Ухвала

іменем україни

4 4 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Карпенко С.О., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 липня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 липня 2016 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 травня 2016 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 14 липня 2016 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач не довів суду належними і допустимим доказами обґрунтованість своїх позовних вимог, оскільки не обґрунтував складових сум заборгованості, а лише надав виписку з рахунку, з якого не вбачається обґрунтування саме заявленої у позові суми заборгованості. Сума, яку позивач просив стягнути, існувала у 2013 році і вже була стягнута за рішенням суду у попередній справі, за яким відкрито виконавче провадження та вчинені виконавчі дії.

Доводи касаційної скарги і зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої й апеляційної інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», поданою його представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 липня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.О.Карпенко