Справа № 521/8134/15-ц
Провадження №2/521/448/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді Граніна В.Л., при секретарі Янкул Г.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_1, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько - ОСОБА_1 Після його смерті відкрилася спадщина в виді 1/8 частини будинку АДРЕСА_1. За життя померлий склав заповіт, яким заповів 1/8 частину вказаного будинку позивачу - ОСОБА_1 Відповідач, як спадкоємець першої черги до майна померлого, та непрацездатна вдова, має право на обов'язкову частку спадкового майна, незалежно від змісту заповіту. Однак, за життя спадкодавець потребував фінансової та особистої допомоги через свій похилий вік та тяжку хворобу, однак відповідач ухилялася від надання йому такої допомоги та від утримання його до дня смерті. Враховуючи це, позивач просить усунути відповідача від права спадкування за законом.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволені, указав, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 року її чоловік ОСОБА_1 не знаходився в безпорадному стані, так як сам ходив та не був хворим, який постійно лежав в постелі. При цьому указав, що відповідачка постійно підтримувала померлого до його смерті, надавала йому допомогу, а та обставина, що вони фактично не проживали разом постійно не може бути підставою для задоволення позову.

Вислухавши пояснення сторін по справі, свідків, дослідивши надані письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_1 Після його смерті відкрилася спадщина в виді 1/8 частини будинку АДРЕСА_1, яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.07.1994 року.

За життя, а саме 19.09.1994 року, померлий склав заповіт, яким заповів вказане майно своєму сину - ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померлий ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, та перебував у шлюбі по день смерті.

Після смерті ОСОБА_1 позивач та відповідач звернулися з заявами про прийняття спадщинами до нотаріальної контори, як спадкоємці першої черги за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив.

Згідно з ст. 1241 ЦК України, непрацездатна вдова спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Так позивач просить усунути відповідача від права на спадкування за законом майна померлого, посилаючись на те, що відповідач відмовлялася доглядати за своїм чоловіком через його тяжку хворобу та фактичне перебування у безпорадному стані. Позивач вказує, що ОСОБА_2 відмовлялася від спілкування з ОСОБА_1 і наданні йому матеріальної та іншої допомоги, здійснення догляду за ним.

Крім цього, позивач вказує, що з 2006 року по день смерті батька, відповідачка по місцю його проживання ані разу не приходила, в зв'язку з припиненням їхніх сімейних відносин.

Однак, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 3 СК України, подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми з інших поважних причин не проживають спільно.

Стаття 75 СК України роз'яснює права та обов'язки подружжя по утриманню та в ч. 3 вказаної статті встановлено, що непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом або є інвалідом.

Згідно з ст. 1241 ЦК України, непрацездатна вдова спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Розмір обов'язкової частки спадщини може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, відповідач, як непрацездатна вдова, має право на спадкування за законом обов'язкової частки спадку.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує ч.ч. 5,6 ст. 1224 ЦК України, яка передбачає усунення спадкоємця за рішенням суду від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Дане положення поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині.

Згідно із п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги та свідомого невиконання цього обов'язку. Ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, якої він потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Ці обставини суду позивачем не доведено, а навпаки, судом встановлено, що відповідач спілкувалась з чоловіком, перебувала разом з ним у лікарні, купувала йому медичні препарати, годувала та піклувалась за ним.

Крім цього, медичні довідки та медична картка амбулаторного хворого ОСОБА_1, які знаходяться у матеріалах справи, не встановлюють той факт, що померлий за життя перебував у безпорадному стані та потребував допомоги. Цей факт також не було доведено позивачем, хоча відповідно до ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Такі докази не були представлені позивачем. Надані позивачем медичні документи та посилання на те, що померлий був онкохворим не підтверджує його знаходження в безпорадному стані, тому що безпорадний стан в даному випадку це оціночне правове, а не медичне поняття.

Крім того, свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які були допитані у судовому засіданні, не надали жодних істотних даних, які мають правове значення для вирішення спору та встановлення того факту, що померлий перебував у безпорадному стані, який зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли він не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування, відповідно до роз'яснень, даних у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». А навпаки, свідки зі сторони позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_11 показали, що він не був повністю лежачим хворим.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

З аналізу положень ч. 5 ст. 1224 ЦК України вбачається, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. А позивачем не надано доказів, що відповідач усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій для догляду за спадкодавцем. При тому, що в судовому засіданні встановлено і не оспрювалось сторонами, що померлий сам не просив у відповідачки будь якої допомоги.

Посилання позивача на той факт, що відповідач не проживала разом з ОСОБА_1 з 2006 року по день його смерті, ані разу до нього не приходила через припинення їхніх відносин, достеменно суду не доведено. Крім цього, відповідно до судової практики, яка узагальнюється в листі ВССУ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відмічається, що та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги. Важливе значення має обґрунтованість позовних вимог та наявність належних доказів на їх підтвердження, оскільки практика розгляду справ про усунення від права на спадкування свідчить про те, що позови, як правило, є необґрунтованими, тому в їх задоволені суди відмовляють.

Крім того, як зазначено в вищевказаному листі ВССУ, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування, відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Також, як роз'яснив Пленум ВСУ у п.27 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК України.

Позивачем, в порушення вищенаведених приписів, будь-яких доказів того, що відповідач мав можливість, але умисно ухилявся від виконання обов'язку утримання спадкодавця не надано.

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи та норми законодавства, суд вважає, що доводи позивача про те, що відповідач умисно ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував маючи при цьому усі можливості надавати таку допомогу, повністю спростовується матеріалами справи та доказами по справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наданих позивачем доказів на підтвердження тих вимог, які ним були заявлені, не достатньо, а тому у задоволені позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213 ЦПК України, гл.6 ЦПК України, ст.ст. 1224, 1241 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», Пленумом ВСУ Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в десяти денний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий