29.11.2016 227/3832/16-ц
25 листопада 2016 року м.Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Здоровиці О.В.,
при секретарі Сисенко Ю.В.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до виконкому Добропільської міської ради, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини,
У вересні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В позові позивач зазначає, що вона є дружиною померлого ОСОБА_4, який помер 07.10.2014 року в м.Бронниці Московської області, Росія. Весь час, до моменту смерті останнього, вона як дружина, разом з дітьми проживала постійно з чоловіком. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яку фактично прийняла їх донька ОСОБА_3, яка на час смерті ОСОБА_4 була неповнолітньою. Позивачка стверджує, що проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини і просить встановити факт проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини 07 жовтня 2014 року за адресою м.Білозірське Добропільського району Донецької області вул..Східна 38/17. Встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідно позивачу для оформлення права на спадщину.
Позивачка в судове засідання не з»явилась. Про час і місце розгляду справи належним чином була повідомлена. В матеріалах справи міститься заява останньої про розгляд справи без її участі за участю її представника ОСОБА_1.
Відповідач в судове засідання не з»явився. Про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений (а.с.33). Причини не явки суду не відомі.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в ньому і просила їх задовольнити. Не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі.
Суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено таке.
Свідоцтвом про укладення шлюбу підтверджуюється, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, 29.05.1975 року з 30 липня 1994 року перебували у шлюбі.
Від вказаного шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мають неповнолітню дитину, а саме ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2.
Договором міни квартири серія ААА № 190833 від 18.10.1996 року (а.с.14) та реєстраційним свідоцтвом Добропільського БТІ від 25.10.1996 року (а.с.15) підтверджується, що ОСОБА_4 на праві власності належала частина квартири за адресою м.Білозерськ Донецька область вул..50 років Жовтня 38/12.
З свідоцтва про народження ОСОБА_4 (а.с.16) вбачається, що батьками останнього є ОСОБА_5 та ОСОБА_6.
Мати ОСОБА_4 ОСОБА_6 померла 30.10.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть останньої (а.с.17).
Батько ОСОБА_4 ОСОБА_5 помер 24.06.2012 року про що свідчить свідоцтво про смерть останнього (а.с.18).
З свідоцтва про смерть VI-ИК № 518132 від 09.10.2014 року, яке видано Жуковським відділом РАЦС Головного управління РАЦС Московської області (а.с.11) вбачається, що ОСОБА_4 07.10.2014 року помер в місті Бронниці Московська область Росія.
З постанови в.о. дознавача Бронницького ВП Межмуніціпального УМВС Росії «Раменське» - ОСОБА_7 про відмову в порушенні кримінальної справи від 26.03.2015 року( а.с.23-24) вбачається, що за фактом смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 була проведена перевірка. В ході якої було встановлено, що ОСОБА_4 07.10.2014 року біля 08.00 години, в квартирі за адресою м.Бронниці вул..Радянська 115/28, без ознак життя виявила його дружина ОСОБА_2, яка ї викликала швидку допомогу. Згідно вказаної постанови вбачається, що в ході перевірки будь-яких фактів, які б свідчили про насильницьку смерть ОСОБА_4 не виявлено. Винних осіб у смерті ОСОБА_4 немає.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з частки квартири за адресою м.Білозерськ Донецька область вул..50 років Жовтня 38/12.
Відповідно до ст..1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно ст..1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
В судовому засіданні встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є його неповнолітня донька ОСОБА_3 та дружина позивач у справі - ОСОБА_2.
Відповідно до ст..1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Відповідно до ст..1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 45749003 від 11.11.2016 року вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не відкривалась (а.с.36).
Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 45749030 від 11.11.2016 року (а.с.37) свідчить про те, що ОСОБА_4 за життя заповітів не складав.
Виходячи з наведеного, судом встановлено, що на момент розгляду вказаної справи спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 є його донька ОСОБА_3, яка на момент смерті свого батька була неповнолітньою і згідно ст..1268 ЦК України фактично є спадкоємцем, який прийняв спадщину.
Зі змісту позовної заяви та пояснень представника позивача ОСОБА_1 судом встановлено, що позивачка фактично постійно проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_4, що свідчить про прийняття нею спадщини після смерті свого чоловіка. Але, документально підтвердити вказаний факт вона не має можливості, бо в її паспорті місцем її реєстрації є інша адреса ніж та де вони постійно проживали з чоловіком. Також з пояснень представника позивача вбачається, що смерть ОСОБА_4 настала в Росії, бо позивачка разом з останнім та дітьми в той час знаходились на заробітках у вказаній країні.
Доводи представника позивача щодо постійного проживання позивачки разом з спадкодавцем ОСОБА_4 знайшли своє підтвердження в постанові в.о. дознавача Бронницького ВП Межмуніціпального УМВС Росії «Раменське» - ОСОБА_7 про відмову в порушенні кримінальної справи від 26.03.2015 року( а.с.23-24).
Крім того факт постійного проживання позивачки ОСОБА_2 з ОСОБА_4 на момент смерті останнього, в судовому засіданні підтвердила свідок ОСОБА_8, яка суду пояснила, що вищевказані особи є її сусідами по будинку. Також зазначила, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4 були родиною і мешкали за адресою м.Білозерське вул.Східна (50 років Жовтня) 38/12. Також їй відомо, що останні сім»єю виїзжали на заробітки до Російської Федерації. В 2014 році ОСОБА_2 повернулася з дітьми до вказаної квартири де на теперішній час і мешкає. Зі слів останньої свідку відомо, що ОСОБА_4 помер в Росії.
Факт постійного проживання позивачки зі спадкодавцем ОСОБА_4 потрібний для оформлення спадкових прав і отримання правовстановлюючих документів.
Пункт 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N 7 передбачає, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
З копії паспорту позивачки вбачається, що місцем реєстрації останньої значиться адреса м.Білозірське вул..Маяковського 33/6.
Копією домової книги (а.с.20-22) підтверджується, що ОСОБА_4, який помер 07.10.2014 року, на момент своєї смерті був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4.
Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.
В судовому засіданні встановлено, що в Російській Федерації позивачка разом зі своєї сім»єю (чоловіком ОСОБА_4 та дітьми) перебували тимчасово. Фактичним місцем їх проживання є м.Білозірське вул..50 років Жовтня 38/12.
Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, обов'язок доказування та подання доказів покладається на сторони.
Враховуючи наведене, суд вважає встановленим той факт, що позивачка як дружина померлого ОСОБА_4 на час смерті останнього (07.10.2014 року) постійно проживала з ним і відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України є спадкоємцем, який вважається таким, що прийняв спадщину, так як протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вона не заявила про відмову від неї.
Керуючись ст.ст. 1268 ЦК України, ст.. 209, 215 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до виконкому Добропільської міської ради, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_6 разом із спадкодавцем ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 07 жовтня 2014 року на час відкриття спадщини, а саме станом на 07.10.2014 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Копію заочного рішення, не пізніше трьох днів з дня його проголошення, направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням для відома.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 25 листопада 2016 р.. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 29 листопада 2016 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В. Здоровиця