Справа № 308/8734/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

04 липня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Боднар О.В., Куштана Б.П.

при секретарі - Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся в суду з вищеказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 травня 2015 року між ним та ФОП ОСОБА_3, яка здійснює свою підприємницьку діяльність в ресторані «Кілікія», була досягнута домовленість про проведення у вказаному ресторані 03 вересня 2015 року весілля його сина ОСОБА_4, на підтвердження чого ним було передано адміністратору ресторану грошові кошти в розмірі 5 000 грн. та складено відповідну розписку про їх отримання. У зв'язку з непередбачуваними обставинами особистого характеру святкування весілля сина виявилось неможливим та було відмінено, і вже на початку червня 2015 року позивач звернувся до адміністратора ресторану «Кілікія» з проханням повернути гроші, на що отримав відмову з посиланням на те, що вказані кошти були завдатком та поверненню не підлягають. Позивач зазначає, існує лише розписка про отримання коштів, в якій не йдеться, що передані ним кошти є завдатком, а тому ОСОБА_2 вважає, що відповідності до вимог ЦК України вказана сума є авансом і підлягає поверненню. Також позивач вважає, що такими неправомірними діями відповідачки йому завдано моральну шкоду. Так, він є пенсіонером, отримує мінімальну пенсію, кошти в сумі 5000 грн., які ФОП ОСОБА_3 відмовилась йому повернути, були і є необхідні йому для забезпечення нормального та достатнього рівня його життя. В зв'язку з ситуацією, що склалась, він був змушений багато разів звертатися до відповідачки з проханням про повернення коштів, а потім за захистом свого порушеного права змушений звернутись до суду. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 2000 грн. Тому просив стягнути з відповідача на його користь суму авансу 5000грн. та моральну шкоду у розмірі 2000 грн., вирішити питання судового збору.

Рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодився з цим рішенням, порушив питання про його скасування та ухвалення нового, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні апелянт скаргу з наведених підстав підтримав.

Відповідач не явився, однак надіслав суду листа, в якому просив справу розглянути в його відсутності та відсутності його представника.

Заслухавши апелянта та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги: жодного договору між ним та відповідачем укладено не було, передана сума є авансом, безпідставно не розглянуті позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди.

Ці доводи є безпідставними.

По справі встановлено, що 16 травня 2015 р. між сторонами було досягнуто домовленість про проведення весілля в ресторані відповідача і позивач в забезпечення виконання свого зобов'язання щодо оплати вартості проведеного весілля дав відповідачу 5 тис. грн., який надав відповідну розписку з додатковою інформацією при проведенні весілля. В подальшому весілля не відбулось, відповідач відмовився повернути позивачу ці гроші, оскільки вважав їх завдатком. Позивач вважає, що це був аванс, який підлягає поверненню і жодних договірних відносин між ними не було. Ці обставини справи сторонами не оспорюються.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року ухвала Закарпатського апеляційного суду від 10 грудня 2015 р., якою оскаржуване рішення залишено без змін, скасована, а справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В цій ухвалі зазначено, що апеляційному суду належить встановити, чи є передані відповідачеві грошові кошти в сумі 5 тис. грн. авансом в розумінні ч.2 ст.570 ЦК України або завдатком у розумінні ч.1 ст.571 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляду справи. Виконуючи зазначену вимогу закону, суд констатує наступне.

Відповідно до:

- ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

- до чч.1,2,3 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Як зазначено, сторони домовились про проведення весілля в ресторані відповідача за певну оплату. Саме ці умови є істотними. Законодавством не встановлено конкретної форми договору для проведення весілля в ресторані. Тому сторони такого договору вільні у виборі його форми.

В день домовленості сторін про проведення весілля ними було підписано розписку, назва якої «Розписка про отримання грошей та додаткова інформація при проведенні весілля» /надалі - розписка/, в якій крім підтвердження факту отримання відповідачем 5 тис. грн. від позивача, міститься загальна деталізація проведенні весілля, зокрема: вартість меню на одну людину, вартість обслуговування, музичний супровід, оформлення залу та ін. Жодного доказу того, що після підписання цієї розписки буде укладено інший письмовий договір позивачем не надано.

Враховуючи зазначені умови та вимоги вищевказаних норм права суд констатує, що між сторонами було укладено договір про надання відповідачем послуг позивачу для проведення весілля у формі зазначеної розписки, яка була підписана його сторонами. В подальшому більш детальна конкретизація умов проведення весілля, зокрема, повна оплата наданих послуг, визначення кількості осіб та т.п. є лише конкретизація цього договору та деталізація досягнутих домовленостей, зазначених в розписці. З цих же міркувань судом не береться до уваги висновки касаційних судових інстанції, на які є посилання в апеляційній скарзі, оскільки вони стосуються попереднього договору, що по даній справі відсутнє.

Відповідно до:

- ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

- ч.ч.1,2 ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Зі змісту розписки слід зробити висновок, що гроші в сумі 5 тис. грн. були надані позивачем відповідачу для забезпечення резервування приміщення ресторану, необхідного для проведення весілля. Тобто, вони були призначені для забезпечення виконання певних зобов'язань відповідача на пропозицію останнього з чим і погодився позивач, надавши відповідачу цю суму. Тому суд констатує, що вказана сума була завдатком, які згідно укладеного між сторонами договору поверненню не підлягає: у п.4 зазначеної розписки зазначено, що завдаток не підлягає поверненню.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги стосовно моральної шкоди, то суд констатує, що моральна шкода відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України відшкодовується особі лише внаслідок порушення її прав. В даному випадку, як вказано вище, порушення прав позивача не було, відповідно, він не має права на відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.307,308,315 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу апеляційною скаргою ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2015 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :