Справа №2-31/2010 28.11.2016 28.11.2016 28.11.2016
Cправа №2-31/2010 Суддя суду першої інстанції Чаус Л.В.
Провадження №22-ц/784/2435/16 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
УХВАЛА

Іменем України

28 листопада 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Серебрякової Т.В.,

суддів: Самчишиної Н.В., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі: представника стягувача - Баштової Я.А.,

боржників - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою ОСОБА_4 ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 вересня 2016 року, постановлену за заявою ОСОБА_4 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, виданих у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави,

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою, в порядку ст.369 ЦПК України, про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

В заяві зазначено, що заочним рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2010 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», та стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в рахунок заборгованості за кредитним договором №135-akos0-2007 від 29 травня 2007 року - 64 690 грн. 79 коп., а також 897 грн. в рахунок відшкодування судових витрат. Звернуто стягнення на предмет застави за договором застави від 29 травня 2007 року, що був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_4, а саме на автомобіль марки FAW, модель НОМЕР_1, 2005 року випуску, вантажний фургон ізотермічний-С, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_3, з правом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» продажу цього автомобілю будь-якій особі-покупцеві, в порядку, передбаченому ст.20 Закону України «Про заставу», для погашення за рахунок коштів, одержаних від продажу, заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №135-akos0-2007 від 29 травня 2007 року, що станом на 04 червня 2009 року становила 64 690 грн. 79 коп., а також для відшкодування за рахунок цих коштів судових витрат у розмірі 897 грн., понесених ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у зв'язку із розглядом справи.

02 вересня 2010 року на підставі заяви позивача видано два виконавчих листа на виконання заочного рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2010 року.

У грудні 2010 року ОСОБА_5 оскаржила зазначене судове рішення.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 14 квітня 2011 року, вказане вище заочне рішення в частині звернення стягнення на заставлене майно змінено з викладенням його в новій редакції. Вирішено звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки FAW, модель НОМЕР_1, 2005 року випуску, вантажний фургон ізотермічний-С, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_3 зареєстрований згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 РЕГ 1-го МРВ ДАІ м. Миколаїв ВДА1 УМВС в Миколаївській області 26 травня 2007 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №135-akos0-2007 від 29 травня 2007 року в сумі 64 690 грн. 79 коп., укладеним між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 шляхом його реалізації на публічних торгах. В іншій частині рішення залишено без змін.

Оскільки у зміненій частині виконавчі листи видані 02 вересня 2010 року не відповідають рішенню апеляційного суду та були видані на виконання судового рішення, яке, на час видачі виконавчих документів, не набрало законної сили, ОСОБА_4 просив визнати їх такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 вересня 2016 року у задоволені заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на порушення міськрайонним судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву у повному обсязі.

Апеляційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки суд постановив її з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволені заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, районний суд виходив з того, що підстави для її задоволення відсутні.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом першої інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Кожна особа має право на захист, в тому числі і судовий, свого цивільного права чи інтересу у разі його порушення, у спосіб визначений цивільним кодексом України, або в інший, встановлений договором або законом, спосіб.

Зокрема, за ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дійсно, ст.369 ЦПК України, яка є складовою розділу VІ ЦПК України, якою врегульовані процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), передбачена можливість визнання судом виданого ним виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Зазначений процесуальний інститут внесено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо примусового проникнення до житла, виїмки та вилучення документів виконавчого провадження» від 15 березня 2006 року.

Так, за ч.2 вищеназваної статті, суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, наслідком чого, відповідно до п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) є закінчення виконавчого провадження.

Усі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Матеріально правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов'язку повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, зокрема, з підстав, передбачених главою 50 ЦК України.

За нею, зобов'язання припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Зазначені матеріально-правові підстави припинення зобов'язань реалізуються окремими процесуальними процедурами, пов'язаних з виконанням судових рішень, що як правило, також тягнуть закінчення виконавчого провадження, наприклад, відмова стягувача від примусового виконання рішення суду, припинення зобов'язання у зв'язку зі смертю фізичної особи (стягувача чи боржника), добровільне виконання зобов'язання боржником поза межами виконавчого провадження, сплата боргу одним із солідарно зобов'язаних осіб, що тягне припинення такого обов'язку у інших солідарно зобов'язаних осіб тощо.

У зв'язку з цим, за наявності таких підстав не можна визнавати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Підстави припинення матеріально-правового обов'язку тягнуть визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, лише тоді, коли законодавство про виконавче провадження не передбачає інших спеціальних процедур реалізації таких підстав припинення обов'язку у виконавчому провадженні.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: коли виконавчий лист виданий помилково по рішенню, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа по справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання, у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дублікату; пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2010 року задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», яке є правонаступником ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в рахунок заборгованості за кредитним договором №135-akos0-2007 від 29 травня 2007 року 64 690 грн. 79 коп., а також 897 грн. - в рахунок відшкодування судових витрат. Звернуто стягнення на предмет застави за договором застави, що був укладений між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4, а саме на автомобіль марки FAW, модель НОМЕР_1, 2005 року випуску, вантажний фургон ізотермічний С, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_3, з правом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» продажу цього автомобілю будь-якій особі-покупцеві, в порядку, передбаченому ст.20 Закону України «Про заставу», для погашення за рахунок коштів, одержаних від продажу, заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № 135-akos0-2007 від 29 травня 2007 року (а.с.62-63).

