Провадження № 2/761/5048/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Піхур О.В.

при секретарі: Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 листопада 2014 року відповідач власноручно написала розписку про те, що вона зобов`язується виплатити позивачу 40000,00 грн. протягом 9 місяців: перший платіж у розмірі 20000,00 грн., мав бути здійсненим до 28.04.2015 року; другий платіж у розмірі 20000,00 грн., мав бути здійснений до 28.08.2015 року. На даний час розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить: сума основної заборгованості складає 40000,00 грн.; штрафні санкції по першому платежу у розмірі 20000,00 грн., який мав бути здійсненим до 28.04.2015 року, складають суму у розмірі 12339,09 грн.; штрафні санкції по другому платежу у розмірі 20000,00 грн., який мав бути здійсненим до 28.08.2015 року, складають суму у розмірі 4876,22 грн.. Таким чином загальний розмір заборгованості відповідача становить 57215,31 грн..

Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача борг на підставі розписки з порахованими штрафними санкціями у розмірі 57215,31 грн.; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. та витрати на сплату судового збору у розмірі 572,15 грн..

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано копію розписки ОСОБА_2 від 28.11.2014 року, відповідно до якої ОСОБА_2 повідомляла, що при купівлі-продажі ? частини квартири АДРЕСА_1 її матір`ю, ОСОБА_3, була сплачена сума 230000 грн. та 5000 доларів США громадянину ОСОБА_1. ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання виплатити 40000,00 грн. протягом 9 місяців: перший платіж 20000 грн. буде здійснений до 28.04.2015 р.; другий платіж 20000 грн. буде здійснений 28.08.2015 року (а.с.4).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Проте, позивачем, на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, суду не надано оригінал розписки ОСОБА_2 від 28.11.2014 року.

Крім того, як вбачається із тексту копії розписки, то в ній не зазначено, що відповідач брала у позивача кошти у борг та не зазначено, кому саме відповідач зобов`язаний повернути кошти у розмірі 40000 грн..

28 листопада 2014 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу ? частини квартири, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 продав та передав у власність ? частину квартири під АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 купила та прийняла у власність зазначену ? частину квартири (а.с.26).

Також, необхідно звернути увагу, що у пункті 2 Договору купівлі-продажу ? частини квартири від 28 листопада 2014 року зазначено, що підписання сторонами цього договору свідчить про те, що розрахунки за зазначену в п. 1 цього договору квартиру зроблено з продавцем повністю, і він немає до покупця ніяких матеріальних та будь-яких інших претензій. Цей продаж вчинено за 340000,00 гривень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ч. 1 та ч. 2 ст. 57 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦК України).

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 та ч. 2 ст. 59 ЦК України).

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України).

Отже, даючи юридичну оцінку поясненням та доказам по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки, судом було відмовлено в задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вимоги про стягнення судових витрат не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 74, 79, 84, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, ст.ст. 526, 1046 ЦК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя