25.11.2016 Справа № 363/4044/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Хом'як А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Управління пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності трудової книжки виданої 27.09.1968 року і вкладиша до неї від 18.09.1978 року на прізвище ОСОБА_2, заявнику. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 27.09.1968 року на дівоче прізвище заявниці ОСОБА_2 виписано трудову книжку. 16.06.1995 року ОСОБА_2 уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_1. 09.11.2001 року заявниця вийшла на пенсію та отримала пенсійне посвідчення на дівоче прізвище, оскільки вона не поміняла паспорт на нове прізвище. На даний час ОСОБА_1 має право на доплату до пенсії, однак коли звернулась до заінтересованої особи отримала відмову, оскільки трудова книжка на прізвище ОСОБА_3 не відповідає теперішнім паспортним даним на прізвище ОСОБА_1.

В судовому засіданні заявниця підтримала заяву з викладених у ній підстав та просила задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про день та час розгляду заяви повідомлений належним чином, через канцелярію суду подано лист Управління пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області підписаний представником ОСОБА_4 без доручення на представництво, а тому суд не може взяти до уваги поданий лист даною особою як належним представником.

Заслухавши заявника, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

27.09.1968 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 виписано трудову книжку, а 18.08.1978 року виписана вкладка в трудову книжку.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія І-НО №298525 виданого 16.06.1995 року, ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на ОСОБА_5.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 09.11.2001 року отримала пенсійне посвідчення серія ААА №447997.

23.07.2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, отримала паспорт громадянина України, серія СТ №473176 на після шлюбне прізвище ОСОБА_1

Листом від 22.07.2016 року №103/Б-01 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки подана копія трудової книги на імя ОСОБА_2 не може бути прийнята управлінням ПФУ у Вишгородському районі, у звязку з невідповідністю прізвища.

ОСОБА_1 у своїй заяві посилається на те, що трудова книжка на імя ОСОБА_2 належить їй, оскільки в даній трудовій книжці зазначено дівоче прізвище заявника.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

При вирішенні цієї справи суд зазначає, що інколи трапляються випадки, коли громадяни не можуть використовувати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім'я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права.

Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, неприсвоєння чи залишення одного з них.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним юридичний факт належності заявниці трудової книжки, що має значення для здійснення нею своїх прав, а тому заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись 209-215, 259 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Встановити факт належності трудової книжки виданої 27.09.1968 року і вкладиша до неї від 18.09.1978 року на прізвище ОСОБА_3, ОСОБА_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д. Рудюк