Справа № 404/8304/13-ц
Номер провадження 2/404/2582/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

за участі секретаря - Чайка О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Вектор Плюс до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач у вересні 2013 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, яким просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №030/04.08/71-452К від 10.04.2008 року , яка складає 57 210, 54 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає- 457 283, 85 грн. , а саме: заборгованість по основній сумі кредиту 44 148,59 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 352879, 68 грн.; заборгованість за процентами -7813, 87 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 62456, 26 грн.; заборгованість за нарахованою комісією - 0,00 грн.; нарахована пеня - 5248, 08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає -41947,90 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки , а саме квартиру за номером 4, яка знаходиться у м.Кіровограді, на вулиці Миру ,6, та яка належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_2 10 квітня 2008 року по реєстру №1234 та зареєстрованого в реєстрі правочинів за №2823619, загальною площею 54, 45 кв.м., в тому числі житлової площі 32,0 кв.м., шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб"єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій та стягнути понесені ними судові витрати 3441,00 грн.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м Кіровограда від 30.01.2014 року зазначений позов був задоволений та 18.03.2014 року представником позивача отримано виконавчий лист для пред»явлення до виконання.

10.12.2015 року державним виконавцем ВДВС Кіровоградського МУЮ на підставі п.8 ч.1 ст.ст.49, 50 ЗУ»Про виконавче провадження» , провадження з примусового виконання виконавчого листа №404/8304/13-ц ,закінчено, заборгованість по кредиту відсутня.

12 липня 2016 року згідно ухвали Кіровського районного судум. Кіровограда , за заявою відповідача , зазначене заочне рішення від 30.01.2014 року , скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Під час розгляду справи в загальному порядку представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю .

Відповідач, зокрема його представник також подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, у задоволенні вимог просив відмовити повністю, так як позивач не має правосуб»єктивності в кредитних правовідносинах , які існували між відповідачем та ПАТ «Сведбанк» . При цьому, врахувати позицію Верховного Суду України висловлену по справі №3-477г16 від 25.05.2016 року .

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

10 квітня 2008 року між ВАТ " Сведбанк" та ОСОБА_1 укладено договір №030/04.08/71-452К, відповідно якого позичальнику було надано кредит в сумі 44 188,00 доларів США на строк по 10 квітня 2038 року, включно, зі сплатою процентів за користування кредитом та виконанням зобов"язань у повному обсязі.

28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк", яке виступає правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Сведбанк", яке в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку "ТАС-Комерцбанк", та Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" укладено Договір факторингу №15.

Відповідно до п. 2.1, 2.2. ОСОБА_3 відсутупає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації.

Крім того, 28.11.2012 року між ПАТ " Сведбанк", яке виступає правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Сведбанк", яке в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку "ТАС-Комерцбанк" та Товариством з обмеженою відповідальнісю ТОВ " ФК "Вектор Плюс" укладено Договір про відступлення прав за іпотечними договорами.

Відповідно до п.1.1, 1.2. сторони домовились, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі ОСОБА_3 факторингу від 28 листопада 2012 року №15, укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим ОСОБА_3. Первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права за Іпотечними договорами, перелік яких наведено у Додатку №1 до цього ОСОБА_3 (а.с.28-32).

ОСОБА_4 із Додатку №1 ОСОБА_3 про відступлення прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року до переліку кредитних договорів включено Кредитний Договір № 030/04.08/71-452К від 10.04.2008 року, де позичальником є ОСОБА_1 та Іпотечний договір від 10.04.2008 року, де Іпотекодавцем також є ОСОБА_1 (а.с.33).

14 грудня 2012 року за вих. №0029741 на адресу ОСОБА_1 направлено представниками ПАТ " Сведбанк " та ТОВ " Факторингова компанія "Вектор Плюс" повідомлення про відступлення права грошової вимоги (а.с.27).

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

ОСОБА_4 ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Банк зобов"язання за вказаним вище кредитним договором перед відповідачем виконав у повному обсязі.

У відповідності ст. 533 ЦК України грошове зобов"язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов"язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

ОСОБА_4 з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов"язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця-гривня.

В свою чергу, відповідач зобов'язання перед позивачем належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 10.03.2013 року мав заборгованість у розмірі 57210, 54 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складала- 457283, 85 грн. , а саме: заборгованість по основній сумі кредиту - 44148,59 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 352879, 68 грн.; заборгованість за процентами -7813, 87 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 62456, 26 грн.; заборгованість за нарахованою комісією - 0,00 грн.; нарахована пеня - 5248, 08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає -41947, 90 грн., розрахунок якої додається ( а.с. 26 ).

Відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов"язання може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 10.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк", яке виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку "ТАС- Комерцбанк" та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір, відповідно до якого передано в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: квартиру за номером 4, яка знаходиться у м.Кіровограді, на вулиці Миру ,6 . Предмет іпотеки належить Іпотекодавцям на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 10 квітня 2008 року по реєстру №1234 та зареєстрованого в реєстрі правочинів за №2823619 (а.с.18-22 ).

ОСОБА_4 ч. 1 ст. 33 Закону України " Про іпотеку " N 898-IV від 05 червня 2003 року, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 3 ст. 33 вказаногоЗакону України N 898-IV від 05 червня 2003 року, передбачено способи звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 цього ж Закону на іпотекодержателя покладається обов'язок надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення встановленої форми.

27.08.2013 року ТОВ " ФК "Вектор Плюс" на адресу відповідача направлено письмову досудову вимогу щодо виконання договірних зобов"язань (а.с.38-39, 40, 41).

Вимога ТОВ " ФК "Вектор Плюс" відповідачем, у визначений термін, виконана не була.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем, відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" та п. 11, 12, 12.3, 12.3.1 Іпотечного договору від 10 квітня 2008 року, у іпотекодержателя, позивача по справі, виникло право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, як іпотекодержатель не реалізував своє право у безспірному порядку (п. 12.2 Іпотечного договору від 10 квітня 2008 року), він має право звернутися до суду з метою звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до положень ст. 39 Закону України "Про іпотеку".

Стаття 39 Закону України "Про іпотеку"N 898-IV від 05 червня 2003 року містить вимоги щодо рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, у рішенні має бути вказаний загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

ОСОБА_4 п. 6 ст. 38 Закону України " Про іпотеку ", ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Разом з цим, судом також з»ясовано, що після пред»явлення позову до відповідача -10.09.2013 року , в період виконання заочного рішення суду від 30.01.2014 року , відповідач під час примусового його виконання сплатив заборгованість по зазначеному кредитному договору, що підтверджено довідкою позивача №3948-511625 від 29.10.2015 року ( а.с. 152), в зв»язку з чим зобов»язання ОСОБА_1 по даному договору припинені, та ВДВС 10.12.2015 року закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №404/8304/13-ц, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда від 18.03.2014 року ( а.с. 135).

Таким чином, щодо вимог банку про звернення стягнення відмовляє, так як на момент розгляду справи, тобто після скасування заочного рішення , будь-які договірні відносини між банком та відповідачем відсутні, зобов»язання ОСОБА_1 по договору припинені.

При цьому, суд враховує, що відповідачем задоволено вимоги банку були після пред»явлення позову , а тому за заявою позивача, зокрема представника , суд присуджує із відповідача на користь банку понесений ними судовий збір в розмірі 3441,00 грн., як за майновий спір .

ОСОБА_4 роз'яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості тощо). Вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави, пред'явлена до звернення до суду з вимогою про виконання основного зобов'язання, оплачується судовими збором як вимога майнового характеру. При цьому ціна позову визначається розміром виконання, на яке претендує заставодержатель за рахунок заставленого майна.

Заперечення відповідача про те, що позивач не має правосуб»єктивності в кредитних правовідносинах , які існували між відповідачем та ПАТ «Сведбанк» , з посиланням на позицію Верховного Суду України висловлену у постанові по справі №3-477г16 від 25.05.2016 року, суд не приймає, оскільки стосовно суб'єктного складу спірних правовідносин слід зазначити, що у частині третій статті 1079 ЦК вказано, що фактором (як і кредитодавцем у кредитному договорі згідно з частиною першою статті 1054 ЦК) може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові операції.

За визначенням термінів, наведеним у пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року N 2664-III зі змінами та доповненнями (далі - Закон), фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну або декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 Закону).

За змістом частини першої статті 4 вказаного Закону факторинг є фінансовою послугою.

При цьому, частинами першою, другою статті 7 Закону передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 28 зазначеного закону до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (в редакції закону до 04.07.2012р. - Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України) відноситься видача фінансовим установам відповідно до законів з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг відповідних дозволів, а також ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг та затвердження умов провадження діяльності з надання фінансових послуг, здійснення яких потребує відповідної ліцензії чи дозволу, та порядок контролю за їх додержанням.

У статті 34 вказаного Закону передбачений вичерпний перелік фінансових послуг, які підлягають ліцензуванню, у який фінансові послуги з факторингу не входять.

Із матеріалів справи встановлено, що ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс є фінансовою установою, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію фінансової установи від 16.11.2012р. серії ФК №357 ( а.с.28).

Отже, виходить, що фінансова послуга факторингу на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2012 року, згідно закону, не підлягала обов'язковому ліцензуванню, компетентним органом прийнято рішення про можливість надання такої фінансової послуги ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс без отримання ліцензії, тому доводи відповідача в частині того, що позивач не має права вимоги через відсутність ліцензії на надання послуг факторингу є безпідставними.

Положення ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02 березня 2015 року № 222-VIII, який набрав чинності з 28.06.2015 року, відповідно до якого ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності як надання фінансових послуг, до даних правовідносин не застосовуються з огляду на приписи статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Оскільки право вимоги ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс на звернення стягнення за спірним кредитним договором набув до прийняття Закону від 02 березня 2015 року № 222-VIII, то він не може бути застосований.

Тому, і посилання відповідача на подану правову позицію також не приймаються.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3,10,11,60, 88, 212-215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Вектор Плюс до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки- відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Вектор Плюс () внесений судовий збір в розмірі -

3441 , 00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області.

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда