АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Білич І.М.

ПоливачЛ.Д.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 9 березня 2016 року, -

у с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 9 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Представник позивача, зокрема, посилаються на ті обставини, що суд першої інстанції дійшов помилково висновку про необґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 307 968,03 грн., що наявна станом на 28 липня 2015 року.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Дельта Банк» - Стрикаль С.В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_5 апеляційну скаргу просив відхилити, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 9 березня 2016 року залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_3, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутність на

_____________________________________________________

Справа № 753/16672/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/7331/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Трусова Т.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її задоволення виходячи з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 5 травня 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 110/ПВ-06, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 57000,00 доларів США на строк з 5 травня 2006 року по 4 травня 2016 року (а. с. 4-8).

Згідно з умовами, визначеними у пунктах 1.5., 1.6., 1.7. кредитного договору, за користування кредитними коштами позичальник сплачує банку проценти за процентною ставкою 10,75 % річних, комісію за надання кредиту в розмірі 1 % від суми кредиту, комісію за управління кредитом в розмірі 0,1 % від суми кредиту та комісію за видачу готівкових коштів в розмірі 0,3 % від суми кредиту.

Відповідно до пунктів 4.3.3., 6.1. договору банк має право переглянути умови кредитування, в тому числі процентну ставку та комісії, про що повідомляє позичальника в письмовій формі за 10 календарних днів до введення в дію зазначених змін.

Сторони договору погодили, що погашення кредиту буде здійснюватися позичальником щомісячно, по 10 число, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, частками у розмірі не менше 475 доларів США (п. 2.4. договору).

Відповідно до умов, визначених у пунктах 2.6., 2.7., 2.8. кредитного договору, проценти за користування кредитом та комісія за управління кредитом нараховуються у валюті кредиту і сплачуються по 10 число кожного наступного місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів та комісії.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 5 травня 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 110/ПОР/2-06, відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором (а. с. 9).

Пунктом 10 договору поруки визначено, що він діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору боржником та поручителем.

13 червня 2010 року ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Український промисловий банк» та Національний Банк України уклали тристоронній договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку (а. с. 21-26).

На підставі вищевказаного договору та у відповідності з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України ПАТ «Дельта Банк» набув права кредитора у зобов'язаннях, що виникли з кредитного договору та договору поруки, укладеними між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_2

Судом встановлено, що по травень 2014 року включно позичальник ОСОБА_3 належним чином виконував зобов'язання по поверненню кредиту, сплати процентів та комісій, а з червня 2014 року будь-які сплати за кредитним договором припинив (а. с. 150-153).

Листами від 26 серпня 2015 року позивач повідомив позичальника та поручителя про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором, заявивши вимогу про її сплату (а. с. 15, 16, 17-20), а 31 серпня 2015 року подав позов до поручителя про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимога позивача про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором ґрунтується на положеннях пунктів 4.3.4., 6.2. кредитного договору, відповідно до яких невиконання або неналежне виконання позичальником та/або його поручителями умов договору надає банку право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за фактичний період користування ним, комісій, штрафних санкцій та інших платежів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено розміру заборгованості за кредитним договором.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, ухвалене у справі судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частина 2 ст. 554 ЦК України визначає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Положеннями ст. ст. 526, 527 ЦК України закріплений обов'язковий характер зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому, вимагати дострокового повернення, частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно з детальним розрахунком заборгованості, відповідач ОСОБА_3 станом на 28 липня 2015 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість у розмірі 307968,03 грн. (259789,28 грн. + 34703,30 грн. + 13475,45 грн.), і яка складається з: 259789,28 грн. - тіло кредиту; 34703,30 грн. - відсотки; 13475,45 грн. - комісія за ведення кредиту (а. с. 14).

Також у матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості, виконаний станом на 3 березня 2016 року, згідно якого загальний розмір заборгованості становить 518715,88 грн., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту - 315703,96 грн.; заборгованість по процентам - 62519,75 грн.; заборгованість по комісіям - 24152,71 грн.; пеня - 109826,76 грн.; 3% річних від суми простроченого тіла - 4947,61 грн.; 3% річних від суми простроченого тіла - 1565,09 грн.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки ПАТ «Дельта Банк» заявлені позовні вимоги на загальну суму 307968,03 грн. (розмір заборгованості станом на 28 липня 2015 року) та вказані вимоги не збільшувалися в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 31 ЦПК України, колегією суддів береться до уваги розрахунок заборгованості в довідці від 28 липня 2015 року (а. с. 14).

Інший наданий позивачем розрахунок заборгованості, виконаний станом на 3 березня 2016 року, охоплює більший період нарахування заборгованості та не береться апеляційним судом до уваги.

На викладені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого його висновки в цій частині є необґрунтованими.

У зв'язку з викладеним апеляційний суд вважає, що відповідач

ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 307968,03 грн., яка підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Заперечення сторони відповідача про те, що кредитна заборгованість нарахована банком не вірно, колегія суддів оцінює критично, оскільки зазначені обставини спростовуються матеріалами справи. Відповідач не навів конкретних помилок, неточностей чи безпідставних нарахувань кредитної заборгованості.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 1.3. кредитного договору передбачено, що дата повернення кредиту - 4 травня 2016 року.

Згідно п. 10 договору поруки № 110/ПОР/2-06 від 5 травня 2006 року, цей договір діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору боржником чи поручителя.

Разом з тим, враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції вірно визначено, що укладений з позичальником ОСОБА_3 кредитний договір діє до 4 травня 2016 року, строк виконання основного зобов'язання позивач не змінював і пред'явив вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором одразу до суду, порука не припинилася, не сплили також і строки позовної давності як за кредитним договором, так і за договором поруки.

Таким чином, рішення суду назвати законним та обґрунтованим не можна, а тому воно підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі ст. 88 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вирішує питання про судові витрати, вважаючи стягнути з відповідача в дохід держави позивача судовий збір в розмірі 3079,68 грн.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу СтрикаляСергія Валерійовича в інтересах публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 9 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 307 968,03 грн., яка складається з: тіло кредиту - 259 789,28 грн.; відсотки - 34 703,30 грн.; комісія за ведення кредиту - 13 475,45 грн.

Стягнути з ОСОБА_2на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в дохід держави судовий збір у розмірі 3079,68 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: І.М. Білич

Л.Д.Поливач