У Х В А Л А

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_10, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві, Київська міська рада, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання частини нерухомого майна самочинним будівництвом, зобов'язання знести самочинно збудовану прибудову, повернення співвласникам самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди; за позовом ОСОБА_11, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_10, Департамент земельних ресурсів виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання нерухомого майна самочинним будівництвом, зобов'язання знести самочинно збудовану прибудову,

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково, визнано самочинним будівництвом збудовану ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прибудову на АДРЕСА_1 площею 20,8 кв. м за літерою «а1» на схематичному плані земельної ділянки технічного паспорта на одноквартирний (садибний) індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 від 11 жовтня 2013 року, в решті позову відмовлено. В задоволенні позову ОСОБА_11, ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У квітні 2016 року від ОСОБА_4 надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2016 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини 4 статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Для прикладу наявності зазначеної підстави заявник додає ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2015 року, від 22 квітня 2015 року, від 13 липня 2015 року та ухвалу Верховного суду України від 18 листопада 2009 року, в яких, на його думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2016 року про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання знести самочинно збудовану прибудову виходив з того, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2010 року встановлено порядок користування спірною земельною ділянкою між співвласниками будинку, згідно із яким земельна ділянка, на якій здійснено самочинну прибудову, виділена у користування відповідачам ОСОБА_6 та ОСОБА_7, при цьому порушень прав інших співвласників будинку через вказане самочинне будівництво, яке здійснене на земельній ділянці виділеній в користування забудовників для будівництва та обслуговування споруд судами не встановлено.

Разом з тим, у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 22 квітня 2015 року суд касаційної інстанції, погодився з висновком судів попередніх інстанцій про задоволення позову в частині знесення самочинно побудованих приміщень з огляду на те, що земельні ділянки під будівництво відповідачу не відводились, будівництво та реконструкція квартир здійснена ним без відповідного дозволу, затвердженого проекту, з порушенням будівельних норм, тому самовільно побудовані об'єкти нерухомості підлягають знесенню та приведенню у первісний стан;

- від 14 квітня 2015 року суд касаційної інстанції, погодився з висновком судів попередніх інстанцій про задоволення позову про знесення самочинно збудованого балкону квартири та звільнення самовільно захопленого коридору квартири з огляду на відсутність у відповідача будь-яких документів на здійснення добудови балкону до квартири та користування спірним коридором;

-від 13 липня 2015 року суд касаційної інстанції, погодився з висновками попередніх інстанцій про задоволення позову про зобов'язання знести самочинно побудований залізобетонний паркан з огляду на встановлення факту, що діями ОСОБА_4 порушено право ОСОБА_2 як власника земельної ділянки, оскільки ОСОБА_4 з порушенням межових знаків побудувала паркан на частині земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_2.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, на які посилається заявник.

У наданій для порівняння ухвалі Верховного Суду України від 18 листопада 2009 року, суд касаційної інстанції скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову про знесення самочинно збудованого нерухомого майна та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України виходив з того, що судами не з'ясовано, чи порушуються права позивачів самочинним будівництвом, не перевірили доводів позивачів про те, що останні згоди та будівництво не надавали, не встановлено кому належить право власності чи право користування земельною ділянкою, на якій здійснено самочинне будівництво.

Відтак, постановлення судом касаційної інстанції ухвали про скасування рішення судів попередніх інстанцій у зв'язку з тим, що судом не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції не означає остаточного вирішення спору у справі й застосування норм матеріального права для вирішення спору по суті, тому відповідна ухвала не може бути прикладом для перегляду Верховним Судом України рішення суду касаційної інстанції з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_10, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві, Київська міська рада, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання частини нерухомого майна самочинним будівництвом, зобов'язання знести самочинно збудовану прибудову, повернення співвласникам самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди; за позовом ОСОБА_11, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_10, Департамент земельних ресурсів виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання нерухомого майна самочинним будівництвом, зобов'язання знести самочинно збудовану прибудову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук