Ухвала

іменем україни

16 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного сільськогосподарського підприємства «Зарічне», третя особа - відділ Держгеокадастру у Долинському районі Кіровоградської області, про визнання недійсним договору оренди землі, за зустрічним позовом приватного сільськогосподарського підприємства «Зарічне» до ОСОБА_3, третя особа - відділ Держгеокадастру у Долинському районі Кіровоградської області, про визнання дійсним договору оренди землі, за касаційною скаргою приватного сільськогосподарського підприємства «Зарічне» на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 25 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним договір оренди землі від 01 червня 2009 року, укладений між ним та приватним сільськогосподарським підприємством «Зарічне» (далі - ПСП «Зарічне»).

Посилався на те, що на підставі державного акта на право приватної власності на землю він є власником земельної ділянки НОМЕР_1, площею 5,26 га, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області.

З 2009 року відповідач почав обробляти вказану вище земельну ділянку без укладення з ним договору оренди, сплачуючи йому (позивачу) орендну плату.

Вказував, що у 2015 року він вирішив самостійно обробляти свою землю, проте ПСП «Зарічне» відмовилось її повернути, посилаючись на наявність укладеного з ним (позивачем) договору оренди землі від 01 червня 2009 року строком на 10 років, який зареєстрований у державному підприємстві «Центр державного земельного кадастру» (далі - ДП «Центр державного земельного кадастру») у Долинському районі за НОМЕР_2.

Посилаючись на те, що ніяких договорів із відповідачем не підписував та не передавав в оренду належну йому на праві власності земельну ділянку, позивач просив позов задовольнити.

У лютому 2016 року ПСП «Зарічне» звернулось до суду із зустрічним позовом, у якому просило визнати договір оренди землі, укладений 01 червня 2009 року із ОСОБА_3, дійсним.

Зазначало, що ПСП «Зарічне» обробляє земельну ділянку, яка належить позивачу, з 2009 року. 01 червня 2009 року між сторонами уписьмовій формі укладено договір оренди земельної ділянки на строк 10 років, який після державної реєстрації набув чинності з 01 червня 2009 року. Орендну плату отримував особисто позивач та жодних претензій не висловлював.

З урахуванням наведеного, ПСП «Зарічне» просило позов задовольнити.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 квітня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25 травня 2016 року, первісний позов ОСОБА_3. задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 01 червня 2009 року, укладений від імені ОСОБА_3 із ПСП «Зарічне», зареєстрований у ДП «Центр державного земельного кадастру» у Долинському районі Кіровоградської області за НОМЕР_2.

У задоволенні зустрічного позову ПСП «Зарічне» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПСП «Зарічне», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Отже, судові рішення в силу ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку переглядаються лише в оскарженій частині.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 5,26 га, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Долинського району, на підставі державного акта на право приватної власності на землю.

01 червня 2009 року між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,26 га на 10 років, який зареєстрований у ДП «Центр державного земельного кадастру» у Долинському районі 01 червня 2009 року за НОМЕР_2.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що договір оренди від 01 червня 2009 року позивач особисто не підписував, повноваження на це в установленому законом порядку іншій особі не надавав, що свідчить про відсутність волі орендодавця на його укладення.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що висновки суду відповідають встановленим обставинам справи.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі, статтею 18 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись з позовом про визнання оспорюваного договору оренди земельної ділянки недійсним, позивач посилався на те, що такий договір не підписував, земельну ділянку в оренду не передавав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, визнаючи недійсним договір оренди землі від 01 червня 2009 року на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України, послався на те, що він був підписаний не власником земельної ділянки, а іншою особою.

При цьому, свій висновок суд мотивував лише показами свідка ОСОБА_4 - дружини ОСОБА_3, яка пояснила, що договір підписував не її чоловік, а вона особисто.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 11 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

У судовому рішенні суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

За змістом ст. ст. 10 та 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України надані суду докази мають бути належними та допустимими.

Зробивши висновок про те, що підпис на оспорюваному правочині належить не ОСОБА_3, а його дружині ОСОБА_4, суд не зазначив, на підставі чого зроблені такі висновки з огляду на те, що належні докази, зокрема висновок почеркознавчої експертизи, з цього приводу в матеріалах справи відсутні.

Апеляційний суд, погодившись із висновкам суду першої інстанції та залишаючи його рішення без змін, на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України на викладене вище уваги не звернув.

Крім того, прийнявши до уваги фактичне виконання умов договору оренди землі сторонами з 2009 року, зокрема одержання позивачем передбаченої договором орендної плати протягом шести років, суд з урахуванням норм ст. 241 ЦК України цим обставинам ніякої оцінки не надав.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним судове рішення в оскарженій частині не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства «Зарічне» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 25 травня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до приватного сільськогосподарського підприємства «Зарічне», третя особа - відділ Держгеокадастру у Долинському районі Кіровоградської області, про визнання недійсним договору оренди землі скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик