АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Справа № 688/3492/16-ц
Провадження № 22-ц/792/2176/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Федорової Н.О.,

суддів - Карпусь С.А., Ярмолюка О.І.,

секретаря - Бондаря О.В.,

з участю: заявника - ОСОБА_1,

представника ДВС - Присяжного О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 5 жовтня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця,

в с т а н о в и л а:

3 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною скаргою. В її обґрунтування зазначив, що вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2010 року засуджено ОСОБА_3 за ст.ст. 286 ч. 2, 135 ч. 1, 70, 75 КК України, та присуджено стягнути з останнього на його користь 1 751 грн. 90 коп. матеріальної шкоди, 50 000 грн. моральної шкоди та 7 000 грн. витрат за надання юридичної допомоги адвокатом, а всього 58 751 грн. 90 коп.

ОСОБА_3 з моменту постановлення вироку і до цього часу сплачено лише 477 грн. 15 коп. Разом з тим, боржник періодично влаштовувався на роботу, однак добровільно не здійснював погашення боргу, що свідчить про свідоме ухилення від виконання цього обов'язку.

15 травня 2013 року він подав до Шепетівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області дублікат виконавчого листа № 1-207, виданий 8 травня 2013 року. Виконавче провадження відкрито державним виконавцем Давидюк В.В.

29 січня 2014 року постановою державного виконавця йому повернуто виконавчий лист без виконання. Дану постанову він оскаржив до суду, в результаті чого її було визнано незаконною.

З травня 2013 року і по теперішній час державним виконавцем так і не виконане судове рішення, а також не застосовано до боржника всіх заходів впливу, передбачених чинним законодавством. Крім того, державним виконавцем самовільно зменшено суму боргу. Такі дії державного виконавця суперечать вимогам Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про виконавче провадження».

А тому, просив суд визнати неправомірними дії та незаконною бездіяльність державної

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції Цідик А.Ю. Провадження № 22-ц/792/2176/16

Суддя-доповідач Федорова Н.О. Категорія: ухвала

виконавчої служби в особі державного виконавця Давидюк В.В. по виконанню виконавчого листа № 1-207/2010 від 8 травня 2013 року з 15 травня 2013 року і по теперішній час.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 5 жовтня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1

Непогоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та направити скаргу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження. Ухвалу вважає такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Не згідний із висновком суду про те, що скарга не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Такий висновок суду суперечить положенням ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

На думку апелянта, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні

Вважає, що його скарга повинна розглядатись судом, який постановив вирок, вирішив цивільний позов у кримінальній справі та видав виконавчий лист.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з мотивів, що в ній зазначені.

Представник державної виконавчої служби Присяжний О.І. покладається на думку суду.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Встановлено, що вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2010 року засуджено ОСОБА_3 за ст.ст. 286 ч. 2, 135 ч. 1, 70, 75 КК України, та присуджено стягнути з нього на користь ОСОБА_1 1 751 грн. 90 коп. матеріальної шкоди, 50 000 грн. моральної шкоди та 7 000 грн. витрат за надання юридичної допомоги адвокатом, а всього 58 751 грн. 90 коп.

8 травня 2013 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області видано дублікат виконавчого листа № 1-207/2010 р.

Зазначений виконавчий лист перебуває на виконанні у державного виконавця Шепетівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Давидюк В.В.

На даний час виконавчий лист залишається невиконаним.

3 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця при виконанні вироку Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області в частині вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як роз'яснив пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 8 постанови № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 7 лютого 2014 року, оскільки судове рішення щодо цивільного позову у кримінальному провадженні ухвалюється не за нормами ЦПК, які лише субсидіарно можуть бути застосовані при його розгляді, а його примусове виконання здійснює державна виконавча служба, то оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби при виконанні вироків, що стосуються вирішення цивільних позовів у кримінальному провадженні, відповідно до статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вказаного, відмовляючи у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби при виконанні вироків, що стосуються вирішення цивільних позовів у кримінальному провадженні, відповідно до ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що скаргу апелянта слід розглядати у порядку цивільного судочинства не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 7 червня 2016 року погодилась з висновком судів усіх інстанцій про те, що спір за скаргою прокурора Кіровоградської області в інтересах стягувача - філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в м.Кіровограді до першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, до боржника, про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, зобов'язання вчинити дії, відповідно до положень норм ЦПК та Закону України «Про виконавче провадження» не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки він має розглядатися в порядку цивільного судочинства судом, який видав виконавчий документ.

Апеляційний суд вважає за необхідне відступити від даної позиції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ (ч.2 ст. 384 ЦПК України).

Отже, вказаними нормами чітко передбачено, що юрисдикційно цивільному суду підсудні скарги на дії, бездіяльність та рішення державного виконавця під час виконання ним судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу, а розглядати їх за територіальною підсудністю повинен суд, який видав виконавчий документ на виконання такого рішення.

Компетенція судів щодо розгляду цивільних справ передбачена у статті 15 ЦПК України. Зокрема, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; 3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження. Суди розглядають справи про оскарження рішень третейських судів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів, про оспорювання рішень міжнародного комерційного арбітражу, а також про визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу.

Висловлюючи дану правову позицію Верховний суд України погодився з тим, що судове рішення, дії з невиконання якого оскаржує прокурор, було ухвалене у порядку кримінально-процесуального закону.

Разом з тим, відносячи вказану справу до цивільної юрисдикції, суд послався на суміжність проваджень цивільної справи та кримінальної справи в частині вирішення цивільного позову.

Натомість таке обґрунтування правової позиції не узгоджується в повній мірі з положенням ст. 383 ЦПК України, яка є спеціальною нормою і імперативно визначає процедуру віднесення справ до цивільної юрисдикції. При цьому, дотримання вказаної імперативної норми не суперечить правилам ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час оскарження дій).

Отже, законом не передбачено розгляд скарг на дії, бездіяльність чи рішення державного виконавця щодо виконання цивільного позову у кримінальній справі за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлена в справі ухвала є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування немає.

Доводи апеляційної скарги на законність судового рішення не впливають і його висновки не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 5 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова