КОПІЯ
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 676/2978/16-ц
Провадження № 22-ц/792/2242/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів

судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі:

Пастощука М.М. (головуючий)

Купельського А.В., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Лапко Ю.В.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
розглянула у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 27 жовтня 2016 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання підліткових клубів за місцем проживання, третя особа - Кам`янець-Подільська міська рада, про стягнення середнього заробітку за період проходження військової служби.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись в суд з позовом до Кам`янець-Подільської міської ради ОСОБА_1 зазначав, що з вересня 2013 року працював педагогом-організатором, керівником гурткової роботи Об`єднання підліткових клубів за місцем проживання Кам`янець-Подільської міської ради. З 19 травня 2015 року позивач був призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і по цій причині був звільнений з роботи. Трудова книжка в день звільнення видана не була. З 19.05.2015 р. по 05.05.2016 р. ОСОБА_1 був військовослужбовцем строкової служби військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

В порушення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідач не виплатив ОСОБА_1 кошти у розмірі середньомісячного заробітку за весь період служби з 19.05.2015 р. по 05.05.2016 р.

В добровільному порядку виплатити належні позивачу кошти відповідач відмовляється, тому ОСОБА_1 просив суд стягнути з Кам`янець-Подільської міської ради середній заробіток за весь період проходження військової строкової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 19 травня 2015 р. по 05 травня 2016 р.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 16 липня 2016 року замінено відповідача по справі Кам`янець-Поільську міську раду на належного відповідача Об`єднання підліткових клубів за місцем проживання.

Залучено Кам`янець-Подільську міську раду в якості третьої особи.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та вказав, що він був призваний на строкову військову службу в особливий період, а тому на нього поширюються передбачені законом гарантії щодо збереження місця роботи, середнього заробітку на підприємстві, установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути з Об`єднання підліткових клубів за місцем проживання Кам`янець-Подільської міської ради на його користь середній заробіток за період проходження військової строкової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 19 травня 2015 року по 05 травня 2016 року.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 27 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та постановити нове рішення, яким позов задоволити.

На підтвердження незаконності рішення суду зазначається про порушення норм матеріального та процесуального права.

В рішенні суд лише констатував факти прийняття окремих законодавчих актів, а діям та бездіяльності відповідача, який їх не виконав, суд не дав правової оцінки.

Суд не врахував, що по відношенню до інших актів Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» є спеціальним і на період виникнення спірних правовідносин він був і є чинним.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 15.01.2015 р. № 116 гарантії щодо збереження місця роботи /посади/, середнього заробітку на підприємстві, установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності поширено на працівників громадян України, які призиваються на строкову військову службу в особливий період. Гарантії згідно із Законом України від 15.01.2015 р. № 116 встановлені з 08 лютого 2015 р. Таким чином, на момент призову позивача з 19.05.2015 р. і по 05.05.2016 р закон був чинним та підлягав виконанню відповідачем.

Судом не було перевірено законність звільнення позивача з роботи згідно п. 2 ст. 39 Закону України № 116 від 15.01.2015 р., а саме те, що він призивався не в мирний час, а в особливий період. Трудова книжка позивачу була видана лише після закінчення служби/ Робота ОСОБА_1 відповідачем не була запропонована.

В рішенні суд послався на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 14.05.2015 р. № 433 проте не врахував, що позивач на момент введення в дію закону вже був призваний і проходив військову службу.

Суд не врахував, що Закон України № 433 від 14.05.2015 р. лише привів у відповідність норми Кодексу законів про працю України і Закону України Про військовий обов`язок та військову службу» після чого частина третя ст. 119 КЗпП України передбачає однакові гарантії як для працівників, призваних на військову службу у зв`язку з мобілізацією, так і для тих хто призивається на строкову військову службу в особливий період. Обидві категорії працівників підлягають звільненню з роботи зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній мотивів.

Представник Об`єднання підліткових клубів за місцем проживання апеляційну скаргу не визнала, у її задоволенні просить відмовити

Представник Кам`янець-Подільської міської ради апеляційну скаргу не визнала, рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 2 вересня 2013 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду педагога-організатора в Об`єднання підліткових клубів за місцем проживання Кам`янець-Подільської міської ради.

Наказом № 3 від 16.01.2014 р. позивач був переведений з посади педагога - організатора на посаду керівника гурткової роботи.

Наказом № 6 від 18 травня 2015 р. ОСОБА_1 звільнено з роботи за п. 3 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з призовом на військову службу на підставі його заяви та копії повістки про призов на строкову військову службу. Вказаним наказом також передбачена виплата позивачу вихідної допомоги в розмірі двомісячного середнього заробітку відповідно до ст. 21 п. 1 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу».

19 травня 2015 року ОСОБА_1 був призваний на строкову військову службу, яку проходив по 5 травня 2016 року в військовій частині НОМЕР_1 .

Вказані обставини судом першої інстанції встановлені правильно та підтверджуються наявними в матеріалах справи та дослідженими судом доказами.

Давши належну оцінку зібраним по справі доказам суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що гарантії, передбачені ч. 3 ст. 119 КЗпП України, щодо збереження місця роботи, посади, середнього заробітку на позивача не поширюються, оскільки він був звільнений з роботи та призваний на строкову військову службу до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 14 травня 2015 р. № 433-VII , тобто до 11 червня 2015 року.

За таких обставин суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь період проходження військової строкової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 19 травня 2015 р. по 5 травня 2016 р.

Норми матеріального права застосовані судом правильно, порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено. Тому наявні підстави для відхилення апеляційної скарги на підставі ст. 308 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що по відношенню до інших актів Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» є спеціальним і на період виникнення спірних правовідносин він був і є чинним; та, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 15.01.2015 р. № 116, який набрав законної сили з 8 лютого 2015 року гарантії щодо збереження місця роботи /посади/, середнього заробітку на підприємстві, установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності поширено на працівників громадян України, які призиваються на строкову військову службу в особливий період, спростовуються наступними обставинами.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 14.05.2015 р. № 433- VIII, який набрав чинність 11.06.2015 р., було змінено редакцію ст. 36 КЗпП України та викладено у такій редакції підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Вказаним Законом було внесено зміни в ч. 3 ст. 119 КЗпП України, частину 4 с. 119 КЗпП України викладено в новій редакції.

Частина 3 ст. 119 КЗпП України набула такої редакції - за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За попередньою редакцією ч. 3 ст. 119 КЗпП України, чинній на час звільнення ОСОБА_1 з роботи та призову його на строкову військову службу, пільги щодо збереження місця роботи, посади та компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу не передбачалися.

Закон України № 433- VIII, яким внесено зміни до п. 3 ст. 36, ч. 3 ст. 119 КЗпП України, не передбачає поширення його дії в частині надання гарантій передбачених ч. 3 ст. 119 КЗпП України на працівників призваних на строкову військову службу до набрання ним чинності.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 був звільнений з роботи та призваний на строкову військову службу до 11.06.2015 р., суд першої інстанції обґрунтовано відмовив йому у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду від 15.01.2015 р. № 116 V-III, який набрав чинності 08.02.2015 р., частину 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 р. викладено в новій редакції, а саме - за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.

Разом з тим відповідні зміни до Кодексу Законів про працю стосовно гарантій щодо збереження місця роботи (посади), середнього заробітку за громадянами, які призвані на строкову військову службу внесені не були. Тому, враховуючи, що Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 р., зокрема ч. 2 ст. 39, не відповідав Кодексу законів про працю України він не міг застосовуватися до правовідносин, що виникли між сторонами на той час.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що судом не було перевірено законність звільнення позивача з роботи згідно п. 2 ст. 39 Закону України № 116 від 15.01.2015 р., оскільки такі вимоги позивачем в суді першої інстанції не заявлялися.

Інші підстави в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану в інтересах ОСОБА_1 , відхилити.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: підпис

Суддя: підпис

Суддя: підпис

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду М.М. Пастощук

===============================================================

Головуючий у І інстанції Вдовичинський А.В.

Доповідач - Пастощук М.М. Категорія № 55