АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/6126/16 Головуючий 1-ї інстанції Чередник В.Є.
Справа № 2-640/203/82/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : житлове.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Кокоші В.В., Мінекової Н.О.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Студентське містечко Національного Аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №55 будинку №7 по вул. Чкалова в м. Харкові, яка знаходиться на території та балансі Студентського містечка Національного аерокосмічного інституту ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут».

В обґрунтування позову посилались на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована та мешкає разом із батьком в квартирі №55 за вказаною адресою.

Шлюбні відносини з відповідачкою ОСОБА_3 припинено з 1995 року, спільне господарство не ведеться. Із 2004 року вона не проживає у спірній квартирі та не цікавиться нею, що підтверджується актом комісії від 26 листопада 2015 року.

Добровільно знятись з реєстрації із квартири відповідачка не погоджується, тому позивачі змушені звернутись до суду з даним позовом.

Відповідачка ОСОБА_3 надала письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що іншого постійного власного житла не має і не має доступу до спірного житла через перешкоди, які чинить позивач.

Представник третьої особи Студентського містечка Національного Аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» також надав письмову заяву, яв якій позов підтримав в повному обсязі з тих підстав, що відповідачка не мешкає в спірній квартирі понад 10 років.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, оскільки на його думку, суд не правильно визначив обставини справи та неправильно тлумачив норми матеріального права

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права, невідповідність обставинам по справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення в зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що поважною причиною тривалого не проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі була домовленість між сторонами.

Проте такі висновки суду будь-якими доказами не підтверджені.

Згідно до ст. 6 ЖК України житлові будинки та приміщення призначаються для постійного проживання громадян.

Відповідно до положень ст.ст. 71, 72 ЖК України та роз'яснень, наданих у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.04.85 N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу", право користування житловим приміщенням за тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею.

Тимчасова відсутність особи має бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення

У разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин - перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї, цей строк може бути продовжений судом.

Оцінюючи обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, колегія суддів визнає доведеним не проживання відповідача ОСОБА_3 безперервно на протязі тривалого часу (більше 20 років) в житловому приміщенні квартири АДРЕСА_1, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житлом на підставі ст.ст. 71,72 ЖК України.

Судом встановлено, що спірне житлове приміщення це двокімнатна, ізольована квартира № 55 по вулиці Чкалова, у будинку № 7 в місті Харкові.

Наймачем зазначеного житлового приміщення є відповідач позивач ОСОБА_4 (а.с.11).

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказів того, що ОСОБА_3 не проживає в спірному жилому приміщенні з поважних причин понад встановлені Законом строки суду не надано.

Із заочного рішення Київського районного суду м.Харкова від 03.09.2010 року, яким вирішувався спір за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, встановлено, що сторони з 1995 року не підтримують подружніх відносин, неповнолітня донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком (а.с.5).

Вказане свідчить про те, що сторони в одному житловому приміщенні не проживають.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЖК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтвердила, що спірною квартирою вона дійсно не користується із 1995 року, що становить більше 20 років, при цьому посилалась на неправомірну поведінку ОСОБА_1

Проте будь-яких достовірних доказів на підтвердження вимушеного не проживання у спірному житловому приміщенні такий тривалий час саме через неправомірну поведінку ОСОБА_1 до суду не надала, пояснила, що вона ніколи не зверталась ні до правоохоронних органів, ні до суду з вимогами захистити її право на житло.

Також ОСОБА_3 підтвердила, що ключі від квартири позивач у неї примусово не забирав, вважає, що, скоріше за все, свій комплект ключів вона передала доньці ОСОБА_2.

Відсутність ОСОБА_3 за місцем реєстрації підтверджується актом обстеження житловою комісією спірної квартири від 25.11.2015 року, яка встановила, що в квартирі відсутні будь-які ознаки, які б свідчили про проживання ОСОБА_3 в квартирі (відсутні особисті речі, відсутнє її спальне місце) (а.с.8).

Вищевказане свідчить, що відповідач ОСОБА_3 не проживає без поважних причин у спірному приміщенні з 1995 року, а отже більше строку визначеного ст.71 ЖК України.

Посилання ОСОБА_3 на те, що вона у 2015 році сплатила декілька сум на утримання спірної квартири правового значення немає, оскільки вказані проплати нею проведені фактично перед подачею позивачами позову та після нього.

Таким чином, оскільки районний суд припустився неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушив та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, то з передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 втратила право користування жилою площею на підставі ст. 71 ЖК України, оскільки у добровільному порядку більше ніж 20 років тому залишила спірну квартиру, тривалий час понад терміни, встановлені ст. 71 ЖК України, у ній не проживала без поважних причин, нею не цікавилась, не брала участі в її утриманні . .

Керуючись ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування квартирою № 55 будинку № 7 по вул. Чкалова в м. Харкові.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді