Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 22-ц/778/3822/16 ОСОБА_1
Доповідач: Бєлка В.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Маловічко С.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання аліментного договору частково недійсним, стягнення пені по аліментам та зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору про участь у вихованні та утриманні дітей,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_3 про визнання аліментного договору частково недійсним, стягнення пені по аліментам, посилаючись на те, що у період з 10.08.2002 року по 28.10.2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

26 жовтня 2011 року між нею та відповідачем укладено нотаріально посвідчений договір про участь у вихованні та утриманні дитини, відповідно до якого відповідач зобовязався сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1300,00 грн. + інфляційна індексація щомісячно, починаючи з 26.10.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

З червня 2015 року відповідач на свій розсуд зменшив розмір аліментів до 700 грн.

Станом на 15.12.2015 року, час виготовлення позову, борг складає 9 447,21 коп.

Зазначає, що п.14 вищезазначеного договору порушує права дитини, а саме, що пеня не може перевищувати 100% простроченої суми.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд визнати недійсним частину п.14 договору від 26.10.2011 року «Про участь у вихованні та утриманні дитини, відповідно до якого пеня не може перевищувати 100% простроченої суми, виключити з договору вказівку на обмеження пені-не більш 100% простроченої суми, а також стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів з червня 2015 року по травень 2016 року у розмірі 34 218,18 грн.

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_4 про розірвання договору про участь у вихованні та утриманні дітей, посилаючись на те, що з 26.10.2011 року, з моменту укладення договору, його матеріальне становище значно погіршилося, він втратив роботу, рік перебував на обліку в Запорізькому МЦЗ як безробітний.

29.04.2016 року він був прийнятий на роботу на посаду представника торгівельного відділу збуту ПП «Мебліторг», з посадовим окладом 2500 грн.

Зазначає, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх доходів до досягнення повноліття дитиною.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд розірвати договір про участь у вихованні та утриманні дитини від 26 жовтня 2011 року у звязку з суттєвим погіршенням його матеріального стану та зміною сімейного стану, стягнути з нього пеню за період з червня 2015 року по травень 2016 року у розмірі 6 192 грн., стягнути з нього аліменти на користь доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 від усіх його доходів до досягнення дитиною повноліття,

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання аліментного договору частково недійсним, стягнення пені по аліментам задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 пеню по аліментам у сумі 2 196 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору про участь у вихованні та утриманні дітей відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить змінити рішення суду в частині відмови в задоволені зустрічного позову, та ухвали в цій частині нове рішення, про задоволення зустрічного позову.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення суду, задовольнити первісний позов в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 26.10.2011 року між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчений договір про участь у вихованні та утриманні дитини, відповідно до якого відповідач зобовязався сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1300,00 грн. + інфляційна індексація щомісячно, починаючи з 26.10.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. З червня 2015 року відповідач сплачує аліменти у розмірі 700 гривень. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по аліментам складає 19144,21 грн.

Згідно ч. 1 ст. 196 СК України та розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року, міститься висновок про те, що з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку, та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Виходячи з наведеного та відповідного розрахунку, суд першої інстанції правильно визначив суму неустойки (пені) за період з липня 2015 р. по травень 2016 р. яка складає 2196 грн., і яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про внесення змін до п.14 Договору про участь у вихованні та утриманні дитини, в частині стягнення пені за прострочення по сплаті аліментів не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на законі та наявність такого договору не позбавляє права подати позов про примусове стягнення аліментів.

Колегія погоджується також і з висновком суду першої інстанції про те, що зустрічний позов про розірвання договору про участь у вихованні та утриманні дитини не підлягає задоволенню. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 працездатний, стан його здоровя не змінився, аліменти на користь інших осіб за цей час не стягнуто, інших утриманців та іншої сімї у нього немає. Доводи представника відповідача про те, що він виховує дитину своєї співмешканки ОСОБА_6, що він сплачує кредит за кредитним договором від 28.08.2013 року, загальна заборгованість якого становить 25152,55 грн., не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів, тому і доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Також є безпідставними і доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що зазначені ним доводи у зустрічній позовній заяві є підставою для визнання укладеного нотаріально договору недійсним, оскільки зміна розміру аліментів СК України не пов'язує зі способом присудження, а надає можливість звернутись до суду з позовом на підставі вимог ч.1 ст.192 СК України.

Докази та обставини, на які посилаються сторони в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: