Єдиний унікальний номер 234/8488/15-ц Номер провадження 22-ц/775/245/2016
Головуючий в I інстанції Марченко Л.М.
Доповідач Новосьолова Г.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новосьолової Г.Г.,

суддів: Мальованого Ю.М., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

09 червня 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Тафієва В.Ф. в інтересах ПАТ «Дельта банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором мотивуючи свої вимоги наступним.

12 жовтня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі ПАТ «Кредитпромбанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №44ДС/079/К10/2007-С за умовами якого, банк надав відповідачки ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 67 500 доларів США з розрахунку 13,60% за користування кредитом на строк з 12 жовтня 2007 року по 11 жовтня 2022 року.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 договору поруки №44ДС/079/П10/2007-С від 12 жовтня 2007 року.

20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, (зареєстрований за №1134 від 20 травня 2013 року приватним нотаріусом Шевченко Д.Г.).

На підставі постанови правління Національного банку України №150 від 02 березня 2015 року року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №51 від 02 березня 2015 року, яким з 03 березня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу Фонду Кадирова В.В.

Відповідач ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконувала, тому станом на 06 квітня 2015 року заборгованість за кредитним договором складає 2 753 234,78 гривень, з яких: сума заборгованості за кредитом - 1 459 463,04 гривень, сума заборгованості за відсотками - 1 293 771, 74 гривень. Звертаючись до суду позивач просить солідарно з відповідачів стягнути суму заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Краматорського міського суду у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає судом першої інстанції матеріали справи досліджені не в повному обсязі, що привело до помилкового висновку у відмові у задоволенні позовних вимог. Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва у 2010 році була стягнута заборгованість за кредитним договором та договір розірваний, а тому у задоволені цих позовних вимог відмовлено. Проте, суд не звернув увагу на наступне. 30 квітня 2015 року до Краматорського міського управління юстиції у Донецької області були надані заява з оригіналами виконавчих листів про відкриття виконавчого провадження. 18 травня 2010 року ВДВС Краматорського міського управління юстиції у Донецької області була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Державним виконавцем 04 жовтня 2015 року винесена постанова про накладення арешту на кошти боржника ОСОБА_1 Суд першої інстанції неуважно розглянув документи стосовно справи Печерського районного суду м. Києва про стягнення заборгованості за кредитним договором у 2010 році. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд першої інстанції закриває провадження, якщо буде встановлено, що набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але потрібно врахувати той факт, що сума позову значно змінилася та ОСОБА_1 не було зроблено нічого для виконання рішення від 05 січня 2010 року. Тому, судом першої інстанції потрібно було стягнути різницю у сумі заборгованості за кредитним договором.

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать телефонограми в матеріалах справи, які зареєстровані у журналі телефонограм за № 5200, 5201 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.4-5,7 Т.2).

До апеляційного суду надійшла заява від позивача про підтримання доводів апеляційної скарги та розгляду справи за їх відсутності (а.с.9 Т.2).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного:

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови « Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК , вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що кредитодавець в особі ВАТ «Кредитпромбанк» скористався правом на судовий захист та отримав поновлення своїх порушених прав та інтересів у вигляді заочного рішення Печерського райсуду м.Києва від 05 січня 2010 року у справі №2-236/2010, з набранням чинності яким кредитні правовідносини між банком та позичальником ОСОБА_1, поручителем ОСОБА_2 були припинені фактом розірвання договору та стягнення повної кредитної заборгованості. Це рішення набуло чинності та виконавчі листи знаходиться на виконанні у ВДВС Краматорського міського управління юстиції.

Але, з таким висновком суду погодитися не можливо з наступних підстав.

Згідно із ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається наступне.

09 червня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 06 квітня 2015 року складає 2 753 234,78 гривень (а.с.1-4).

12 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №44ДС/079/К10/2007-С, за умовами якого банк надає позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 67 500 долларів США строком по 11 жовтня 2022 року включно, процента ставка за кредитом дорівнює 13,60% процентів річних (а.с.5-9).

12 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №44ДС/079/П10/2007-С, за умовами якого поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором (а.с.10-12).

05 січня 2010 року заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва задоволено позовні вимоги ПАТ «Кредитпромбанк», стягнуто на його користь з солідарно ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 12 жовтня 2007 року №44ДС/079/К10/2007-С станом на 16 липня 2009 року в сумі 543 974,77 гривень; стягнуто з солідарно ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 05 червня 2007 року №44/025/К06/2007-С станом на 16 липня 2009 року в сумі 87 667,23 гривень, на загальну суму 631 642,14 гривень та вирішено питання щодо розподілу судових витрат (78-79 Т.1).

22 травня 2013 року ухвалою апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 січня 2010 року повернуто як не подану (а.с.80-81 Т.1).

20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта банк» був укладений договір купівлі - продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Кредітпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредітпромбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредітпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с.25-30).

Згідно з витягом з додатку №1 до вказаного договору передані права вимоги за кредитним договором №44ДС/079/К10/2007-С укладеним з ОСОБА_1 12 жовтня 2007 року, із зазначенням загального розміру грошового зобов'язання за кредитним договором (сума за договором) 67 500 доларів США, з яких фактичний розмір заборгованості за кредитом станом на 21 травня 2013 року складає:

- строкова заборгованість за тілом кредиту 42 000 доларів США;

- прострочена заборгованість за тілом кредиту 20 625 доларів США (а.с.31).

Відповідно до довідки ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором складає 2 753 234,78 гривень (а.с.13).

Крім того, колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що зі змісту рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2010 року, вбачається, що ухвалюючи зазначене рішення суд першої інстанції допустив описку у тексті та зазначив, що заборгованість за спірним кредитним договором складає у сумі 62 625 гривень, ні 62 625 доларів США, що підтверджується копією долученою до матеріалів даної справи позовної заяви банку (а.с.78-80,83-84 Т.1).

Тому, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року виправлена описка в рішенні Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2010 року та зазначено наступне «виправити описку в п'ятому абзаці описової частини рішення правильний розмір суми кредиту як 62 625,00 доларів США та правильну суму заборгованості по основному боргу як 62 625,00 доларів США» (а.с.235 Т.1).

Оскільки рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 січня 2010 року, набуло законної сили, тіло кредиту стягнуто у розмірі 62 625 доларів США солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» , то підстав для повторного стягнення цієї суми на користь позивача немає.

18 травня 2010 року постановою державного виконавця ВДВС Краматорського міського управління юстиції Донецької області, відкрите виконавче провадження за виконавчим листом виданим на підставі рішення Печерського рійного суду м. Києва від 05 січня 2010 року (а.с.111-112 Т.1).

04 жовтня 2010 року постановою державного виконавця ВДВС Краматорського міського управління юстиції Донецької області накладено арешт на грошові кошти у сумі 633 372,14 гривень на всі розрахункові рахунки, які належать ОСОБА_1(а.с.108 Т.1).

Отже, виконання цього рішення проводиться державною виконавчою службою.

06 грудня 2013 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва про заміну сторони у виконавчому провадженні, замінено стягувача ПАТ «Кредитпромбанк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк у виконавчому провадженні ВДВС Краматорського міського управління юстиції згідно виконавчого листа виданого 25 березня 2010 року Печерським районним судом м. Києва» (а.с.85 Т.1).

Виходячи з наведеного вбачається, що кредит у повному обсязі не повернутий, судове рішення яким стягнуто заборгованість за тілом кредиту та відсотків ще не виконано. Доказів про розмір сум сплачених на виконання рішення суду від 05 січня 2010 року відповідачами не надано.

Отже, відсутні підстави для задоволення позову в даній справі в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 62 625,00 доларів США, що еквівалентно сумі 1 459 463,04 гривень.

Крім того, колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції однієї з підстав зазначив, що за рішенням Печерського районного суду м. Києва кредитний договір був розірваний, але з таким висновком погодитися не можливо з наступних підстав.

Згідно копії позовної заяви ВАТ «Кредитпромбанк» звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом про солідарне стягнення за кредитними договорами з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 З резулятивної частини позовної заяви вбачається, що однією із вимог позивача було розірвання кредитних договорів (а.с.83-84 Т.1).

Ухвалюючи рішення Печерський районний суд м. Києва зазначену вимогу не розглянув, про що вбачається зі змісту рішення суду(а.с.78-79 Т.1).

Розглядаючи справу в апеляційному суді від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 надійшла заява, про те що вони звернулись до Печерського районного суду м. Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення стосовно нерозглянутої позовної вимоги про розірвання кредитного договору (а.с.206 Т.1).

05 січня 2010 року заочним рішенням Печерського районного суду Донецької області позов задоволений, про те позовна вимога про розірвання кредитних договорів не розглянута.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду , що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

З рішення Печерського районного суду м. Києва вбачається, що головуючим суддею по першої інстанції була ОСОБА_8

29 вересня 2016 року Постановою Верховної Ради України «Про звільнення судді», ОСОБА_8 звільнено з посади судді Печерського районного суду м. Києва.

Тому, інший склад суду не може ухвалити додаткове рішення по справі, яка була розглянута 05 січня 2010 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Це узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові у справі за №6-1206цс15 від 23 вересня 2015 року.

Виходячи з вищенаведеного вбачається, що оскільки кредит не повернутий та дія договору кредиту не припинена, позивач правомірно нараховує проценти за користування кредитними коштами.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, заборгованість за кредитним договором №44ДС/079/К10/2007-С укладеним з ОСОБА_1 станом на 06 квітня 2015 року складає у сумі 118 140,25 доларів США, що згідно курсу НБУ (100 доларів США - 2330,4799) еквівалентно 2 753 234,78 гривень, з них:

- тіло кредиту 62 625 доларів США, що в еквіваленті складає 1 459 463,04 гривень,

- відсотки 55 515,25 доларів США, що в еквіваленті складає 1 293 771,74 гривень.

з них прострочена заборгованість по даному кредитному договору складає:

- тіло кредиту 28 125 доларів США, що в еквіваленті складає 655 447,47 гривень,

- відсотки 54 663,55 доларів США, що в еквіваленті складає 1 273 923 гривень (а.с.13).

Відповідачі про застосування строку позовної давності не звертались.

З метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи апеляційним судом у виконання приписів ч.4 ст. 10 ЦПК України позивачу було запропоновано та постановлена ухвала про надання розрахунку заборгованості за кредитним договором по місяцям за період з 16 липня 2009 року (станом на цей день Печерським районним судом м. Києва ухвалено рішення від 05 січня 2010 року) по 06 квітня 2015 року.

Позивачем на адресу апеляційного суду Донецької області направлений розрахунок заборгованості за кредитним договором №44ДС/079/К10/2007-С укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 з якого вбачається, що він прийнятий на баланс ПАТ «Дельта банк» 26 червня 2013 року.

Розрахунок заборгованості наданий станом на 25 люте 2016 року, зі змісту якого вбачається, що станом на 26 червня 2013 року (дата договору купівлі - продажу прав вимоги) заборгованість за тілом кредиту складала - 42 000 доларів США, прострочена сума заборгованості за тілом кредиту - 20 625,00 доларів США, заборгованість за відсотками 40 160,98 доларів США.

При цьому, позивачем не надані дані за який час нараховані відсотки у сумі 40 160, 98 доларів США, тому що рішенням Печерського суду м. Києва від 05 січня 2010 року заборгованість за відсотками станом на 16 липня 2009 року була стягнута.

Таким чином, апеляційний суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, але позивач не надав суду відповідного розрахунку про розмір заборгованості за відсотками у сумі 40 160, 98 доларів США, яка утворилась станом на 26 червня 2013 року.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справах, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Апеляційний суд сприяв позивачу в наданні належних доказів по справі, проте, такі докази суду надані не були.

За вказаний обставин суд позбавлений можливості самостійно визначити розмір заборгованості за відсотками за період з 16 липня 2009 року по 26 червня 2013 року, оскільки відсутні документи обліку, відомості про дати та суми нарахування та погашення боргу.

Отже, колегія апеляційного суду вважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками за період з 16 липня 2009 року по 26 червня 2013 року у сумі 40 160,98 доларів США необхідно відмовити.

Проте, з цього ж розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що позивачем з 26 червня 2013 року по 06 квітня 2015 року нарахована заборгованість за відсотками у сумі 15 382, 66 доларів США, з них щомісячно:

118,29 + 733,41+733,41+709,75+733,41+709,75+733,41+733,41+662,43+733,41+709,75+733,41+ 709,75+733,41+733,41+709,75+733,41+709,75+733,41+733,41+662,43+733,41+146,68 (709,75:30 х 6 =146,68).

Відповідно до довідки ПАТ «Дельта Банк» позивач просив стягнути заборгованість станом на 06 квітня 2015 року, згідно курсу НБУ 100 доларів США - 2330,4799 гривень, а тому заборгованість у сумі 15 382, 66 доларів США, еквівалентна 358 489 гривень 80 копійок (15 382,66 х 2330,4799= 358 489, 80).

Тому, колегія судів вважає що, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками за період з 26 червня 2013 року по 06 квітня 2015 року в сумі 358 489 гривень 80 копійок підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_2, то у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Пунктом 3.1 договору поруки від 12 жовтня 2007 року договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором (а.с.11).

Проте у зв'язку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, відповідно до ухваленого рішення Печерським районним судом м. Києва від 05 січня 2010 року, коли з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була стягнута достроково заборгованість за кредитним договором, а саме вся сума по тілу кредиту, відсотків та штрафних санкцій на користь ПАТ «Кредитпромбанк».

20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги.

Отже, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Це узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові у справі за №6-1206цс15 від 23 вересня 2015 року.

Тому, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання , а тому змінився і строк звернення до суду.

Отже, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до поручителя з пропуском цього строку.

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог з вищенаведених підстав.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивач просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 753 234,78 гривень.

Позовні вимоги задоволені у розмірі 358 489,80 гривень, що складає 13 % (358 489,80 х 100): 2 753 234,78 = 13%).

За подання апеляційної скарги позивачем було сплачено 4 019,40 гривень, тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню понесені виплати по сплаті судового збору у сумі 522,52 гривень.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд,-

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 жовтня 2015 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором №44ДС/079/К10/2007 від 12 жовтня 2007 року відмовити.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за відсотками задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за відсотками за кредитним договором №44ДС/079/К10/2007 від 12 жовтня 2007 року за період з 26 червня 2013 року по 06 квітня 2015 року у сумі 358 489 (триста п'ятдесят вісім тисяч чотириста вісімдесят дев'ять) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати у сумі 522,52 гривні.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді