УхвалА

іменем україни

21 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 27 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 2 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22 липня 2014 року, ОСОБА_6 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, а ОСОБА_5 винною у скоєні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 358 КК України. Зазначеним вироком також розглянуто серед інших потерпілих й її цивільний позов та стягнуто з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») на її користь у відшкодування майнової шкоди суму, еквівалентну 1 500 доларів США, що становить 11 989 грн 50 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 2 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 липня 2014 року в частині розгляду цивільних позовів потерпілих скасовано, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Позивачка вказувала про те, що вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 2 грудня 2013 року було встановлено, що ОСОБА_5, працюючи у відповідача на посаді контролера, а згодом контролером-касиром, з метою незаконного збагачення, умисно з корисливих мотивів, будучи об'єднаними єдиним злочинним умислом, направленим на незаконне збагачення, у період з 2002 року до кінця травня 2012 року привласнила отримані нею як представником банку за договорами депозиту від фізичних осіб-клієнтів ПАТ «Ощадбанк» грошові кошти банку на загальну суму 2 583 450 грн 44 коп., у тому числі й її кошти у розмірі 1 500 доларів США, що становить 11 984 грн 55 коп., чим завдала їй шкоду на зазначену суму.

Вказані дії контролера-касира ОСОБА_5 були вчинені через службову недбалість ОСОБА_6, який, працюючи на посаді керуючого Монастирищенським відділенням ПАТ «Ощадбанк», а у подальшому після реорганізації цього відділення у територіально-відокремленому безбалансовому відділенні ПАТ «Ощадбанк» на посаді керуючого, неналежно виконував свої службові обов'язки через несумлінне ставлення до них, що потягнуло за собою, у тому числі, незаконне списання та використання бланків ощадних книжок ОСОБА_5 для заволодіння коштами потерпілих, що спричинило тяжкі наслідки.

Оскільки згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК Українироботодавець відшкодовує шкоду, завдану його працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків, ОСОБА_4 просила суд стягнути з ПАТ «Ощадбанк» на її користь 1 500 доларів США, завданої шкоди, що станом на 29 січня 2016 року за курсом Національного банку України становить 37 500 грн. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК Українипросила стягнути інфляційні витрати та 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 27 липня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_4 у відшкодування майнової шкоди, завданої злочином 37 500 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Ощадбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частково задовольняючи позов, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що протиправними діями працівників ПАТ «Ощадбанк» позивачці завдано майнової шкоди, що встановлено вироком суду, який набрав законної сили, в якому встановлено преюдиційні обставини, що не підлягають доведенню, зокрема про те, що працівниками банку, які, використовуючи своє службове становище, при відсутності договірних правовідносин між сторонами, заволоділи грошовими коштами позивачки. За дії своїх працівників у силу ст. 1172 ЦК України відповідальність несе їхній роботодавець, відповідач у справі.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують на законність судових рішень не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 27 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.П. Штелик