АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4475/16 Справа № 208/9085/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Міхеєва В.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Свистунової О.В., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 29 березня 2016 року по справі

за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області про визнання спадкового домоволодіння спільною власністю подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року до суду звернулась ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, посилаючись на те, що 09 лютого 2014 року помер ОСОБА_4, який є її батьком.

За життя ОСОБА_4 07 лютого 2014 року склав заповіт, яким заповів ОСОБА_2 належне йому домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, номер 46/102, яке розташоване в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, вул. Лісна та належні йому права та обовязки, а також інше майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він за законом матиме право.

Для оформлення спадкової справи позивач звернулась до нотаріальної контори, де їй було повідомлено, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася також її мати ОСОБА_3

У звязку із наведеним вище вона звернулась до суду і просила визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, що належало померлому ОСОБА_4 на праві власності, розташоване за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул.Лісна, 46/102.

У червні 2015 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання спадкового домоволодіння спільною власністю подружжя.

В обґрунтування свого позову зазначала, що ОСОБА_4, який помер 09 лютого 2014 року був її чоловіком та батьком ОСОБА_2 Спірне домоволодіння за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Лісна, 46/102 було придбано за час шлюбу з ОСОБА_4, на підставі чого вважає, що воно є спільною сумісною власністю подружжя.

Просила суд визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 домоволодіння з господарськими спорудами, що розташоване за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Лісна, 46/102, та визначити за нею частку у розмірі 1/2 частки зазначеного домоволодіння.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 29 березня 2016 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено та визнано обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Лісна, 46/102.

Визнано за ОСОБА_3 частку у розмірі 1/2 частки домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Лісна, 46/102.

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_2, звернулась із апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 29 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 02 жовтня 1968 року перебували у шлюбі, зареєстрованому у відділі ЗАГС у м. Кіровакан Республіка Вірменія (а.с.12).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.13).

Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу домоволодіння від 11 листопада 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, реєстровий №1-1323, придбав домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Лісна, буд. 46/102. Право власності на зазначене домоволодіння зареєстровано в електронному Реєстрі права власності на нерухоме майно 09 січня 2007 року на імя ОСОБА_4 (а.с.12, на звороті, 13).

За життя, 07 лютого 20014 року, ОСОБА_4 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_2 належне йому домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Лісна, буд. 46/102, а також належні йому всі права та обовязки, а також все майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він за законом матиме право (а.с.7,8).

ОСОБА_4 помер 09 лютого 2014 року (а.с.6).

Спадкоємцями першої черги за законом відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України після його смерті є дружина ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_2, які у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори з відповідними заявами, що підтверджується копією спадкової справи (а.с.91, 96 на звороті, 97).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання спірного домоволодіння обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що спірне домоволодіння було придбано померлим за час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 За життя ОСОБА_4 частки співвласників не визначалися, майно подружжям поділено не було.

У цій частині колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Так, згідно ч.ч.1,3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі стосовно того, що на момент купівлі домоволодіння її батько фактично вже не проживав із матірю та спірне майно придбав за власні кошти, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджені належними доказами.

На момент смерті ОСОБА_4 шлюб розірвано не було, режим окремого проживання подружжя не було встановлено, не доведено також і той факт, що померлий придбав майно за власні кошти.

Крім того, заповіт на даний час ніким не оскаржувався, а тому є чинним, отже немає необхідності встановлювати в судовому порядку право власності на спадкове майно за заповітом, що належало померлому ОСОБА_4

У той же час, колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_3 1/ 2 частки спірного домоволодіння.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Вирішуючи спори про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно, суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також з'ясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину.

Виходячи з положень ч.2 ст. 370 та ч.2 ст. 372 ЦК України частки кожного зі співвласників є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними.

У п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанова) розяснено, що частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

За змістом п. 23 Постанови свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Доказів, що ОСОБА_3 було нотаріусом відмовлено в оформленні права на спадщину на 1/ 2 частку домоволодіння, матеріали справи не містять.

Тому, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визначення за нею ? частки домоволодіння залишенню без задоволення, а апеляційна скарга задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 308, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 29 березня 2016 року в частині визнання за ОСОБА_3 частку у розмірі ? частки домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване за адресою Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Лісна, 46/102 скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_3 про визначення за ОСОБА_3 частку у розмірі ? частки домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване за адресою Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Лісна, 46/102.

В іншій частині рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді