18.11.2016 227/2696/16-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2016 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Хоменко Д.Є.,
при секретарі Малашко С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
06.07.2016 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власником будинку № АДРЕСА_1 Донецької області, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку. 01.03.2001 року одружилась та змінила прізвище з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_2». В будинку зареєстрована позивач, її син ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1., яка не мешкає в зазначеному будинку від дня реєстрації по теперішній час. Позивач вимушена сплачувати зайві комунальні послуги, які нараховуються відповідно до зареєстрованих осіб, відповідач також не приймає участі щодо утримання будинку.
Просить визнати ОСОБА_1., ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1
Позивач в судове засідання не з'явилась, але надала заяву в якій просить розглянути справу без її участі, просила суд задовольнити позовні вимоги, а також викликати відповідача через оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр».
Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, викликалась до суду за допомогою пошти та об'явою про виклик до суду в якості відповідача в газеті «Урядовий Кур'єр» № 211 від 10.11.2016 року.
Отже на підставі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини не явки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд визнав причини неявки відповідача неповажними та ухвалив розгляд справи провести за його відсутністю на підставі наявних у справі доказів.
Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 15.07.1993 року, гр. ОСОБА_4 купила житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: Донецька область, АДРЕСА_1.
Копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 01.03.2001 року, актовий запис № 2 підтверджується факт того, що гр. ОСОБА_4 одружилась та змінила прізвище на «ОСОБА_2».
Власником будинку, відповідно до копії технічного паспорту на садибний житловий будинок № АДРЕСА_1, складений 18.11.2010 року, також є ОСОБА_4., тобто вищевказаний будинок належить позивачу на праві приватної власності.
Згідно довідки про склад сім'ї, виданої виконавчим комітетом Золотоколодязької сільської ради № 543 від 13.06.2016 року, гр. ОСОБА_1. дійсно зареєстрована за адресою: Донецька область, АДРЕСА_1, але не проживає.
В справі маються копії актів про не проживання особи за місцем реєстрації від 20.02.2015р., 12.08.2015р., 31.12.2015р., 21.06.2016р., відповідно до яких, починаючи з 12.02.2015 року гр. ОСОБА_1. фактично не мешкає у спірному будинку.
Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, встановлені підстави звільнення від доказування, а саме: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини
Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст.64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Відповідно до ст.71 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР, визначається наступний порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням: визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Виходячи з положень ст.71 ЖК України та роз'яснень, що містяться в пп.10 і 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України", право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. В разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) цей строк може бути продовжений судом.
Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 405 ч.2 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідач до суду не з'являлась, тому була викликана через оголошення в газеті "Урядовий Кур'єр» № 211 від 10.11.2016 року, але до суду також не з'явилась.
Таким чином у суду не має підстав для сумніву в наданих відомостях позивача, зібрані по справі дані підтверджують факт не проживання відповідача в будинку позивача з 20.02.2015 року, відповідно до складеного акту, що є підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням.
На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 182,321,405 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 213, 215, 223-227 ЦПК України, ст.ст. 322, 815 Цивільного кодексу України, ст.ст.64,71,72 Житлового Кодексу Української РСР, ст.ст. 3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1.н., такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення судом першої інстанції заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Копію заочного рішення направити сторонам по справі.
Рішення надруковано у нарадчій кімнаті в одному примірнику.
Суддя Д.Є. Хоменко