після розірвання шлюбу аліментів не сплачує.

Інших дітей, окрім спільних з позивачкою, а також непрацездатних батьків відповідач не має, стягнення згідно виконавчих документів з нього не проводяться.

Незважаючи на те, що відповідач офіційно звільнився з посади директора ПП «Ортлайн», попри це він є одним із засновників такого, тому отримує дохід від діяльності даного підприємства.

Жодних доказів, які б підтверджували його скрутне матеріальне становище чи неможливість працювати через хворобу або ж інші життєві обставини, ОСОБА_4 суду не представив.

Вважає, що відповідач всіляко намагається применшити свої матеріальні можливості та суму аліментів, на які начебто погоджувався, але так і не надавав.

Щодо розрахунку розміру аліментів позивач покликається на те, що більшу половину свого середнього доходу, який становить 7097,11 грн., вона витрачає на дітей, крім цього частково їй допомагають батьки пенсіонери, тому вважає, що достатньою грошовою сумою на утримання дітей буде 3500 грн.

Просить скасувати Личаківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2016 рокута ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, в обґрунтування надала пояснення, аналогічні доводам скарги.

Відповідач ОСОБА_4, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки (а.с. 90), в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, не повідомив суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Статтею 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи аліменти у відповідному розмірі, місцевий суд виходив з того, що відповідач офіційно не працює, згідно його пояснень, отримує нерегулярний та мінливий дохід, пов'язаний із тимчасовими заробітками, тому розмір, який обраховано позивачем до стягнення, є дещо завищеним, так як обов'язок по утриманню дитини лежить на обох з батьків в рівній мірі, в тому числі на позивачу.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується висновком суду першої інстанції враховуючи таке.

Зважаючи на те, що рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2016 року оскаржується позивачем тільки в частині визначення розміру аліментів, оскаржуване рішення на предмет законності та обґрунтованості в інших частинах, колегією суддів за правилами ст. 303 ЦПК України не перевіряється.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18.03.2015 року розірвано (а.с. 3).

Сторони мають неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7, які проживають разом з матір»ю.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім»ї і прописку № 57 від 14.01.2016 року власником квартири по вул. Шафарика, 8/116 у м. Львові є ОСОБА_4, в квартирі зареєстровано 4 осіб (власник, дружина, два сини) (а.с. 7).

У ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Відтак, звернення матері до суду з позовом про стягнення в примусовому порядку аліментів на утримання дитини з її батька свідчить про відсутність домовленості між батьками про способи виконання батьківського обов'язку утримувати дитину того з них, хто проживає окремо від дитини, а тому спір підлягає вирішенню судом.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, з чого випливає - і щодо її утримання.

Судом встановлено, що звертаючись із позовною заявою та обґрунтовуючи свої вимоги, позивач ОСОБА_3 покликалась те, що відповідач з серпня 2014 р. проживає окремо, а також не надає жодної матеріальної допомоги на дітей.

Згідно із ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ст. 182 СК України).

Частиною першою ст. 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно із ЗУ "Про Державний бюджет на 2016 рік" прожитковий мінімум, для дитини віком від 6 до 18 років з 01 січня пo 30 квітня 2016 року складає 1455 грн., з 01 травня пo 30 листопада - 1531 грн., з 01 грудня - 1637 грн.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 (син сторін) згідно договору про надання освітніх послуг № 2818с-16 навчається на денній формі навчання за спеціальністю право в Львівському національному університеті ім. І.Франка (а.с. 67).

Відтак, задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи аліменти з відповідача, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із неповного забезпеченого матеріального становища дітей, стану здоров'я і матеріального становища відповідача, відсутність на його утриманні інших осіб, а також враховуючи інші обставини, які мають значення для справи, з чим погоджується і судова колегія, однак розмір аліментів, визначений судом першої інстанції в загальному розмірі 1531 грн. щомісячно на синів, на думку судової колегії є дещо заниженим.

Так, правильно встановивши, що відсутні перешкоди для присудження аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі та те, що обов'язок по утриманню дитини лежить на обох з батьків саме в рівній мірі, в тому числі на позивачці, яка згідно довідки про доходи має середньомісячний дохід в розмірі близько 7000 грн., суд першої інстанції дійшов хибного висновку про можливість забезпечення належного рівня та розвитку дітей з матеріальною допомогою від батька в розмірі 1531 грн. на обох дітей (а.с. 41).

Таким чином, враховуючи в сукупності обставини та матеріали справи, а саме: факт задовільного стану здоров»я відповідача, його матеріальне становище, відсутність у нього іншої сім»ї та необхідність її утримання, а також інші обставини, які мають значення для справи, колегія суддів приходить висновку про наявність підстав для зміни рішення в сторону збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню на утримання синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ними повноліття, відтак часткового задоволення позовних вимог, при цьому, суд виходить з того, що відповідачем на підставі належних та допустимих доказів не доведено того, що він не в змозі сплачувати аліменти у зазначеному розмірі.

Той факт, що відповідач офіційно не працює, згідно його пояснень, отримує нерегулярний та мінливий дохід, пов'язаний із тимчасовими заробітками, не позбавляє його обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей, оскільки є здоровою працездатною особою, будь-яких обмежень у працевлаштуванні немає, на обліку в центрі зайнятості як безробітний не перебуває (а.с. 33).

В свою чергу, в резолютивній частині оскаржуваного рішення суд першої інстанції визначив суму аліментів в розмірі 1531 грн. на утримання двох дітей (синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6).

Враховуючи приписи ст.ст. 180-182, 184 СК України суд, у випадку стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, повинен визначати розмір аліментів на кожну дитину окремо.

З наведеного слідує, що оскаржуване рішення суду необхідно змінити, відповідно задовольнити частково позов ОСОБА_9 та стягувати з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину окремо, починаючи з 25 січня 2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, з проведенням індексації відповідно до закону.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2016 року - змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягувати з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі по 1000 (одна тисяча) грн. щомісячно на кожну дитину окремо, починаючи з 25 січня 2016 року, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, з проведенням індексації відповідно до закону.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

ОСОБА_10