Справа № 500/5617/16-ц
Провадження № 2/500/3044/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,

при секретарі Сирбу Г.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2016 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовними вимогами, які заявою від 07.12.2016 року уточнила та просить встановити факт того, що заповіт від 09.02.1998 року, зареєстрований в реєстрі за номером 1-752, посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, складений спадкодавцем ОСОБА_5 на імя ОСОБА_6, належить спадкоємцю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, тавизнати за нею, як спадкоємицею за заповітом право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Миру, 41, мотивуючи тим, що вищевказане майно належить ОСОБА_5. 28.03.2016 року ОСОБА_5 померла, після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене спадкове майно. 09.02.1998 року ОСОБА_5 залишила заповіт, згідно умов якого усе своє майно заповіла позивачу. ОСОБА_3 прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачу було відмовлено, у звязку із тим, що документи щодо прийняття до експлуатації обєкта нерухомого майна та проведення державної реєстрації права власності на імя спадкодавця відсутні, що не відповідає вимогам ст. ст. 182, 328, 331 Цивільного кодексу України, п. 4.15 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, яким визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Також, заповітом, посвідченим державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 за реєстровим № 1-752 від 09.02.1998 року невірно викладено прізвище особи, якою успадковується майно померлої.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 належить незакінчене будівництвом будинку з виконанням будівельних робіт на 95 %, що знаходиться в м. Ізмаїл Одеської області по вул. Миру, 41 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.02.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 1-750.

Відповідно до довідки № 226 від 23.11.2016 року, наданої інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_7, житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Миру, 41 побудований у 1988 році та відповідно до Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва та архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 582/5773 від 10.07.2001 року (зі змінами та доповненнями) не належить до самочинного будівництва. Відповідно до ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності щодо прийняття в експлуатацію обєктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт» від 13.01.2015 року № 92-VIII та наказу Мінрегіону № 79 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовано без дозволу на виконання будівельних робіт» не підлягають прийняттю в експлуатацію.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 447035 від 30.03.2016 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_5 померла 28.03.2016 року.

Після смерті ОСОБА_5 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Миру, 41.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до заповіту, посвідченого 09.02.1998 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 1-752, ОСОБА_5 заповіла все її майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що по закону на день смерті вона буде мати право, в тому числі і жилий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою, що знаходиться в м. Ізмаїл по вулиці Миру, 41 ОСОБА_6.

Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 44169090 від 14.06.2016 року, наданого приватним нотаріусом ОСОБА_8, заповіт ОСОБА_5 від 09.02.1998 року, зареєстрований за № 1-752 не змінювався та не скасовувався.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті ОСОБА_5 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину.

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу ОСОБА_8 № 724/02-14 від 19.10.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із тим, що документи щодо прийняття до експлуатації обєкта нерухомого майна та проведення державної реєстрації права власності на імя спадкодавця відсутні, що не відповідає вимогам ст. ст. 182, 328, 331 Цивільного кодексу України, п. 4.15 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, яким визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Також, заповітом, посвідченим державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 за реєстровим № 1-752 від 09.02.1998 року невірно викладено прізвище особи, якою успадковується майно померлої.

Вислухавши, думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 1220, 1222, 1233, 1234, 1235, 1269, 1270 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт того, що заповіт від 09.02.1998 року, зареєстрований в реєстрі за номером 1-752, посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, складений спадкодавцем ОСОБА_5 на імя ОСОБА_6, належить спадкоємцю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_3, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої 28.03.2016 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Миру, 41.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_9