Ухвала

іменем україни

22 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Кадєтової О.В., Леванчука А.О.,

Мостової Г.І., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Бурлаки Руслана Володимировича, заінтересовані особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду», за касаційною скаргою ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_6, на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаною скаргою, у якій просила визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві (далі - ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві) Бурлаки Р.В. від 04 лютого 2015 року про відкриття виконавчого провадження № № 46334850 та 46334806 на підставі виконавчих листів № 2-2978, виданих Солом'янським районним судом м. Києва 17 грудня 2013 року, про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7 заборгованості за спожиті комунальні послуги на користь КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації» в сумі 6 034 грн 29 коп. та 229 грн 40 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що оскаржувані постанови усупереч положенням Закону України «Про виконавче провадження» не були своєчасно їй направлені, тільки завдяки її зверненню із листом до ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві останнє надало їй їх копії. Крім того, зазначила, що строк пред'явлення до виконання вищезазначених виконавчих листів вже сплив, тому і виносити оскаржувані постанови ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві не мало права, оскільки виключно на підставі ухвали суду стягувач мав право повторно пред'явити виконавчий документ до ВДВС. Крім того, вказала, що в оскаржуваних постановах було вказано про стягнення коштів із заявника в повному обсязі, тобто особисто, тоді як боржників за вказаним рішенням суду і виконавчим документом було троє. Також зазначила, що в постановах вказано стягувачем КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації», але адреса зазначена іншого підприємства - Центру обслуговування споживачів № 2, який не є юридичною особою та стороною у справі.

Посилаючись на те, що у постанові не зазначено підстав для повторного відкриття виконавчого провадження, заявник вважає дії ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві неправомірними.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року, у задоволенні вказаної скарги відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_6, просить скасувати ухвали судів першої й апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Статтею 383 ЦПК Українипередбачено, що учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу в разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавляє останнього права пред`явити виконавчі листи до виконання протягом річного строку з дня його повернення (ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»), для чого ні Законом України «Про виконавче провадження», ні ЦПК України не вимагається прийняття рішення судом.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі листи, видані судом на виконання судового рішення, можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. При цьому виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Судом установлено, що виконавчий лист № 2-2922-1/10, виданий 25 липня 2011 року Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь КП «Дирекція з управління і обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації заборгованості в сумі 3 451 грн 50 коп., 18 жовтня 2011 року повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», 25 грудня 2012 року - на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», 08 вересня 2014 року - на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

04 лютого 2015 року ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46332053 на підставі виконавчого листа № 2-2922-1/10, виданого 25 липня 2011 року Солом'янським районним судом м. Києва, про стягнення на підставі рішення суду, яке набрало законної сили 08 червня 2011 року, з ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь КП «Дирекція з управління і обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації заборгованості в сумі 3 451 грн 50 коп.; зазначено боржником ОСОБА_3 і в цей же день копію постанови направлено боржнику. Разом із тим 15 квітня 2015 року ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме майно боржника.

04 лютого 2015 року ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого 17 грудня 2013 року Солом'янським районним судом м. Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь КП «Дирекція з управління і обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації заборгованості в розмірі 229 грн 40 коп.; зазначено боржником ОСОБА_3 і в цей же день копію постанови направлено боржнику.

Також установлено, що 12 лютого 2015 року ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, згідно з якою виконавче провадження № 46334850 було приєднано до виконавчого провадження № 48865891.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно виходив із того, що підстав, передбачених ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» для відмови у відкритті виконавчого провадження, у державного виконавця не було, при цьому обґрунтовано визнав безпідставними твердження заявника про те, що на момент відкриття виконавчого провадження закінчилися строки пред'явлення виконавчого документа до виконання, зазначивши ч. 3 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення (1 рік).

На спростування доводів заявника про протиправність дій державного виконавця щодо зазначення в оскаржуваних постановах лише її однієї боржником, суд правильно послався на ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою право на пред`явлення виконавчого документа для виконання щодо будь-кого з боржників належить саме стягувачу при визначеному солідарному порядку примусового виконання рішення суду.

Крім того, суд обґрунтовано відхилив доводи заявника щодо необхідності здійснити заміну стягувача, застосувавши процедуру правонаступництва, правильно зазначивши, що зміна відбулася виключно в назві стягувача: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» змінило свою назву з Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації на підставі рішення Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року.

Стосовно доводів заявника про несвоєчасність вручення йому оскаржуваних постанов суд правильно урахував, що хоча у справі й відсутні відомості про отримання боржником їх копій, проте сторони не заперечували, що рішення суду до цього часу не виконано.

Так, на підставі наявних у справі доказів суд правильно установив, що відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець за заявою стягувача прийняв виконавчий лист, за яким не закінчився строк його пред'явлення до виконання, який відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений він до виконання до належного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець у передбачений цією статтею строк виніс відповідні постанови, зміст яких ґрунтується на положеннях закону, і вчасно направив їх боржнику.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним, законним та обґрунтованим є висновок суду про відмову у задоволенні вказаної скарги, адже, як правильно зазначив суд, оскаржувані постанови були прийняті з дотриманням положень Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець відкрив виконавче провадження на виконання виконавчих документів, строк пред'явлення до виконання яких закінчився, пославшись на п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 23, п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження.

Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець на порушення вимог закону та рішення суду неправомірно здійснив стягнення коштів не солідарно, а в повному обсязі із заявника окремо, апеляційний суд правильно визнав такими, що суперечать матеріалам справи, а також положенням ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом із тим на спростування доводів апеляційної скарги про те, що державний виконавець не замінив сторону виконавчого провадження - стягувача КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації на Центр обслуговування споживачів № 2, апеляційний суд правильно зазначив, що на час відкриття виконавчих проваджень державному виконавцеві не було відомо про перейменування КП «Дирекція з управління і обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації на КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва, крім того, така заміна здійснюється судом у порядку, передбаченому ст. 378 ЦПК України, за його поданням чи за заявою сторони виконавчого провадження.

Наведені в касаційній скарзі доводи аналогічні за змістом доводам скарги по суті вимог та апеляційної скарги заявника, які суди обґрунтовано спростували, вони не впливають на правильність висновків судів та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_6, відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: О.В. Кадєтова

А.О.Леванчук

Г.І.Мостова

О.В.Ступак