Справа № 304/523/16-ц
Провадження № 2/304/227/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді - Ганька І. І.,

при секретарі Соханич Л.Ю.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» та ОСОБА_2 про визнання припиненим іпотечного договору, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати припиненим іпотечний договір № 371 від 27 липня 2008 року, укладений між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_3 днем 02 грудня 2010 року, у звязку з пропуском іпотекодержателем термінів звернення стягнення на майно поручителя, передбачених ч. 4 ст.559 ЦК України. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27 лютого 2008 року між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № KF 47408, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 60 000 доларів США під 12 % річних строком на пять років з кінцевим терміном повернення не пізніше 26 лютого 2013 року. Виконання зобовязань за вказаним кредитним договором забезпечено іпотекою обєкта незавершеного будівництва, загальною площею 225,14 кв. м. та іпотекою земельної ділянки, площею 0,1600 га, що належать позивачу та знаходяться за адресою: м. Перечин, вул. Сонячна, № б/н. Додатком № 3 від 15 квітня 2008 року до п. 1.1. даного кредитного договору внесено зміни та збільшено суму кредиту до 90 000 доларів США, однак такі не погоджені з поручителем, хоча внаслідок цього збільшився обсяг його відповідальності. Після цього, додатком № 6 від 26 вересня 2008 року знову внесено зміни до п. п. 1.1. та 1.3. кредитного договору, згідно яких збільшено суму кредиту до 190 000 доларів США та відсоткову ставку до 12,5 %. Отже, внаслідок укладення договору іпотеки від 27 лютого 2008 року позивач виступила майновим поручителем за виконання позичальником ОСОБА_2 боргового зобовязання в розмірі 60 000 доларів США, з відсотковою ставкою 12 % річних та терміном його повернення до 26 лютого 2013 року. Крім цього посилається на те, що у 2011 році банк скористався правом дострокового стягнення суми кредиту за кредитним договором у відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та рішенням Перечинського районного суду від 15 березня 2012 року, яке набрало законної сили, такому відмовлено у задоволенні позовних вимог до майнового поручителя та розяснено його право на звернення до суду з вимогою до майнового поручителя виключно в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи наведене вважає, що договір майнової поруки між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_3 припинений в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України, так як боржник припинив виконувати свої боргові зобовязання ще 13 травня 2010 року і з вказаної дати слід було почати відлік шестимісячного терміну щодо звернення з вимогою до поручителя. Таким чином, оскільки позовну заяву про дострокове виконання боргового зобовязання банком подано у 2012 році, а про звернення стягнення на предмет іпотеки лише 10 червня 2013 року, тобто з пропуском шестимісячного терміну звернення з вимогою до поручителя, тому просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову через необгрунтованість такого. Крім цього, додатково вказав, що заборгованість по кредитному договору, яка станом на 23 серпня 2016 року складає 223 234,45 доларів США, навіть частково не погашена, натомість кожного дня збільшується в частині нарахування відсотків по кредиту та пені.

У судовому засіданні ОСОБА_2П як відповідач позов визнав, позицію представника позивача підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Рішенням Перечинського районного суду від 15 березня 2012 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ФольксБанк» в особі Закарпатського регіонального відділення до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № KF 47408 від 27 лютого 2008 року встановлено, що 27 лютого 2008 року між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №KF74708 з додатками, згідно яких останній отримав в якості кредиту грошові кошти на загальну суму 190 000 доларів США для завершення будівництва житлового будинку (а. с. 15-16).

Також встановлено, що з метою забезпечення виконання зобовязань по даному кредитному договору, 27 лютого 2008 року між ВАТ «Електрон Банк» (іпотекодержателем), ОСОБА_2 (боржником) та ОСОБА_3 як майновим поручителем був укладений Іпотечний договір за реєстровим № 340, згідно умов якого остання передала в іпотеку іпотекодержателю наступне майно: земельну ділянку площею 0,16 га, що знаходиться за адресою: м. Перечин, вул. Сонячна, б/н Закарпатської області; та обєкт незавершеного будівництва, загальною площею 225,14 м. кв., готовність якого складає 63 %, що знаходиться за адресою: м. Перечин, вул. Сонячна, буд. № б/н Закарпатської області (а. с. 14).

Крім цього встановлено, що на виконання вимог ст. 19 Закону України «Про іпотеку», 26 вересня 2008 року між правонаступником усіх прав та обовязків ВАТ «Електрон Банк» ВАТ «Фольксбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Фольксбанк», а останнього ПАТ «ВіЕс Банк»), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Додатковий правочин до іпотечного договору, посвідчений приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу та зареєстрований у реєстрі за № 2015, про внесення змін до іпотечного договору, зокрема п. 1 щодо збільшення суми кредиту до 190 000 доларів США і процентів за користування кредитними коштами до 12,5 % річних, продовженням терміну кредитування до 23 червня 2023 року, та п. 2, згідно якого предметом іпотеки є земельна ділянка площею 0,16 га, що знаходиться по вул. Сонячній, б/н в м. Перечин Закарпатської області, та житловий будинок загальною площею 224,7 м. кв., житловою площею 43,5 м. кв., що розташований по вул. Сонячній, № 29 в м. Перечин Закарпатської області (а. с. 46-48, 54-55).

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача ототожнює іпотеку та поруку, посилаючись на ч. 4 ст. 559 ЦК України, як на підстави припинення іпотечного договору від 27 лютого 2008 року. Також обґрунтовує свою позицію рішенням Перечинського районного суду від 15 березня 2012 року, в якому судом достроково стягнуто на користь банку суму кредиту відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, а також відмовлено у задоволенні позовних вимог до майнового поручителя, внаслідок чого після спливу 6 місяців від ухвалення такого порука є припиненою.

Так, вказаним рішенням Перечинського районного суду від 15 березня 2012 року, що набрало законної сили, що позовні вимоги задоволено частково вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Фолькс Банк» (, кор/р 0 у ЛТУ НБУ м. Львова, МФО 325213) заборгованість у сумі 1 472 434 (один мільйон чотириста сімдесят дві тисячі чотириста тридцять чотири) гривень 43 копійки, та судові витрати в сумі 1 475 (одна тисяча чотириста сімдесят пять) гривень 00 коп. як сплачений судовий збір і 120 (сто двадцять) гривень 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Також, даним рішенням вирішено у частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з майнового поручителя відмовити, оскільки за встановлених фактичних обставин справи майновий поручитель-іпотекодавець ОСОБА_3 не може нести солідарну відповідальність разом з основним боржником ОСОБА_2 у вигляді стягнення грошових коштів, а за відповідних обставин (невиконання або неналежне виконання боржником основного зобовязання) іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки майнового поручителя, а у ході судового розгляду позивач по справі даної позовної вимоги не ставив (а. с. 15-16).

Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553-559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постановах по справі № 6-109цс14 від 17 вересня 2014 року та по справі № 6-1534 цс15 від 04 листопада 2015 року, який відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також судом встановлено та визнано сторонами, що станом на 23 серпня 2016 року заборгованість за кредитним договором № KF 47408 від 27 лютого 2008 року ОСОБА_2 не погашена. Дана обставина відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Згідно із ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» та п. 5 Іпотечного договору від 27 лютого 2008 року іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до п. 1.2 додатку № 6 до кредитного договору № KF 47408 від 27 лютого 2008 року та п. 1 Додаткового правочину до іпотечного договору від 26 вересня 2008 року боржник зобовязується виконати основне зобовязання, в т.ч. повернути повністю отриманий кредит (основний борг) не пізніше 23 червня 2023 року (а. с. 13).

Разом з цим, як розяснено у правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року по справі № 6-213цс15, ураховуючи, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), у кредитора за договором залишається право вимоги до боржника, а боржник не звільняється від обов'язку розрахуватися з кредитором, відповідне право вимоги залишається навіть після спливу строку договору.

Згідно п. п. 35 Іпотечного договору від 27 лютого 2008 року іпотека за цим договором припиняється у разі припинення основного зобовязання, реалізації предмета іпотеки відповідно до цього договору та/або закону, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, знищення (втрати) переданої іпотеки, якщо іпотекодавець-майновий поручитель не відновив її, та з інших підстав, передбачених чинним законодавством України (а. с. 14).

Таким чином, враховуючи те, що правова природа іпотеки є відмінною від поруки, зміни до іпотечного договору внесені належним чином, а саме підписані сторонами та є нотаріально посвідченими, основне зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитним договором № KF 47408 від 27 лютого 2008 року ОСОБА_2 не виконане, і, як наслідок, не припинене, тому суд приходить до висновку, що з наведених у позові підстав не може бути припиненим і договір іпотеки.

Також суд відхиляє посилання представника позивача на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року по справі № 6-106цс14, від 17 вересня 2014 року по справі № 6-53цс14, від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-1161цс15, від 22 жовтня 2014 року по справі № 6-101цс14, від 16 березня 2016 року по справі № 6-1301цс15, від 03 лютого 2016 року по справі № 6-1599цс15, від 24 червня 2015 року по справі №6-701цс15, від 09 вересня 2015 року по справі № 6-933цс15, від 02 вересня 2015 року по справі № 6-1085цс15, 02 вересня 2015 року по справі № 6-1077цс15, оскільки такі стосуються не іпотеки, а поруки, як самостійного способу забезпечення виконання зобовязань.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 3 ч. 5, 11, 17, 19 Закону України «Про іпотеку», ст. 11 Закону України «Про заставу», ст. ст. 546, 553-559 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 212-215, 218, 360-7 ч. 1 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» та ОСОБА_2 про визнання припиненим іпотечного договору відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: ОСОБА_5