02 вересня 2010 року на підставі заяви стягувача видано виконавчі листи на виконання заочного рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2010 року, на яких зазначено, що рішення суду набрало законної сили 01 березня 2010 року (а.с.65,73).

08 жовтня 2010 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Очаківського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження №21802493 щодо виконання виконавчого листа №2-31/2010 р. в частині звернення стягнення на заставлене нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_4 (а.с.72).

У грудні 2010 року ОСОБА_5 оскаржила вищезазначене судове рішення.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 14 квітня 2011 року, вказане заочне рішення в частині звернення стягнення на заставлене майно змінено та викладено резолютивну частину в новій редакції. Ухвалено звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки FAW, модель НОМЕР_1, 2005 року випуску, вантажний фургон ізотермічний-С, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_3 зареєстрований згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 РЕГ 1-го МРВ ДАІ м. Миколаїв ВДА1 УМВС в Миколаївській області 26 травня 2007 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №135-akos0-2007 від 29 травня 2007 року в сумі 64 690 грн. 79 коп., укладеним між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 шляхом його реалізації на публічних торгах. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.145).

З листа відділу державної виконавчої служби Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області від 22 листопада 2016 року убачається, що заставне майно - автомобіль марки FAW, модель НОМЕР_1, 2005 року випуску, вантажний фургон ізотермічний С, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_3 було продано на прилюдних торгах 12 вересня 2012 року.

26 липня 2012 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п.8 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення постанови).

На тепер, на виконанні у зазначеному відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-31/2010р., виданого Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області 02 вересня 2010 року про стягнення з ОСОБА_4 боргу в сумі 65 587 коп. 79 коп. 04 листопада 2011 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Також, на виконанні знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа за №2-31/2010р., виданого Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області 02 вересня 2010 року про стягнення з ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь банку 64 690 грн. 79 коп. 18 серпня 2016 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що міськрайонний суд повно та всебічно дослідив зазначені обставини справи, дав належну оцінку наданим доказам і з врахуванням зазначених вимог закону та обставин справи, які свідчать про те, що борговий обов'язок боржників не припинено на підставах передбачених законом, прийшов до вірного висновку про необґрунтованість заяви ОСОБА_4 та відсутність правових підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Доводи ОСОБА_4 про те, що на час видачі виконавчих документів заочне рішення не набрало законної сили, не заслуговують на увагу, оскільки визначальною є не зазначена обставина, а встановлений належним чином факт припинення боргового обов'язку боржника належним виконанням, або скасування його з інших причин.

До того ж, факт зміни судом апеляційної інстанції в частині рішення суду першої інстанції, на підставі якого були видані спірні виконавчі листи, не є передбаченою вимогами ч.4 ст.369 ЦПК України підставою для визнання їх такими, що не підлягають виконанню.

Поруч з цим, встановлені описки у виконавчих листах щодо дати ухвалення рішення, про які зазначали боржники в судовому засіданні апеляційної інстанції, не є підставою для визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, з огляду на те, що в силу положень ч.2 ст.369 ЦПК України сторони виконавчого провадження, в тому числі і боржники, наділені правом на звернення до суду із заявою про виправлення помилки у виконавчому листі, допущеної при його оформленні або видачі.

Також слід зазначити, що порядок звернення судових рішень до виконання врегульовано ст.368 ЦПК України, Законом «Про виконавче провадження» та п.29 Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді АРК та ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом ДСА України від 17 грудня 2013 року №173.

Відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист. Якщо рішення ухвалено проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачені вимоги до виконавчого документа. Частина 2 цієї норми прямо передбачає, що у разі якщо рішення ухвалене на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, у виконавчому документі зазначається один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у разі якщо рішення ухвалене проти кількох солідарних відповідачів, суд видає виконавчі листи щодо кожного боржника з зазначенням, що їх обов'язок є солідарним.

Отже, встановивши, що рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2010 року передбачає солідарний обов'язок боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_5, і на його підставі видано два виконавчих листа щодо кожного боржника окремо з зазначенням їх солідарного обов'язку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність помилки при видачі виконавчих листів та інших обставини, які виключать необхідність проведення виконавчих дій за цими виконавчими документами.

Колегія суддів не може погодитись із твердженням особи, яка подала апеляційну скаргу, про те, що наявність декількох виконавчих листів, виданих на підставі одного судового рішення, є подвійною відповідальністю.

Зміст солідарного обов'язку боржників передбачений ст.543 ЦК України, а контроль за надходженням та зарахуванням грошових сум, які надходять від боржників за солідарним обов'язком, здійснюється державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року та зареєстрованою Міністерством юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802.

Виходячи з виписаного, колегія вважає, що судом не встановлено підстав, за яких вищевказані виконавчі листи підлягають визнанню такими, що не підлягають виконанню, а тому в задоволенні заяви ОСОБА_4 слід відмовити.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили порушення ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст.307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити, а ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: Н.В. Самчишина

П.П. Лисенко