Справа № 133/649/16-ц Провадження № 22-ц/772/3263/2016Головуючий в суді першої інстанції Сорока Д. В.
Категорія 41Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого : Медвецького С. К.,

суддів : Нікушина В. П., Оніщука В. В.,

з участю секретаря Сніжко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14 вересня 2016 у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернет-Реклама РІА», товариства з обмеженою відповідальністю « Видавництво «РІА» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 29 липня 2015 року на сайті DOM.RIA, власником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Інтернет-Реклама РІА» (далі - ТОВ «Інтернет-Реклама РІА»), в розділі про продаж нерухомого майна в Закарпатській області було розміщено оголошення такого змісту: «Квартира АДРЕСА_1. Обережно!!! Увага!!! Обережно!!! Квартира АДРЕСА_1. За квартиру беруть завдаток, потім відмовляються продавати квартиру і завдаток не повертають».

Сайти - партнери сайту DOM.RIA, з посиланням на нього також опублікували оголошення з цим самим змістом та станом на 04 березня 2016 року поширюють цю інформацію в збережених копіях.

Посилаючись на те, що вона є власником квартири, а інформація є неправдивою, просила визнати цю інформацію заздалегідь помилковою та такою, що принижує її честь і гідність та шкодить її діловій репутації; стягнути з відповідача на її користь у відшкодування моральної шкоди 1 212 177, 51 грн..; зобов?язати службу підтримки сайту в триденний строк вилучити збережені копії з пошукових систем Google та Яндекс та вибачитися перед нею у спосіб, яким була поширена інформація, а саме шляхом публікації тексту вибачення на сайті відповідача.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 квітня 2016 року співвідповідачем у справі залучено товариство з обмеженою відповідальністю «Видавництво «RIA» (далі - ТОВ ««Видавництво «RIA»), оскільки оголошення, з приводу якого позивач звернулася до суду, розміщено його клієнтом відповідно до умов договору про право надання доступу до сайту dom.ria.com та технічної підтримки, укладеного між ТОВ ««Видавництво «RIA» та ТОВ «Інтернет-Реклама РІА» 02 січня 2015 року за № 1-01-15.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що інформація, яку позивач просила визнати такою, що принижує її честь, гідність та шкодить її діловій репутації містить посилання лише на адресу об?єкта нерухомості, без зазначення будь-якої фізичної особи, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки зазначення в оголошенні адреси квартири не є тотожним з зазначення інформації про фізичну особу.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що такий висновок суду є обгрунтованим, відповідає обставинам справи та вимогам закону, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами.

Судом установлено, що 29 липня 2015 року на сайті DOM.RIA, власником якого є ТОВ «Інтернет-Реклама РІА» в розділі про продаж нерухомого майна в Закарпатській області було розміщено оголошення такого змісту: «Квартира АДРЕСА_1. Обережно!!! Увага!!! Обережно!!! Квартира АДРЕСА_1. За квартиру беруть завдаток, потім відмовляються продавати квартиру і завдаток не повертають».

Вказане оголошення надійшло від невідомої фізичної особи, зареєстрованої за допомогою номера телефону та поширено ТОВ «Видавництво РІА» на підставі договору від 02 січня 2015 року № 1-01-15, укладеного між ТОВ «Інтернет-Реклама РІА» та ТОВ «Видавництво РІА», за яким ТОВ «Інтернет-Реклама РІА» створило сервіси для третіх осіб та надає технічну підтримку цим сервісам.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 квітня 2016 року ТОВ «Видавництво РІА» залучено до участі у справі як співвідповідача.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статей 28, 68 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність.

Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституцій України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини першої статті 269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом.

Статтями 270, 297 ЦК України визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь до є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Відповідно ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім?ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежне.

Згідно зі статтею 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Відповідно до статті 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Виходячи зі змісту статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб?єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (475/97-ВР).

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, як не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Отже, єдиною підставою є юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову.

Позивач зазначає, що сам факт розміщення цього оголошення є неправомірним, оскільки означає втручання в її особисте життя, ним публічно, широко, через Інтернет розголошуються її персональні дані, що грубо порушує її права й законодавство про рекламу та захист персональних даних.

Вказала, що судом не надано належної правової оцінки тій обставині, що вона не надавала права відповідачам на публікацію своє адреси, тим більше в оголошенні з таким негативним змістом, а відповідачі, публікуючи таку антирекламу, заподіяли їй, як власниці нерухомості за даною адресою, моральну шкоду.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про рекламу» недобросовісна реклама забороняється. Відповідальність за недобросовісну рекламу несе винна особа. Рішення щодо визнання реклами недобросовісною приймають державні органи, визначені у статті 26 цього Закону.

За правилами ч. 3 ст. 2 вказаного закону, його дія не поширюється на оголошення фізичних осіб, не пов'язані з підприємницькою діяльністю.

Згідно з вимогами ст. 11 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу ( персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров?я, а також адреса, дата і місце народження.

В ч. 1 ст. 21 вказаного закону встановлено обмеження доступу до конфіденційної інформації про фізичну особу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про захист персональних даних», цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, письмових доказів.

Частина 1 статті 58 ЦПК України передбачає, що належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як установлено судом першої інстанції, оголошення було розміщено ТОВ «Видавництво «РІА». Це оголошення видавництво отримало від невідомої фізичної особи, зареєстрованої за допомогою телефону з ІР адреси 188.163.73.96.

Отже, ТОВ «Видавництво «РІА» не є автором цього оголошення, проте являється особою, яка надала можливість для поширення оспорюваної інформації.

З матеріалів справи слідує, що з вищезазначеного оголошення не можна ідентифікувати особу, яку ця інформація стосується, оскільки в ньому міститься посилання лише на адресу об?єкта нерухомості, без зазначення будь-якої фізичної особи, що не є тотожним з зазначення інформації про фізичну особу.

Позивачем не доведено, що відповідачі поширили інформацію, яку позивач вважає такою, що принижує її честь і гідність та шкодить її діловій репутації, саме про неї, оскільки враховуючи положення Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про захист персональних даних» інформація про адресу, без зазначення інших даних про неї, не може конкретно ідентифікувати фізичну особу, і таку інформацію не можна вважати такою, що стосується певної фізичної особи.

Також матеріалами справи підтверджено, що право власності на зазначену квартиру позивачем було зареєстровано 29 липня 2015 року (а.с 37), текст оголошення було розміщено в цей же день, що також унеможливлює ідентифікацію фізичної особи, щодо якої ця інформація могла бути поширена.

Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що поширена інформація стосується саме її та порушує її особисті немайнові права.

Також судом встановлено, що зазначене оголошення із сайту DOM.RIA видалено та в пошукових системах Google та Яндекс з посиланням на сайт DOM.RIA відсутнє.

У пункті 26 Пленуму роз'яснено, що відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК.

Разом із тим не суперечить закону визнання судом мирової угоди, за умовами якої сторони як спосіб захисту гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи передбачають вибачення перед потерпілим.

Однією з вимог позивача є зобов'язати відповідача в триденний строк засобом публікації на сайті DOM.RIA вибачитись за це оголошення.

Оскільки суд не вправі зобов?язати відповідача вибачатися перед позивачем, то вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання відповідача вибачитись є безпідставними, оскільки примусове вибачення у тій чи іншій формі як спосіб судового захисту гідності та честі не передбачено у статті 16 ЦК України.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути також і вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов?язковому з?ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з?ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції також обгрунтовано виходив з того, що ця вимога є похідною від вимоги про захист честі та гідності, позивач у порушення вимог статті 23 ЦК України не обґрунтувала чим саме їй завдана моральна шкода та з яких критеріїв вона виходила, визначаючи розмір відшкодування в сумі 1 212 177, 51 грн.

Таким чином, судова колегія вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14 вересня 2016 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ С. К. Медвецький

Судді: /підпис/ В. П. Нікушин

/підпис/ В. В. Оніщук

З оригіналом вірно: