ЄУН № 389/32/16-ц
Провадження № 2/389/10/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого- судді Берднікової Г.В.

при секретарі Чукановій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державне спеціалізоване видавництво «Україна» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за затримки розрахунку при звільненні, компенсації частини нарахованих, але не виплачених доходів, покладення зобовязання подати звіт та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом. Зазначила, що в період з 24 листопада 2014 року по 07 серпня 2015 року перебувала в трудових відносинах з Державним підприємством «Державне спеціалізоване видавництво «Україна», де працювала на посаді головного бухгалтера відповідно до наказу №023 від 21.11.2014 року, про що зроблений запис №39 в її трудовій книжці. Посадовий оклад був встановлений відповідно до штатного розпису і умови праці протягом тривалості трудового договору не змінювалися. Розмір середньоденної заробітної плати за її підрахунком та відповідно до постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року, становить 162,28 грн. 07 серпня 2015 року її було звільнено з посади головного бухгалтера ДП «Державне спеціалізоване видавництво «Україна». Станом на 31 липня 2015 року заборгованість відповідача по виплаті їй заробітної плати складала 18771,73 грн., а в серпні 2015 року за 5 робочих днів відповідач заборгував ще 825,20 грн., а всього розмір заборгованості складає 19596,93 грн. На день звільнення з позивачем не було здійснено повного розрахунку і відповідно до ст.116 КЗпП України позивач має право на компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі середньоденного заробітку за кожен день такої затримки у розмірі 15093, 44 коп., також на цю суму має бути нарахована індексація, що становить2465,77 грн.

Також, відповідач з невідомих причин не подав до пенсійного фонду звіт про нараховану їй заробітну плату у червні 2015 року в розмірі 3261,92 грн., у липні 2015 року в розмірі 3878,75 грн., тому просить суд покласти на відповідача обовязок подати таки звіти. Крім того, просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Зібльшивши в ході судового розгляду свої позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача на її користь: заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня 2015 року по 07 серпня 2015 року в розмірі 2461, 93 грн.; компенсацію втрати частини нарахованих, але не виплачених їй грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 3138,64 грн.; компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі середньоденного заробітку за кожен день прострочення такого розрахунку, що на 29 листопада становить 54633, 74 грн., на яку окремо нарахована індексація втрат від інфляції в розмірі 1803, 58 грн.; моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та витрати, повязані з наданням правової допомоги, а також, покласти обовязок на відповідача щодо подачі до Пенсійного фонду України звіти по заробітній платі та єдиному соціальному страховому внеску за липень 2015 року відносно позивача. Разом з цим, просила суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати - сплачений нею судовий збір та витрати на правову допомогу.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представники відповідача позов не визнали. У письмових запереченнях вказали, що ОСОБА_1 в позовній заяві зазначає завідомо неправдиві дані, які не відповідають дійсності, оскільки 30 квітня 2015 року виконуючим обовязків директора видавництва був призначений ОСОБА_2 і в той період відповідач мав борги по заробітній платі, податках, оренді приміщення, комунальних платежах, за надання телефонних послуг, інтернетпослуг та інше. На день звільнення 07 серпня 2015 року, позивач, як головний бухгалтер, знала про фінансовий стан видавництва і їй було достовірно відомо, що коштів у видавництва для виплати розрахунку немає, тому з нею була усна домовленість про виплату заробітної плати та проведення повного розрахунку після надходження на розрахунковий рахунок видавництва достатніх для цього коштів. Також після звільнення ОСОБА_1 на підприємстві була проведена перевірка щодо правильності ведення бухгалтерського і податкового обліку в ДП ДСВ «Україна», в результаті якої виявились суттєві порушення і неточності у табелях та платіжних відомостях. На підставі цього було прийнято рішення провести повний перерахунок заробітної плати всім працівникам видавництва, а відкривши програму 1С виявлено, що ОСОБА_1, працюючи головним бухгалтером, будь-яких бухгалтерських операцій господарської діяльності видавництва в електронному вигляді не вела з грудня 2014 року по серпень 2015 року. За виплатою заборгованості по заробітній платі позивач ні в письмовій, ні в усній формі до видавництва не зверталась.

