АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/895/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2748/16Головуючий у 1-й інстанції Івко В. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого-судді Прядкіної О.В.,

Суддів: Бутенко С.Б., Пікуля В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Харківського національного університету внутрішніх справ

на заочне рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2016 року

по справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про стягнення витрат повязаних з навчанням,-

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2016 року представник Харківського національного університету внутрішніх справ звернувся до суду з вищевказаним позовом. Вказав, що між позивачем і відповідачем було укладено договір про підготовку фахівця в вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, умовами якого було визначено, що у разі звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ, в межах трирічного терміну перебування на службі, він зобовязувався відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі. 13 вересня 2013 року відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ. У звязку з наведеним, просив суд стягнути з ОСОБА_2 фактичні витрати, повязані з його навчанням, а саме 44 016, 60 грн.

Заочним рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2016 року у задоволенні позову Харківського національного університету внутрішніх справ відмовлено.

Рішення оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції прийшов передчасного висновку, що позивач був зобовязаний запропонувти відповідачу, у досудовому порядку, добровільно відшкодувати фактичні витрати повязані з його утриманням у навчальному закладі, оскільки досудове регулювання спору є правом, а не обовязком позивача.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно Наказу Харківського національного університету внутрішніх справ від 05 серпня 2009 року № 323 о/с, відповідач ОСОБА_2 був зарахований до складу курсантів цього навчального закладу (а.с. 5).

30 серпня 2009 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ, ГУ МВС України в Полтавській області та відповідачем укладений Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (далі - Договір) (а.с. 3).

Відповідно до п. 2.3.6 Договору відповідач зобовязаний у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання, до встановленого трирічного терміну перебування на службі, відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Відповідно до довідки-розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсанта, загальна сума визначених до відшкодування витрат, повязаних з утриманням ОСОБА_2Я з 15 серпня 2009 року по 15 червня 2009 року становить 44 016, 60 грн. (а.с. 7).

15 червня 2013 року Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ № 133 о/с, курсанта факультету підготовки слідчих Харківського національного університету внутрішніх справ лейтенанта міліції ОСОБА_2 відраховано зі складу курсантів Харківського національного університету внутрішніх справ та відкомандировано для подальшого проходження служби до УМВС України в Полтавській області (а.с. 6).

Наказом начальника УМВС України в Полтавській області від 13 вересня 2013 року № 457 о/с, лейтенант міліції ОСОБА_2 звільнений з органів внутрішніх справ України за п. 64 «є» (порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с. 6).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено, що відповідачу було запропоновано у добровільному порядку відшкодувати витрати, повязані з його навчанням, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду, з огляду на наступне.

Стаття 56 Закону України «Про вищу освіту» гарантує випускникам вищого навчального закладу, що їх працевлаштування повинно здійснюватись за направленням вищого навчального закладу відповідно до угоди між замовниками, керівником навчального закладу та випускником.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановлену Кабінетом Міністрів України.

Обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що склалися між сторонами, встановлений п. 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року за № 992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням».

Відповідно до п. 8 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, випускники, які уклади угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років.

Пунктом 14 цього Порядку на випускника покладено обов'язок відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати у разі неприбуття за направленням або відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років.

З урахуванням того, що ОСОБА_2 був звільнений з місця призначення до закінчення встановленого трирічного терміну перебування на службі по закінченню навчання, колегія суддів приходить до висновку про існування правових підстав для задоволення позовних вимог вищого навчального закладу про відшкодування відповідачем вартості навчання у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, згідно із затвердженим розрахунком.

Відповідно до п. 4.1. Договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних із грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напряму, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Відповідно до довідки-розрахунку від 04 червня 2016 року, загальна сума визначених до відшкодування витрат, повязаних з утриманням курсанта ОСОБА_2 за період з 15 серпня 2009 року по 15 червня 2013 року становить 44 016, 60 грн., з яких 11 920, 56 грн. грошового забезпечення, 17 487, 52 грн. продовольчого забезпечення (по 20 травня 2013 року), 3 067, 64 грн. речового забезпечення, 11 540, 88 грн. витрат, повязаних з оплатою житлово-комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Як вбачається з підпису ОСОБА_2 у довідці-розрахунку, останній був ознайомлений з визначеними до відшкодування витратам, повязаними з його утриманням 07 червня 2013 року (а.с. 7).

На спростування наведених розрахунків відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів їх недостовірності, а тому, колегія суддів виходить із їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що досудове врегулювання спору між сторонами є правом, а не обовязком позивача.

Відповідно до п. 4.4. Договору, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 вирішено, що звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Крім того, судом було розяснено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Таким чином, висновок місцевого суду, що відсутність доказів здійснення позивачем заходів для досудового врегулювання спору позбавляє його можливості захисту порушеного права у судовому порядку не узгоджується з наведеними розясненнями Конституційного Суду України, а також приписами ст.3 ЦПК України.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку, що відповідач порушив зобовязання за укладеним між сторонами договором, а тому має у повному обсязі відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Так, підтверджені понесені позивачем судові витрати складаються із судового збору за подання позовної заяви у розмірі 440, 16 грн. (а.с. 1) і подання апеляційної скарги у розмірі 485 (а.с. 78). Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, то понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, п.п.3, 4, ч.1 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ задовольнити.

Заочне рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про стягнення витрат повязаних з навчанням задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ 44 016, 60 грн. (сорок чотири тисячі шістнадцять гривень 60 копійок) в рахунок відшкодування витрат, повязаних з навчанням.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ 925, 16 грн. (девятсот двадцять пять гривень 16 копійок) в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя (підпис) О. В. Прядкіна

Судді: (підпис) ОСОБА_3

(підпис) ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1