Єдиний унікальний номер №243/3317/16-ц
Номер провадження №2/243/1849/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

«29» червня 2016 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Чемодурової Н.О.,

при секретарі - Жмарьові П.Б.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представників третіх осіб - Анюхіної Я.В., Сергєєвої Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Слов'янської районної державної адміністрації, Дмитрівська сільська рада Слов'янського району Донецької області, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

20 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Слов'янської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є піклувальником неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням виконавчого комітету Краматорської міської ради №784 від 09 листопада 2012 року ОСОБА_5 було надано статус дитини, що позбавлена батьківських прав. Мати дитини - її донька ОСОБА_6, відповідно до рішення Слов'янського міськрайонного суду від 17 жовтня 2014 року, була позбавлена батьківських прав відносно своєї доньки - ОСОБА_5 Батьком її підопічної є ОСОБА_2, який після звільнення з місць позбавлення волі в листопаді 2014 року, який повністю самоусунувся від своїх батьківських зобов'язань та фактично не займається вихованням, розвитком та утриманням доньки. З 25 січня 2013 року підопічна мешкає разом з нею, повністю знаходиться на її утриманні та вихованні, зараз навчається в Краматорському коледжі Донецького Національного університету економіки та торгівлі. Вважає, що ухилення батька ОСОБА_5 від обов'язку виховання, навчання та утримання, повна незацікавленість здоров'ям, інтересами і взагалі життям доньки спричинює шкоду її повноцінному вихованню та розвитку.

Просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні його неповнолітньої доньки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_1, в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, додатково зазначила, що ОСОБА_5 мешкає з нею з 25 січня 2013 року. Її донька - мати дівчинки - ОСОБА_6 на даний час вона виїхала з країни в пошуках роботи. Раніше була судима за вчинення злочину, пов'язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, звільнилася з місць позбавлення волі в 2014 році. Її чоловік - батько дівчинки ОСОБА_2 понад десять років перебував в місцях позбавлення волі. В цей період він спілкувався з дівчинкою по телефону, дитина, разом з матір'ю, їздила на побачення до батька в СІЗО. На теперішній час ОСОБА_2 веде звичайний спосіб життя, проживає разом з сином, рідним братом ОСОБА_5, сплачує аліменти, погашає заборгованість, яка виникла. Батько робить спроби відновити контакт з донькою, але вони є безрезультатними. Вважає за потрібне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки, оскільки так дівчинка зможе зберегти пільги для дітей, позбавлених батьківського піклування, буде отримувати більше коштів від держави щомісяця.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив не позбавляти його батьківських прав. Додатково пояснив, що вони мешкали разом з ОСОБА_6 однією сім'єю 6-7 років, в них були нормальні відносини. Від шлюбу вони з ОСОБА_6 мають двох дітей - доньку та сина, 1997 року народження. Після того, як він скоїв вбивство і потрапив в місця позбавлення волі, родина розпалась. З 2007 року дружина з дітьми почала проживати окремо, почала вести аморальний спосіб життя, торгувала наркотичними засобами. На його прохання, дружина з дітьми їздила до нього на побачення 1-3 рази на місяць. До 2009 року він завжди телефонував дружині з місць позбавлення волі, приблизно в 2013 році від друзів він дізнався, що його донька перебуває у приймальнику-розподільнику для дітей, оскільки її було знайдено в притоні. Він телефонував туди, потім телефонував ОСОБА_1 щоб вона забрала дівчинку до себе і оформила над нею опіку. Звільнившись з місць позбавлення волі у листопаді 2014 року, у лютому 2015 року він влаштувався на роботу на посаду механізатора у філії ТОВ «КРАМАГРОСВІТ». Після звільнення, він в кінці 2015 року бачив доньку, зараз підтримує з нею відносини, але йому важко знайти з дівчинкою порозуміння, налагодити спілкування. Донька відмовляється жити з ним разом. Натомість син живе з ним, у них дуже добрі родинні відносини. Місце знаходження дружини йому не відоме.

Представник третьої особи ОСОБА_7, яка діє на підставі довіреності №01-37/480 від 10 травня 2016 року (а.с.30), в судовому засіданні не підтримала позовні вимоги ОСОБА_1, просила не позбавляти ОСОБА_2 батьківських прав за відсутності для цього будь-яких підстав.

Ухвалою суду від 07 червня 2016 року, до участі у справі для подання висновків у даній справі, було залучено Дмитрівську сільську раду Слов'янського району Донецької області (а.с.34).

Представник Дмитрівської сільської ради Слов'янського району Донецької області Сергєєва Н.М., яка діє на підставі довіреності від 21 червня 2016 року (а.с.37), в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки, ОСОБА_2 виконує свої батьківські обов'язки належним чином, створив належні умови для проживання дівчинки разом з ним, усіляко намагається налагодити відносини з донькою.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи та надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) суд установив наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с.4).

Розпорядженням голови Слов'янської районної державної адміністрації від 27.12.2012р. №795 ОСОБА_1 призначено піклувальником над неповнолітньою ОСОБА_5 (а.с.5).

Як вбачається з рішення виконкому Краматорської міської ради від 09 листопада 2012 року за №784 мати дитини ОСОБА_5 - ОСОБА_6 була заарештована за скоєння злочину та відповідно до постанови Краматорського міського суду від 18 серпня 2012 року утримувалася під вартою в СІЗО м. Артемівська, батько дитини, ОСОБА_2, вироком Апеляційного суду Донецької області від 03 листопада 2006 року був засуджений до 12 років позбавлення волі. ОСОБА_5 була тимчасово влаштована до притулку для дітей служби у справах дітей Краматорської міської ради. В зв'язку з викладеним ОСОБА_5 був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.6).

Відповідно до довідки Дмитрівської сільської ради Слов'янського району № 138/01-28 від 01 квітня 2016 року, ОСОБА_5 дійсно проживає разом зі своїм опікуном ОСОБА_1, але зареєстрована за іншою адресою (а.с.7).

Вказане підтверджується актом про сумісне проживання від 19 квітня 2016 року, який затверджений Дмитрівським сільським головою в присутності сусідів - ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с.8).

Згідно рішення Слов'янського міськрайонного суду від 17 жовтня 2014 року ОСОБА_6, позбавлена батьківських прав у відношенні її неповнолітньої доньки ОСОБА_5 (а.с.9-10).

Як вбачається з довідки Краматорського коледжу Донецького національного університету економіки і торгівлі ім.Михайла Туган-Барановського №174 від 06 квітня 2016 року, ОСОБА_5 навчається на другому курсі денної форми навчання зі спеціальності «Виробництво харчової продукції» з 01 вересня 2015 року по 30 січня 2018 року (а.с.11).

Відповідно до характеристики студентки Краматорського коледжу Донецького національного університету економіки і торгівлі ім.Михайла Туган-Барановського №173 від 06 квітня 2016 року, ОСОБА_5 за час навчання зарекомендувала себе з позитивної сторони, навчається на «задовільно». Її опікун протягом навчання в коледжі підтримує зв'язок з куратором, контролює навчання та відвідування занять, позитивно впливає на виховання онуки (а.с.12).

З наданих до суду відповідачем довідок про доходи №193 та №194 від 18 травня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 працює в ТОВ «КРАМАГРОСВІТ» з лютого 2015 року та щомісяця сплачує аліменти (а.с.20; 21).

Як вбачається з Акту комісії, що складається з депутатів Дмитрівської сільської ради від 17 червня 2016 року, ОСОБА_2 проживає в с.Дмитрівка, разом з сином ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, умови проживання задовільні, має у приватній власності земельний пай та вирощує птицю та худобу, працює трактористом (а.с.37а).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789 - ХІІ, дитина, з огляду на його фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Як вбачається з висновку опікунської ради при виконкомі Дмитрівської сільської ради Слов'янського району Донецької області від 21 червня 2016 року, вважають не доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_5 Батько дитини веде звичайний, пристойний спосіб життя, не пиячить, скарг на його поведінку не надходило (а.с.41).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5, пояснила, що вона навчається в Торгівельному технікумі за спеціальністю повар. Вона пам'ятає як батько водив її до школи, як вони з матір'ю їздили до нього на побачення в місць позбавлення волі, він відносився до неї як до доньки, регулярного телефонував їй, запитував як справи. Тепер вони мають випадкові зустрічі, іноді вона приходить до нього в гості, він їй завжди радий, вона себе почуває зручно, перебуваючи в нього в гостях. Проте, вона не живе з ним, так як живе з бабусею та не має бажання переїжджати до батька. На теперішній час вони бачаться один раз на тиждень, з взаємного бажання. За рік вона була в нього два рази, останнім часом він їй не телефонує, а коли вона дзвонить йому, то він постійно говорить, що він не має часу, оскільки багато працює. В коледж до неї він не приходив жодного разу. Батько вітає її зі святами, але попри все це бабусі вона довіряє більше.

У силу положень Закону і роз'яснень, даних у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України.

Так відповідно до приписів ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно зі ст. 164 СК України, батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Суд також враховує, що у відповідності до ч. 3 ст. 9 «Конвенції про права дитини» дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Із наданих позивачем по справі доказів вбачається що вона обґрунтовує свої вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітньої доньки здебільшого тим, що батько першим не ініціює зустрічі з донькою. Із її пояснень та пояснень відповідача вбачається, що вони суперечать одне одному та що дитина, на думку суду, на теперішній час є інструментом в їх стосунках. Крім того, як встановлено в судовому засіданні відповідач офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату, з якої щомісячно сплачує аліменти на утримання своєї доньки. З пояснень свідка ОСОБА_5 суд також приходить до висновку, що відповідач підтримує зв'язок з донькою та цікавиться її життям.

Суд приймає як належний доказ висновок опікунської ради при виконкомі Дмитрівської сільської ради, відповідно до якого підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відсутні.

Крім того, суд не вважає, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки на думку суду, відповідач в цій сформованій обстановці вичерпав всі можливості для виконання своїх батьківських обов'язків та його поведінка свідчить про те, що він до теперішнього часу бажає виконувати свої юридичні обов'язки щодо дитини. Суду не надано позивачем достатніх та переконливих доказів про те, що відповідач своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню неповнолітньої дитини не виконує та ухиляється від надання матеріальної допомоги.

Належними доказами в судовому засіданні було встановлено, що відповідач систематично сплачує аліменти на утримання своєї неповнолітньої доньки, веде пристойний спосіб життя, має задовільні умови життя. Цей факт дає підстави суду стверджувати, що відповідач належним чином ставиться до своїх обов'язків по вихованню та утриманню доньки, покладених на нього сімейним законодавством України.

Проаналізувавши надані сторонами по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що передбачених ст. 164 СК України підстав з боку ОСОБА_2 не надано, в зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Слов'янської районної державної адміністрації, Дмитрівська сільська рада Слов'янського району Донецької області, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 01 липня 2016 року.

Суддя Н.О.Чемодурова