16 вересня 2015 року Держканзачейство України перерахувало кошти на п/рахунок видавництва для видання книг за державною програмою «Українська книга» і керівництвом було прийнято рішення виплатити ОСОБА_1 заробітну плату з цих коштів, про що їй було повідомлено в телефонному режимі, однак вона не прийшла отримати кошти.

05 листопада 2015 року ОСОБА_1 прийшла за розрахунковими коштами, але отримати їх відмовилась, мотивуючи тим, що остаточна сума розрахунку її не влаштовує, на що їй запропонували спільно провести звірку нарахувань або самій показати на компютері свої нарахування, однак вона відмовилась, в результаті чого у присутності працівників-очевидців був складений відповідний акт.

Пізніше відповідач неодноразово намагався звязатися із ОСОБА_1 по телефону з метою переконати її прийти та отримати кошти, потім 11 листопада 2015 року надіслав їй рекомендований лист по фактичному місцю її проживання у м.Бровари, який повернувся 12 грудня 2015 року із закінченням терміну зберігання. Такий же лист відповідач 12 листопада 2015 року надіслав за місцем її реєстрації, який був отриманий 18 листопада 2015 року.

18 грудня 2015 року ОСОБА_1 з м.Бровари таки надіслала лист-відповідь позивачу, в якому попросила перерахувати суму заборгованості на її картковий рахунок. Платіжним дорученям №119 від 29 грудня 2015 року ОСОБА_1 було перераховано 17075, 05 грн., після отримання яких вона жодного разу не зверталась до Видавництва щодо суми виплати заборгованості чи інших грошових сум, тому відповідач був упевнений, що питання виплати заборгованості нарешті зняте і претензії у позивача відсутні. Відповідач просить суд взяти до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 з вересня 2015 року всіляко ухилялась від отримання неоспорюваної суми, і нарешті 29 грудня 2015 року їй були перераховані кошти на банківську картку.

Щодо вимог позивача про неподання до Пенсійного фонду України звіту про нараховану заробітну плату у червні 2015 року в розмірі 3261,92 грн. та у липні 2015 року в розмірі 3878,75 грн., представники відповідача відзначили, що у вказані місяці позивач працювала головним бухгалтером видавництва і в її обовязки входила підготовка та здача всіх необхідних звітів, але вона цих звітів за червень та липень 2015 року не здала, а претензії чомусь предявляє до відповідача, тобто позивач недобросовісно виконувала свою роботу на посаді головного бухгалтера. На сьогодні технічно не можливо здати звіти в електронному вигляді за той період, коли працювала позивач, тому що в той час діяли інші електронні підписи. Видавництво ще до подачі позову до суду намагалось здати звіти, як виняток, в паперовому вигляді, але податкова інспекція їх не прийняла, оскільки згідно вимог чинного Податкового кодексу вся звітність подається лише в електронному вигляді, тобто позивач надала суду неправдиву інформацію. До того, ж в звязку з невиконанням належним чином ОСОБА_1 своїх посадових обовязків, відповідач вимушений був звертатись по допомогу до бухгалтерів фахівців у видавничій справі та відновлювати електронну базу 1С, на що витратив значні кошти.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення на її користь моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. заперечує, оскільки вона мала можливість звільнитися з січня 2015 року, а після звільнення у серпні 2015 року, отримавши на руки трудову книжку, зразу ж влаштувалась на роботу в ОСОБА_3 історії Десятинної церкви, отримувала заробітну плату більш, ніж у видавництві, а відповідач неодноразово пропонував їй прийти та отримати кошти, тобто позивач надає суду неправдиву інформацію і робить це свідомо, для збільшення вигоди в судовому процесі.

В судовому засіданні представники відповідача також пояснили, що ними подано звіт по заробітній платі позивача до органів Пенсійного фонду. Нарахування надбавки до посадового окладу в розмірі 1200 грн. за період з 21.02.2015 року по 30.04.2015 року позивачем проводилось неправомірно, оскільки наказ від 21.02.2015 року є нікчемним, так як 21.02.2015 року був вихідний день, в наказі є посилання на неіснуючий колективний договір 2011 року, наказом не визначено, за яких тимчасово відсутніх працівників і за виконання яких обов'язків надана доплата. Розрахунок наданий позивачем по відповідних нарахуваннях не відповідає дійсності. Вини підприємства з невиплати належної суми позивачу немає, крім того виник спір стосовно розміру належної до виплати суми. Розрахунок по заробітній платі позивачем не отримано з її ж вини. Свідки допитані в судовому засіданні, зокрема ОСОБА_4 ввела суд в оману щодо обставин присутності ОСОБА_1 в лікарні протягом всього дня 05.11.2015 року.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, представників відповідача, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працювала на посаді головного бухгалтера Державного підприємства «Державне спеціалізоване видавництво «Україна», на яку була призначена наказом директора видавництва № 023 від 21.11.2014 року. Цим же наказом за поєднання функцій головного бухгалтера з виконання обовязків бухгалтера-касира (згідно з Колективним договором за напруженість у роботі) їй встановлено доплату до посадового окладу у розмірі 300 грн. на місяць (а.с. 73).

Згідно штатного розпису затвердженого директором видавництва 04.04.2014 року посадовий оклад головного бухгалтера складає 2400 грн., надбавка 300 грн. Штатним розписом, затвердженим директором видавництва 02.01.2015 року умови оплати праці головного бухгалтера не змінено (а.с. 80-81).

Згідно штатного розпису, затвердженого в.о. директора видавництва 21.02.2015 року посадовий оклад головного бухгалтера склав 2400 грн., надбавка 1200 грн. Зміни до штатного розпису внесено згідно наказу в.о. директора видавництва № 008 від 21.02.2015 року, згідно якого доплата до посадового окладу зокрема і головного бухгалтера встановлена з 21.02.2015 року за виконання обовязків тимчасово відсутніх працівників та інтенсивність у роботі (а.с. 140).

Новий штатний розпис затверджено наказом директора видавництва ОСОБА_2, який приступив до своїх обовязків з 30.04.2015 року (наказ Державного комітету телебачення і радіомовлення України № 71-к від 28.04.2015 року, а.с. 97), за № 017 від 30.04.2015 року. Вказаним штатним розписом посадовий оклад головного бухгалтера видавництва залишився на рівні 2400 грн., надбавка встановлена у розмірі 15 % від посадового окладу.

Наказом № 024 від 07.08.2015 року позивач була звільнена з роботи за згодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України у звязку із зміною місця проживання.

У судовому засіданні також зясовано, що при звільненні роботодавцем не було проведено повного розрахунку із позивачем, за підприємством рахувалась заборгованість по заробітній платі.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Позивачем на підтвердження розміру заборгованості на час звільнення представлено до суду копії розрахунково-платіжних відомостей по заробітній платі за період з січня по липень 2015 року, а також витяг з індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5 на підтвердження розміру заборгованості за серпень 2015 року.

З наданих відомостей вбачається, що заробітна плата головному бухгалтеру ОСОБА_1 нарахована наступним чином:

- січень 2015 року 2700 грн. (2400 оклад згідно штатного розпису та 300 грн. надбавка), за вирахуванням обовязкових платежів та утриманих податків до видачі 2171,88 грн.;

- лютий 2015 року 2914,28 грн., індексація склала 36,54 грн. (нарахування проведено з урахуванням змін внесених до штатного розпису з 21.02.2015 року на підставі наказу в.о. директора видавництва, яким встановлено надбавку головному бухгалтеру в розмірі 1200 грн.), за вирахуванням обовязкових платежів та утриманих податків до видачі 2373,64 грн.;

- березень 2015 року 3600 грн. (2400 грн. посадовий оклад та 1200 грн. надбавка), індексація 75,52 грн., за вирахуванням обовязкових платежів та утриманих податків до видачі 2956,59 грн.;

- квітень 2015 року 3600 грн. (2400 грн. посадовий оклад та 1200 грн. надбавка), індексація 143,72 грн., за вирахуванням обовязкових платежів та утриманих податків до видачі 3011,45 грн.;

- травень 2015 року - 2760 грн. (2400 грн. посадовий оклад та 360 грн. надбавка (15 % від посадового окладу) згідно штатного розпису затвердженого 30.04.2015 року), індексація склала 291,10 грн., за вирахуванням обовязкових платежів та утриманих податків до видачі 2454,30 грн.;

- червень 2015 року 2760 грн. (2400 грн. посадовий оклад та 360 грн. надбавка (15 % від посадового окладу), індексація 501,82 грн., за вирахуванням обовязкових платежів та утриманих податків до видачі 2623,60 грн.;

- липень 2015 року з урахуванням перебування позивача у щорічні оплачуваній відпустці за 8 відпрацьованих днів 960 грн. (посадовий оклад при розрахунку заробітної плати ділиться на кількість робочих днів в липні 2015 року (23 дні) та помножується на кількість фактично відпрацьованих днів), індексація 188,10 грн., за відпустку нараховано 2730,60 грн., за вирахуванням обовязкових платежів та утриманих податків до видачі 3120,07 грн.

Відповідні дані про нарахування заробітної плати підтверджено копіями розрахунково-платіжних відомостей за підписами в.о. директора видавництва та головного бухгалтера ОСОБА_1

Що стосується серпня 2015 року, то враховуючи, що позивач відпрацювала 5 днів до звільнення, її заробітна плата за серпень, шляхом поділу загального розміру заробітної плати на кількість робочих днів у серпні 2015 року (20 днів) та помноження на кількість фактично відпрацьованих днів (2760/20х5), складає 690 грн. Індексація в такому разі складає 135,20 грн. (пропорційно до відпрацьованих днів). Отже, за вирахуванням обовязкових платежів та утриманих податків до видачі заборгованість по заробітній платі за серпень 2015 року складає 825,20 грн. Зазначене також підтверджено витягом з індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5 (а.с. 21).

Мінсоцполітики у листі від 27.08.2012 р. №261/10/136-12 розглянуло питання щодо індексації грошових доходів. Розяснено, якщо відбувається підвищення заробітної плати на суму, меншу ніж сума індексації, то здійснюється підвищення зарплати та додається сума індексації, визначена з урахуванням суми підвищення зарплати. Зазначена сума індексації фіксується та виплачується до наступного збільшення зарплати, при якому сума збільшення заробітної плати перевищить зазначену фіксовану величину.

Сума індексації і, відповідно, фіксована сума індексації визначаються з частини зарплати у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Якщо працівник відпрацював неповний робочий місяць, сума індексації та фіксована сума визначаються з розрахунку за повний відпрацьований місяць, а виплачуються пропорційно до відпрацьованих днів.

Коефіціент індексації в січні 2015 року склав 0, в лютому 2015 року коефіцієнт індексації 3,00/сума індексації 36,54 грн., березень 2015 року коефіцієнт індексації 6,20/сума індексації 75,52 грн., квітень 2015 року 11,80/143,72 грн., травень 2015 року 23,90/291,10 грн., червень 2015 року 41,20/501,82 грн., липень 44,40/пропорційно 188,10 грн. (8 відпрацьованих днів помножити на суму індексації 540,79 грн. та поділити на кількість робочих днів в липні 2015 року, тобто на 23 робочі дні), серпень 44,40/пропорційно 135,20 грн. За основу взято базовий місяць працівника ОСОБА_1 листопад 2014 року.

Згідно наказу від 15.07.2015 року № 023 позивач перебувала у відпустці 18 календарних днів з 15.07.2015 року по 01.08.2015 року.

Таким чином заборгованість по заробітній платі за період з січня по 07.08.2015 року (день звільнення) за вирахуванням обовязкових платежів склала 19 536,93 грн. (визначено шляхом додавання заборгованості по кожному місяцю).

Представниками відповідача відзначено, що позивачем невірно проводилось нарахування заробітної плати, зважаючи на неправильну кількість зазначених у розрахунково-платіжних відомостях відпрацьованих днів. Враховуючи те, що при розрахунку заробітної плати за посадовим окладом останній зберігається при відпрацюванні всіх робочих днів місяця (якщо відпрацьована неповна кількість робочих днів, середньоденний заробіток перемножується на кількість відпрацьованих днів), а у судовому засіданні представники відповідача не заперечували факт відпрацювання позивачем повної кількості робочих днів у період з січня по червень 2015 року включно, суд вважає, що такі неточності в цілому не впливають на розмір нарахованої заробітної плати за відповідний період.

При цьому, суд також вважає недоречними зауваження представників відповідача щодо неправомірного нарахування позивачем надбавки до посадового окладу в розмірі 1200 грн. у період 21.02.2015 року по 30.04.2015 року, оскільки як підтверджено матеріалами справи відповідні зміни мали місце у штатному розписі, затвердженому в.о. директора видавництва ОСОБА_7 Новий в.о. директора видавництва ОСОБА_2 приступив до своїх обовязків лише 30.04.2015 року і наказом цього ж дня було внесено зміни до штатного розпису в тому числі в частині визначення розміру надбавки до посадового окладу головного бухгалтера, а тому саме з цього дня такі зміни мають застосовуватися.

Роботодавець зобов'язаний перевіряти правильність, повноту та своєчасність виплати працівнику усіх належних йому при звільненні сум і не може покладати відповідальність за це на особу, яка звільняється.

Неправильність нарахування заробітної плати ОСОБА_1 відповідачами належним чином не підтверджена, компетентними органами не виявлена та не встановлена.

Згідно п.2 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням,творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

З огляду на те, що з розрахунку заборгованості, представленого представниками відповідача (а.с. 96) вбачається, що відповідні зміни, що вносились до штатного розпису в частині нарахування надбавки до заробітної плати не враховані, відтак відповідно не враховані і при нарахуванні відпускних (невірно визначено середню заробітну плату за попередній період роботи), суд не може прийняти такий розрахунок як належний доказ на підтвердження розміру заборгованості по заробітній платі.

У судовому засіданні зясовано, що 29.12.2015 року відповідачем перераховано позивачу на вказаний нею розрахунковий рахунок заборгованість по заробітній платі в сумі 17 075,05 грн. з урахуванням нарахованого індексу інфляції та за вирахуванням обовязкових платежів. З розрахунку заборгованості по заробітній платі, представленому представниками відповідача (а.с. 96), вбачається, що розмір нарахованої заробітної плати позивача за спірний період з січня по 07.08.2015 року складає 21 227,03 грн. (15 834,78 грн. (посадовий оклад)+ 2195,22 грн. (надбавка)+1606,40 грн. (відпускні)+індексація 1590,63 грн.), що за вирахуванням обовязкових платежів становить 17 075,05 грн.

Отже, з урахуванням наведених розрахунків суд дійшов висновку, що розмір заборгованості по заробітній платі роботодавця перед позивачем складає 2461,88 грн. з урахуванням вже відрахованих обовязкових платежів (19 536,93 грн. 17 075,05 грн.).

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з п.20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, порушення процедури про банкрутство роботодавця, не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Зазначена правова позиція, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі №6-76 цс 14, в постанові Верховного Суду України від 3 липня 2013 р. у справі № 6-64цс13, в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39цс11, від 21 листопада 2011 р. у справі № 6-60цс11.

Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 року(надалі Постанова КМУ № 100), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

У пункті 5 зазначеного Порядку вказано, що нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. У пункті 8 Порядку зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Судом встановлено, що при звільненні позивача з видавництва, між сторонами не існувало спору про розмір сум, належних позивачу при звільненні. Однак, як відзначають представники відповідача у підприємства була відсутня фінансова можливість здійснити їх виплату.

Виходячи з того, що середньоденний заробіток визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість робочих днів (годин) за цей період, суд відповідно визначив, що середньоденний заробіток позивача складає 166,22 грн. За основу взято червень та липень 2015 року, оскільки в серпні 2015 року позивач була звільнена, тому календарний місяць неповний. В свою чергу, відповідач довідку про належний розмір середньоденного заробітку позивача суду не представив, розрахунки середньоденного заробітку позивача наведені в запереченнях на позов суд не може прийняти до уваги з огляду на те, що сам розрахунок заробітної плати позивача, здійснений роботодавцем, не відповідає дійсності, виходячи з вищевказаних підстав.

Зважаючи на те, що перерахування заборгованості по заробітній платі частково здійснено 29.12.2015 року, за цей період час затримки розрахунку, починаючи з 08.08.2015 року, склав: серпень 2015 року - 15 робочих днів (всього 20, 5 відпрацювала), вересень 2015 року 22 робочих днів, жовтень 2015 року 21 робочий день, листопад 2015 року 21 робочий день і грудень 2015 року по 28.12.2015 року включно 20 робочих днів, що загалом складає 99 днів, шляхом помноження цієї кількості робочих днів на середньоденний заробіток визначений абзацом вище, зрештою визначаємо, що середній заробіток за час затримки розрахунку з дня звільнення по 28.12.2015 року включно складає 16 455,78 грн.

