У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Пиляй І.С., з участю представника боржника ОСОБА_1, представників стягувача ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 24 жовтня 2016 року в справі за заявою публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", зацікавлені особи: ОСОБА_3, відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві про визнання виконавчого листа № 569/17452/14 виданого Рівненським міським судом Рівненської області 26.08.2015 року таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", третя особа - голова правління ПАТ "Державний ощадний банк України" ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24 жовтня 2016 року в задоволенні заяви ПАТ "Державний ощадний банк України", зацікавлені особи: ОСОБА_3, відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві про визнання виконавчого листа № 569/17452/14 виданого Рівненським міським судом Рівненської області 26.08.2015 року таким, що не підлягає виконанню та зупинення стягнення за виконавчим листом № 569/17452/14-ц виданого Рівненським міським судом Рівненської області 26.08.2015 року про стягнення з ПАТ "Державний ощадний банк України" на користь ОСОБА_3 238466,51 грн. до розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання - відмовлено.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/2156/2016 Головуючий у 1 інстанції : Галінська В.В. Доповідач : Григоренко М.П.

В поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі ПАТ "Державний ощадний банк України" покликається на її незаконність, через порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що в судовому засіданні 24.10.2016 року представником заявника було подано до суду клопотання про призначення судової економічної експертизи, проте місцевим судом у задоволенні даного клопотання було неправомірно відмовлено.

Вважає, що судом не було дано оцінки письмовим доказам, що містилися в бухгалтерських документах, через відсутність у суду спеціальних знань з економічних питань.

Вказує, що державним виконавцем не вчинено заходів примусового виконання рішення суду, оскільки кошти на рахунок ОСОБА_3 в ПАТ „А-Банк не зараховані. Факт не здійснення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення не заперечується боржником, адже таких заходів і не потрібно було проводити через перерахування коштів боржником до отримання ще постанови державного виконавця на інший рахунок стягувача. Тобто, кошти можуть бути зараховані на рахунок ПАТ „А-Банк лише за відповідним розпорядженням ОСОБА_3, а не боржника.

Згідно заяви ОСОБА_3 про зміну рахунку на перерахування заробітної плати від 24.05.2013 року останній просив АТ „Ощадбанк, починаючи із 24.05.2013 року щомісячну суму заробітної плати та інші виплати, що належать йому до видачі, перераховувати на рахунок № 2670 в ГУ АТ „Ощадбанк, тобто за трудовими правовідносинами.

Виплата коштів, а саме середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період із 09.04.2014 року по 17.04.2015 року на користь ОСОБА_3 в сумі 238466,51 грн. відбулась, за трудовими правовідносинами, на підставі наказу №432-к від 02.09.2015 року та меморіальних ордерів №395697424 і №395564159 від 03.09.2015 року. Зарахування коштів на рахунок ОСОБА_3 № 2670 в ГУ АТ „Ощадбанк відбувалась на підставі договору про банківський рахунок.

У відповідності до правової позиції ВСУ у справі від 02.09.2014 року в справі № 3-80гс14 кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк в свою чергу у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

АТ „Ощадбанк меморіальним ордером № 396040689 від 03.09.2016 року перерахував грошові кошти в загальній сумі 313803,45 грн. (після вирахування податків та зборів) на рахунок ОСОБА_3 №2670 в ГУ АТ „Ощадбанк. В свою чергу, ОСОБА_3 став власником даних коштів із дати зарахування на його рахунок (03.09.2016 року).

У даній справі суд встановив виконання обовязку боржником поза межами виконавчого провадження, про що зазначено в рішенні суду, однак помилково не задовольнив заяву боржника.

Вважає, що суд має встановити чи виконано обовязок боржником у будь-який спосіб, передбачений законом чи договором, а не лише як того хоче стягувач у рамках виконавчого провадження.

Зясувавши надходження коштів на рахунок стягувача від боржника, суд прийшов до невірного висновку про те, що рішення боржником не виконано.

