Справа № 500/307/16-ц
Провадження № 2/500/201/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого - судді Смокіної Г.І.,

при секретарі - Яковенко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Територіальний сервісний центр МВС України №5144, про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Територіальний сервісний центр МВС України №5144, про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, мотивуючи свої вимоги тим, що у період шлюбу, укладеного 10.06.1995 року між ним та ОСОБА_2, було придбано автомобіль «Лексус RX 400», реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 видано 04.01.2013 року на ім'я ОСОБА_2 Після фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем у вересні 2015 року, за взаємною згодою, зазначений автомобіль залишився у його користуванні. 20.01.2016 року позивач виявив, що автомобіль зник з місця стоянки за місцем його проживання, про що він звернувся до органів національної поліції, де було встановлено, що зазначеним автомобілем заволодів ОСОБА_3 Також 20.01.2016 року позивачу стало відомо, що 19.01.2016 року в територіальному сервісному центрі МВС України №5144 між відповідачами був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу №215, автомобіль зареєстрований на ім'я ОСОБА_3 та виданий реєстраційний номер НОМЕР_2. Крім цього, 20.01.2016 року позивачу стало відомо, що заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.08.2014 року шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_2 розірвано, у зв'язку з чим 21.01.2016 року ним було подано заяву про скасування вказаного заочного рішення. ОСОБА_3 дав пояснення в Ізмаїльському відділі поліції ГУНП в Одеській області про те, що договір купівлі-продажу автомобіля укладено фіктивно, наміру придбати цей автомобіль він не мав та не сплачував ніяких коштів ОСОБА_2 Враховуючи зазначені обставини, позивач просить визнати недійним договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля «Лексус RX 400», держзнак НОМЕР_3, кузов НОМЕР_5 за №215 від19.01.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в територіальному сервісному центрі МВС України №5144, оскільки автомобіль придбаний у період шлюбу з ОСОБА_2, є спільною сумісною власністю подружжя, договір укладений ОСОБА_2 без згоди позивача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, додатково пояснив, що до укладення договору купівлі-продажу 11.12.2015 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 на зазначений автомобіль замість втраченого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, хоча воно не було втрачено, а весь час знаходилося та знаходиться у позивача. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.04.2016 року заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.08.2014 року скасовано, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, отже ОСОБА_2 розпорядилась автомобілем без згоди позивача, перебуваючи у шлюбі. Крім того, на час укладення договору ОСОБА_3 знав про належність автомобіля подружжю, договір укладено з метою уникнення в майбутньому розподілу майна подружжя, в тому числі спірного автомобілю, що підтверджено матеріалами кримінального провадження.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з тих підстав, що ОСОБА_2 вважала автомобіль її особистою власністю, договір уклала з метою погашення боргів, пов'язаних із здійсненням нею підприємницької діяльності, на момент укладення договору їх шлюб було розірвано згідно заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.08.2014 року. Додатково пояснила, що ОСОБА_3 є близьким другом старшої доньки сторін, зі слів ОСОБА_2 гроші за договором купівлі-продажу вона від ОСОБА_3 отримала в повному обсязі. Не заперечувала той факт, що сторони проживають окремо з вересня 2015 року.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, пояснень чи заперечень від нього не надходило.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні письмові матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.11 ЦПК України).

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.06.1995 року згідно свідоцтву про одруження, виданому 10.06.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради народних депутатів Одеської області, актовий запис № 308.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрарайонного суду Одеської області від 07.08.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.115).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.04.2016 року заочне рішення Ізмаїльського міськрарайонного суду Одеської області від 07.08.2014 року скасовано та ухвалене нове, яким розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 10.06.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради народних депутатів Одеської області, актовий запис №308 (а.с.116-118).

Під час перебування у шлюбі сторонами був придбаний автомобіль «Лексус RX 400», реєстраційний номер НОМЕР_3, кузов НОМЕР_5, зареєстрований 04.01.2013 року на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на ім'я ОСОБА_2 (а.с.11).

Відповідно до ч.ч.3,4 статті 368 ЦК України та ч.ч.1,2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, спірний автомобіль було придбано в період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя.

Доказів того, що автомобіль придбано в період шлюбу за особисті кошти відповідача ОСОБА_2 та є її особистою приватною власністю, суду не надано.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

19.01.2016 року в територіальному сервісному центрі МВС України №5144 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №215 від 19.01.2016 року (а.с.10), на підставі якого автомобіль «Лексус RX 400», держзнак НОМЕР_1, кузов НОМЕР_5, зареєстрований на ім'я ОСОБА_3 та видано новий реєстраційний номер НОМЕР_2.

Згідно ч.1 ст.203 Цивільного Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України у разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку вбачається, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року (справа № 6-1912цс15).

В судовому засіданні встановлено, що 11.12.2015 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 на спірний автомобіль замість свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на підставі заяви від 10.12.2015 року (а.с.81).

19.01.2016 року в територіальному сервісному центрі МВС України №5144 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №215.

Договір купівлі-продажу транспортного засобу №215 від 19.01.2016 року укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у період шлюбу без згоди на його укладення ОСОБА_1

З матеріалів кримінального провадження № 0000218, зокрема пояснень ОСОБА_3 (а.с.40) вбачається, що ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_3 з пропозицією укласти договір купівлі-продажу автомобіля з метою уникнути в майбутньому його розподілу, про належність автомобіля до спільного майна подружжя ОСОБА_3 знав, ніяких коштів за договором ОСОБА_2 не передавав.

Вказана обставина підтверджена постановою про закриття кримінального провадження від 23.05.2016 року (а.с.114), яка набрала законної сили.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_2 здійснила відчуження спірного автомобілю, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, у період шлюбу без згоди на це ОСОБА_1, в свою чергу, ОСОБА_3 на час укладення договору купівлі-продажу про належність автомобіля подружжю на праві спільної сумісної власності та відсутність згоди на його продаж другого з подружжя знав, суд дійшов висновку про недобросовісність дій відповідачів при укладенні оспорюваного договору, тому вважає позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу №215 від 19.01.2016 року підлягаючим задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно квитанції від 25.01.2016 року (а.с.1) ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 551,20 грн., тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір по 275,60 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60,209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст.203,215, 368,369 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 65 СК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Територіальний сервісний центр МВС України №5144, про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу «Лексус RX 400», реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_5 за №215 від 19.01.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в Територіальному сервісному центрі МВС України №5144.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 275,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 275,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Г.І.Смокіна