Представниками відповідача не було надано суду іншого розрахунку заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати, не надано і документів, які спростовують розрахунок позивача.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду (правова позиція ВСУ у справі № 6-1207цс16 від 06 липня 2016 року).

Отже, в частині що стосується розміру відшкодування за час затримки розрахунку, починаючи з 29.12.2015 року, то суд з урахуванням положень ч. 2 ст. 117 КЗпП України, враховуючи наявність з цього часу спору між сторонами про розмір належних до виплати сум, їх незначну частку в порівнянні з тим середнім заробітком за час затримки розрахунку за період з 29.12.2015 року по день ухвалення даного рішення в сумі 54 633,74 грн., на який претендує позивач, вважає прийнятним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток у розмірі 2 461,88 грн., тобто в розмірі заборгованості по заробітній платі не виплаченій роботодавцем на даний час.

Таким чином загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що має бути стягнута на користь позивача, складає 18 917,66 грн. (2461,88 грн.+16 455,78 грн.).

При нарахуванні середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд приймає до уваги, що основний розмір заборгованості в сумі, яка належить позивачу за підрахунками роботодавця, перераховано ОСОБА_1 29.12.2015 року. Суд критично відноситься до пояснень представників відповідача та свідка ОСОБА_6 щодо обставин складання акту щодо відмови позивача 05.11.2015 року від отримання заробітної плати, вважає їх сумнівними, оскільки в судовому засіданні з пояснень ОСОБА_1 зясовано, що 05.11.2015 року з самого ранку до Броварської ЦРЛ потрапила її бабуся ОСОБА_8, що підтверджено випискою з історії хвороби, родинний звязок відповідними свідоцтвами про народження, укладення та розірвання шлюбів. Цілий день позивач перебувала в м. Бровари Київської області і не мала можливості зявитись до видавництва. Пояснення ОСОБА_1 підтвердила і свідок ОСОБА_4, яка вказала, що цілий день перебувала разом із позивачем в Броварській ЦРЛ. При цьому, свідок ОСОБА_4 відзначила, що будучи співробітником музею, цього дня мала "бібліотечний день", тобто по суті можливість працювати поза робочим місцем. Зауваження представників відповідача щодо того, що вказані обставини спростовані інформацією наданою Музеєм історичного центру міста Києва (а.с. 219), згідно якої ОСОБА_3 перебувала 05.11.2016 року на робочому місці згідно табелю обліку робочого часу, документи щодо її праці в режимі "бібліотечний день" відсутні, є недоречними, оскільки згідно представленої інформації подібний режим оформлюється відповідним наказом лише при потребі систематичної праці в подібному режимі. Крім того, дотримання/порушення ОСОБА_4 трудової дисципліни не є предметом розгляду даного спору.

При цьому, суд також враховує, що свідок ОСОБА_6 наразі є головним бухгалтером видавництва, однією з тих осіб, що склали та підписали відповідний акт, а тому малоймовірно, що остання могла б заперечувати обставини відмови від отримання заробітної плати позивачем за умови, що попередньо підтвердила в акті протилежне власним підписом.

Крім того, суд також приймає до уваги, що представниками відповідача не представлено доказів на підтвердження можливості видачі саме ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі готівкою і в подальшому дотримання порядку депонування сум не отриманої заробітної плати. Не надано представниками відповідача і доказів того, що позивач письмово повідомлялась про розмір нарахованих їй сум.

Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідачем були порушені строки виплати позивачу заробітної плати, тому в даному спорі підлягають застосуванню положення ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Пунктами 2, 6 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427, із змінами і доповненнями, внесенимипостановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року N 692, передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток.

Позивачем представлено розрахунок компенсації втрати нею частини доходів у звязку з несвоєчасною їхньою виплатою, за яким її розмір складає 3138,64 грн., а також втрат від інфляції, що складає 1803,58 грн. при розрахунку компенсації за затримку розрахунку при звільненні. Представниками відповідача вказаний розрахунок не спростовано, власного розрахунку нарахування вказаних сум суду не надано. Таким чином відповідна компенсація та інфляційне нарахування підлягає стягненню на користь позивача у заявленому розмірі.

У відповідності до п. 10 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1998 року № 794роботодавці зобов'язані в установленому порядку подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них.

В пункті 16 зазначеного вище Положення передбачено, що персональна облікова картка фізичної особи повинна мати таку структуру: 1) частина персональної облікової картки, де зберігаються анкетні дані про фізичну особу: 2) частина персональної облікової картки, що відображає сплату страхового збору (внесків) та стаж роботи фізичної особи: ідентифікаційний номер роботодавця; рік, за який внесено відомості; тривалість трудової або іншої діяльності, яка зараховується до стажу роботи; сума заробітку (доходу), на який нараховується страховий збір (внески) на пенсійне страхування (помісячно); розмір страхового збору (внесків) на пенсійне страхування за відповідний місяць; відомості, які підтверджують наявність особливих умов праці, які дають право на пенсію на пільгових умовах; 3) частина персональної облікової картки, що відображає нарахування, сплату пенсії фізичній особі та надані їй соціальні послуги.

В ході судового розгляду належних доказів на підтвердження факту подання відповідачем до Пенсійного фонду України належних звітів по заробітній платі та ЄСВ за липень 2015 року щодо працівника ОСОБА_1, з яких можливо було б достовірно встановити такі обставини, представниками відповідача так і не було представлено, враховуючи при цьому, що розмір заробітної плати позивача у звітах, які зрештою було подано відповідачем до компетентних органів, не відповідає затвердженому штатним розкладом, зважаючи на те, що подання таких звітів є обовязком роботодавця, а їх неподання порушує права позивача, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що із позивачем вчасно не було проведено розрахунку в день її звільнення, зокрема не виплачено заробітну плату, у відповідний період в її сім'ї мали місце тяжкі обставини - хвороба та смерть її бабусі, пов'язані з цим витрати, у звязку з цим, суд дійшов висновку щодо заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки порушення вказаних трудових прав вплинуло на нормальні життєві устої, в результаті чого позивач отримала моральні страждання.

Тому, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1000 грн., виходячи із засад розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за частину задоволених позовних вимог немайнового характеру про зобовязання подати звіт до ПФУ в сумі 551,20 грн., а також частково задоволених вимог так само немайнового характеру щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 275,60 грн. (п. 36 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну). Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу підтверджені документально відповідними розрахунковими документами та розрахунком таких витрат на суму 4000 грн.

Загальний розмір усіх заявлених вимог майнового характеру склав 62 037,89 грн. (2461,93 грн.+ 3183,64 грн.+ 54 633,74 грн.+1803,58 грн.) В свою чергу, судом задоволено вимоги майнового характеру на загальну суму 26 321,76 грн., тобто на 42,43 %. Позивач звільнена від сплати судового збору в частині вимог про стягнення заробітної плати. Отже, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 263,23 грн. (620,38 грн. 100%; 620,38 грн. х 42,43 %/100%).

Керуючись ст.ст. 88, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державне спеціалізоване видавництво «Україна» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за затримки розрахунку при звільненні, компенсації частини нарахованих, але не виплачених доходів, покладення зобовязання подати звіт та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Державне спеціалізоване видавництво «Україна» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 2461,88 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 18 917,66 грн. з індексацією втрат від інфляції в розмірі 1803,58 грн., що обраховані з урахуванням утриманих податків та інших необхідних обов'язкових платежів, а також компенсацію втрати частини нарахованих, але не виплачених грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 3138,64 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

Зобовязати Державне підприємство «Державне спеціалізоване видавництво «Україна» подати до Пенсійного фонду України звіти по заробітній платі та єдиному соціальному страховому внеску за липень 2015 року щодо працівника ОСОБА_1, номер облікової картки НОМЕР_1 в розмірі обрахованому за затвердженим штатним розкладом посадового окладу та надбавки до посадового окладу.

Стягнути з Державного підприємства «Державне спеціалізоване видавництво «Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4826,80 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Державне спеціалізоване видавництво «Україна» в дохід держави судовий збір у розмірі 263,23 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через даний суд до Апеляційного суду Кіровоградської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Берднікова