Із цих підстав просить скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 24 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву АТ „Ощадбанк і визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 569/17452/14-ц виданий Рівненським міським судом Рівненської області 26.08.2015 року про стягнення з ПАТ „Державний ощадний банк України на користь ОСОБА_3 238466,51 грн.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 ОСОБА_2 вказує, що оскаржувану ухвалу вважає законною та обґрунтованою, тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи представник ПАТ „Державний ощадний банк України підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представники стягувача ОСОБА_2, ОСОБА_3 просили відхилити апеляційну скаргу, а ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи в задоволенні заяви ПАТ „Державний ощадний банк України про визнання виконавчого листа № 569/17452/14, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 26.08.2015 року, таким, що не підлягає виконанню , суд першої інстанції виходив із того, що боржник за вищевказаним виконавчим документом не надав достатніх та переконливих доказів, які б свідчили про фактичне та реальне виконання ним судового рішення, на виконання якого було видано вищевказаний виконавчий лист.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у заяві ПАТ „Державний ощадний банк України при зверненні до суду, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному судовому рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням за результатами розгляду даного питання.

Твердження ПАТ „Державний ощадний банк України про те, що з моменту перерахування ним за меморіальним ордером № 396040689 від 03.09.2016 року грошових коштів, в загальній сумі 313803,45 грн., на рахунок ОСОБА_3 №2670, відкритий в ГУ АТ „Ощадбанк, останній став власником цих коштів і тому є всі законні підстави вважати, що судове рішення, на виконання якого Рівненським міським судом було видано виконавчий лист № 569/17452/14, вже є виконаним у повному обсязі, а всі інші питання, які стосуються реальної можливості зняття ОСОБА_3 з вищевказаного рахунку, виходять за межі виконавчого провадження, так як підлягають вирішенню у відповідності до положень ст. 1066, 1068 ЦК України, на увагу не заслуговують, оскільки, як про це вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Зарахування ПАТ „Державний ощадний банк України грошових коштів на рахунок, який хоча і відкритий на імя ОСОБА_3, але без надання останньому реальної можливості розпорядитись цими коштами, на переконання колегії суддів, ще не свідчить про фактичне виконання вищевказаним банком судового рішення за виконавчим документом, так як ПАТ „Державний ощадний банк України», являючись одночасно і боржником, і банківською установою, в якій стягувач має відкритий банківський рахунок, має всі необхідні інструменти позбавити стягувача можливості реально користуватись своїми грошовими коштами, з приводу яких між ними мав місце судовий спір.

Тим більше, що звертаючись до державного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_3 вказав конкретний рахунок і конкретну банківську установу, куди мали б бути перераховані ПАТ „Державний ощадний банк України належні йому за судовим рішенням грошові кошти, але останнім цього зроблено не було.

Будь-якого доручення, на перерахування ПАТ „Державний ощадний банк України грошових коштів за виконавчим листом № 569/17452/14, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 26.08.2015 року, на будь-який інший банківський рахунок, ОСОБА_3 не надавав.

Посилання ПАТ „Державний ощадний банк України про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у призначенні судово-економічної експертизи, також не заслуговує на увагу, оскільки будь-якої потреби у проведенні такої експертизи немає, так як в даному випадку підлягає зясуванню лише питання, чи має місце фактичне виконання судового рішення, чи ні.

В даному випадку, на переконання колегії суддів, фактичне виконання судового рішення, за яким було видано виконавчий лист № 569/17452/14, не відбулось, а тому підстав визнавати вказаний виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню немає.

Суд першої інстанції вірно вказав, що висновки, які містяться у постанові Верховного Суду України від 02.09.2014 року в справі № 3-80гс14, не можуть бути застосовані при розгляді даної цивільної справи, оскільки її обставини є відмінними від тих, які зазначені у вищевказаній постанові.

У постанові Верховного Суду України від 02.09.2014 року в справі № 3-80гс14, йдеться про грошові кошти, які знаходяться на рахунку особи у певному банку, до яких банк взагалі немає ніякого відношення, а по даній цивільній справі має місце стягнення грошових коштів із ПАТ „Державний ощадний банк України, як сторони у цій справі і судове рішення по якій ухвалено не на її користь.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи та вірно застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при розгляді заяви ПАТ „Державний ощадний банк України про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в звязку із чим ухвала Рівненського міського суду від 24 жовтня 2016 року підлягає залишенню без змін, як постановлена із додержанням вимог закону.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313, 314, 315, 318 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" відхилити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 24 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.В. Бондаренко

ОСОБА_5