Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4612/16 Головуючий у 1-й інстанції: Курбатова О.М.
Є.У.№ 337/6619/15-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Савченко О.В.,

При секретарі:Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Яна Станіславівна про визнання заповіту недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом. Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його родичка ОСОБА_7, після смерті якої залишилася однокімнатна квартира АДРЕСА_1, яку остання 08 червня 2015 року заповіла сторонній особі ОСОБА_5 Посилаючись на те, що на момент складання вищевказаного заповіту ОСОБА_7 тяжко хворіла, а тому не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, просив суд визнати цей заповіт недійсним на підставі ст.ст.225, 1257 ЦК.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 307, 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що по справі не встановлено обставин, які безспірно свідчили, що на час складання заповіту ОСОБА_7 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. При складенні заповіту порушень вимог закону щодо форми та порядку посвідчення не було, доказів невідповідності змісту заповіту волі покійної не має, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті якого залишилася однокімнатна квартира АДРЕСА_1. (а.с.49).

Вважаючи себе спадкоємцем за заповітом від 16 жовтня 2003 р., ОСОБА_4 подав 23 вересня 2015 року в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 (а.с.54).

За заповітом від 08 червня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С., все своє майно ОСОБА_7 заповіла ОСОБА_5( а.с.41).

Відповідно до медичної довідки про причину смерті ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, причина смерті - серцева недостатність, хронічна ішемічна хвороба серця, артеріальна гіпертензія (а.с.38).

За висновком судово-психіатричної експертизи № 282 від 30.05.2016 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в момент складання заповіту 08.06.2015 р. виявляла ознаки психічного розладу у вигляді помірно вираженого астенічного розладу внаслідок сумісної патології ( судинної - церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба, ішемічна хвороба серця, дисциркуляторна енцефалопатія, тромбофлебіт нижніх кінцівок, лімфостаз, трофічні порушення та залізодефіцитної анемії). В момент складання заповіту 08.06.2015 ступінь психічних розладів був такий, що істотно впливав (обмежував) на її здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними (а.с.126-136).

Будь-яких допустимих доказів, які б спростовували висновки експертизи, позивач суду не надав.

Згідно із ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде установлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені.

Правила зазначеної статті поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що у момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними.

Як зазначено у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із тих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Згідно з постановою Верховного суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, висновки якого є обов'язковими для судів, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність спадкодавця у момент підписання ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджується, що ОСОБА_7 виявляла ознаки психічного розладу у вигляді помірно вираженого астенічного розладу внаслідок сумісної патології, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом дана неправильна оцінка зібраним у справі доказам, являються неспроможними.

Допитані у справі судом першої інстанції свідки послідовно пояснювали у суді, що ОСОБА_7 завжди адекватно сприймала ситуацію, ніколи не виражала будь-яких розладів психіки, ніяких дивацтв в її поведінці ніколи не було. Свідок ОСОБА_8, яка була присутньою 08.06.2015 р. в квартирі ОСОБА_7 напередодні складання заповіту, також показала у суді, що ОСОБА_7 була цілком адекватною, беззаперечно розуміла значення своїх дій, бажала залишити заповіт на користь своєї хрещеної доньки ОСОБА_5, власними коштами розрахувалася з нотаріусом після вчинення оспорюваної нотаріальної дії.

Медична картка амбулаторного хворого ОСОБА_7 не містить записів про неадекватний стан ОСОБА_7, або про якісь психічні розлади.

Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження доводів про вчинення на ОСОБА_7 психічного тиску, відсутність волевиявлення останньої на складання оспорюваного заповіту.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильну оцінку показів свідків являються безпідставними.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це вимагає позивач.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307,308,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: