Справа № 639/6617/16-ц
Провадження № 2/639/2166/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Гаврилюк С.М.,

за участю секретаря судового засідання - Макушенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування будинку недійсним,

встановив:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування будинку недійсним.

Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи позивач ОСОБА_1, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 34, 42), у судове засідання 23.11.2016 та повторно 12.12.2016 року не зявилася. Позивач всупереч вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 77 ЦПК України, про причини своєї особистої неявки у вказані судові засідання суд не повідомила, від неї не надходило заяви про розгляд справи за її відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, що стосуються належного повідомлення позивача про розгляд справи (а.с. 34,42), приходить до наступного висновку.

Відповідно ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року викладено позицію, відповідно до якої "обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою".

Таким чином, у вказаному рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У звязку з наведеним, залишення позову без розгляду, як це передбачено законом, а саме п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

З огляду на вище викладене суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо залишення вказаного позову без розгляду, оскільки позивач була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, повторно не зявилась в судове засідання , від неї також не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Суд розяснює позивачеві, що відповідно ч. 2 ст. 207 ЦПК України, особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування будинку недійсним - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу постановлену без участі особи, яка її оскаржує, може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.М.Гаврилюк