МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Пр.№2/521/5471/16
29 листопада 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:
головуючого - судді Сегеди О.М.,
при секретарі - Тищенко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
У вересні 2016р. ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що у 1987 році їй був виданий ордер на право заняття разом з сімєю квартири АДРЕСА_1, проте ордер не зберігся. Зазначала, що в спірну квартиру разом з ними в 1993року вселився та зареєструвався в ній її колишній чоловік ОСОБА_3 Стверджувала, що шлюб між ними розірвано, та відповідач з 1997року в квартирі не проживає, оскільки забрав свої особисті речі та добровільно виїхав з квартири. З цього часу вони з відповідачем ніяких відносин не підтримують, місце його проживання та місце роботи не відомо. При цьому останній добровільно не знявся з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2, у звязку з чим позивачка змушена сплачувати за нього комунальні послуги. Протягом девятнадцяти років ОСОБА_2 відповідача не бачила, з ним не спілкувалася, місце його знаходження їй не відомо.
У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та розглянути справу в порядку заочного провадження, у звязку з систематичною неявкою відповідача в судові засідання, про що надала відповідну заяву (а.с.30).
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с.16).
Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У звязку з неявкою відповідача та неповідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Житловим кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 з 22 червня 1991року по 08 січня 2003року перебували у шлюбі, зареєстрованому 22 червня 1991року Іллічівським р/о ЗАГС м. Одеси, актовий запис №363.
Зазначений шлюб був розірваний на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07.03.2000року, 08 січня 2003року, що підтверджується витягом з рішення суду та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.5,23).
У судовому засіданні з пояснень позивачки встановлено, що в 1987 році на імя ОСОБА_2 був виданий ордер на право заняття разом з сімєю квартири АДРЕСА_3.
Після отримання квартири родина заселилася та зареєструвалася в квартирі АДРЕСА_4.
Судом встановлено, що на даний час позивачка проживає в квартирі з сином, донькою та онукою, що підтверджується довідкою (а.с.6).
З матеріалів справи вбачається, що що розпорядженням виконкому Іллічівської районної ради народних депутатів №243 від 20 лютого 1992року ОСОБА_4 було запропоновано відкрити особовий рахунок на зазначену квартиру (а.с.8,9).
Відповідно до довідки склад сімї та реєстрацію від 08 вересня 2016 року у квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_4 А А. відповідальний , ОСОБА_5- донька, ОСОБА_6 син, ОСОБА_3 чоловік, ОСОБА_7 - онука (а.с.6).
Згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи від 22 вересня 2016 року ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_4, не приватизована, знаходиться в будинку, який належить Одеській міській раді (а.с.6).
З пояснень позивачки вбачається, що на час її звернення до суду, відповідач протягом девятнадцяти років у спірній квартирі не проживав і не проживає, фактично з 1997 року житловою площею не користується і нею не цікавиться, що також підтверджується актом від 21 жовтня 2015 року. (а.с.7).
Факт не проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_4, з 1997року по теперішній час, підтверджується поясненнями свідків: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які в судовому засіданні пояснили, що відповідач з 1997 року в квартирі не проживає, оскільки забрав свої речі та залишив квартиру, більше вони його не бачили (а.с. 26-27, 28-29).
Згідно довідки КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 23.11.2016р., ОСОБА_3 за медичною допомогою з 1997року по теперішній час не звертався (а.с.24).
У відповідності до ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.
Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач відсутній в квартирі понад шість місяців без поважних причин.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.
Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання.
На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.
Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутньою у судових засіданнях відповідачка також розпорядилась на власний розсуд.
За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Судовий збір у справі складає 551,20грн., які сплачені позивачкою при зверненні до суду у повному обсязі (а.с.1).
На підставі ст.ст. 71,72 ЖК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право на користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Іншими особами, які брали участь у справі, заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: О.М. Сегеда