Справа № 694/1414/16-ц
провадження 2-о/694/86/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

05.12.2016 року м.Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

Головуючої судді Гончаренко Т.В.

при секретарі Блискавці А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Звенигородка цивільну справу провадження в якій відкрито за заявою ОСОБА_1, зацікавлені особи: Приватний нотаріус Звенигородського районного нотаріального округу ОСОБА_2, Звенигородська міська рада про встановлення факту належності заповіту,

в с т а н о в и в

заявниця ОСОБА_1 просить суд встановити факт, що складений померлою 13.04.2016 року ОСОБА_3 заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу ОСОБА_2 від 21.03.2005 року, реєстровий номер 892 належить їй ОСОБА_1.

Вимоги заяви мотивовані тим, що 13.04.2016 року померла ОСОБА_3, яка являється рідною бабою заявниці ОСОБА_1. Після смерті померла залишила заповіт посвідчений приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу ОСОБА_2 від 21.03.2005 року, реєстровий номер 892, яким заповіла заявниці будинок №16 по вул. П.Комуни в м. Звенигородці Черкаської області (вулиця змінена на вул. ОСОБА_4). Заявниця вчасно звернулася до нотаріальної контори та подала заяву про прийняття спадщини за заповітом, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, так як в заповіті спадкодавниці неправильно вказано номер будинку, який померла ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1, будинок значиться під №16, тоді як має бути записано «будинок № 16 «б». У правовстановлюючих документах ОСОБА_3 належав по праву власності будинок № 16 «б» по вул. П. Комуни в м. Звенигородка Черкаської області, а не будинок № 16. З цих причин виникла необхідність у встановленні факту належності заповіту.

У судове засідання заявниця не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі, вимоги заяви підтримує в повному обсязі і просить її задовольнити.

Представник Звенигородської міської ради в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте через канцелярію суду надав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, при винесенні рішення по даній справі покладається на розсуд суду.

Приватний нотаріус Звенигородського районного нотаріального округу ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте через канцелярію суду надала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, при винесенні рішення по даній справі покладається на розсуд суду.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що задоволення заявлених вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлені наступні факти та їх правовідносини.

21.03.2005 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 склала заповідальне розпорядження, відповідно до якого житловий будинок в місті Звенигородка по вулиці Паризької Комуни (ОСОБА_4) № 16 в Черкаській області на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_1, реєстр №892 (а.с. 10).

13 квітня 2016 року ОСОБА_3 померла (а.с. 4). Після її смерті заявниця своєчасно подала до приватної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яка зазначена в заповідальному розпорядженні та з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину по заповіту, але в задоволенні заяви їй було відмовлено в звязку з тим, що в заповіті спадкодавниці неправильно вказано номер будинку, який померла ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1, будинок значиться під №16, тоді як має бути записано «будинок № 16 «б» (а.с.5).

Згідно рішення Звенигородського районного суду від 17.02.1984 року за ОСОБА_3 визнано право власності на 69 % домоволодіння № 16 «Б» по вул. П.Комуни в м. Звенигородка Черкаської області (а.с.7-8).

Відповідно до Договору дарування житлового будинку від 05.07.1999 року АВА №635824, ОСОБА_3 прийняла в дар від ОСОБА_5 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в м. Звенигородка по вул. П.Комуни 16-б (шістнадцять б), який розташований на земельній ділянці розміром 803 кв.м. (а.с.9).

В матеріалах справи міститься технічний паспорт на жилий будинок індивідуального (приватного) будинковолодіння по адресу: вул. П. Комуни, 16 «Б», власниками є ОСОБА_3 якій належить 69% та ОСОБА_5 якому належить 31% (а.с. 11-12).

Разом з тим, приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу ОСОБА_6 до матеріалів справи, через канцелярію суду було надано наступні документи: копію заповіту, реєстровий № 892 відповідно до якого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на випадок своєї смерті заповідає житловий будинок в місті Звенигородка по вулиці Паризької Комуни (ОСОБА_4) № 16 (шістнадцять) в Черкаській області ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2; копію витягу з реєстру реєстраційних нотаріальних дій, де значиться заповіт № 892 21.032005 року від імені ОСОБА_3, м. Звенигородка, вул.. П.Комуни, 16.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику про спадкування» з позовом про визнання права власності на спадщину в судовому порядку, може звернутись особа лише в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

У листі № 24-753/0/4-1 від 16.05.2013 р. Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Після дослідження та оцінки доказів у справі, докази надані заявницею відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, судом вважаються належними та допустимими, згідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України і вони свідчать про обґрунтованість та законність заявлених вимог.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 234 ч.1 п.5 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення;

Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Іншим шляхом встановити вказаний факт немає можливості.

Сукупність особистих даних про особу, відносно якої складені вищенаведені документи, дають достатні підстави для встановлення факту належності ОСОБА_1 заповіту складеного померлою 13.04.2016 року ОСОБА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу ОСОБА_2 від 21.03.2005 року, реєстровий номер 892.

Факт встановлюється для прийняття спадщини за заповітом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60,61,208-209,212-215, 234,ч.2 ст. 256, ст. 257-259 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в

заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, належить заповіт, складений померлою 13.04.2016 року ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу ОСОБА_2 від 21.03.2005 року, реєстровий номер 892.

Повний текст рішення виготовлено 08 грудня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Звенигородського

районного суду ОСОБА_7