Справа № 212/5919/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Борис О.Н., з участю секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., за участі представників сторін: позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , відповідача: ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Сідлецької С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, -

встановив:

У листопад і 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він має загальний трудовий стаж 33 роки 9 місяць, в тому числі на ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг» - 9 років 6 місяців (монтажник устаткування металургійних заводів). З 01.10.1979 по 17.09.1981 року та з 14.10.1985 по 28.04.1995 року він також працював підземним гірником, підземник кріпильником та бурильником шпуров, підземним прохідником, прохідником з веденням вибухових робіт шахти Артем - 1 РУ ім. Кірова, яка після реорганізації РУ, ввійшла до складу, на теперішній час ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг». З 03.04.1996 по 07.08.1998 року працював підземним прохідником шахти «Ювілейна» РУ ОСОБА_3 , однак позиватись до них він не бажає. Проблеми з легенями в нього виникли в 2015 році та на фоні встановленого раніше діагнозу радикулопатія шийна та поперекова стан його здоров`я став погіршуватись. Захворювання - рак легенів у нього був виявлений в профілактичному відділені медичної санітарної частини ПАТ «Арселом Міттал Кривий Ріг» в 2015 році. Для підтвердження виявленого діагнозу та лікування він декілька разів перебував на лікуванні та обстеженні в лікарні за місцем проживання, в торакальному відділенні 2 міськлікарні, Криворізькому онкодиспансері, науково-дослідницькому інституті профзахворювання. Був на обстежені та лікуванні в Київській міській лікарні №17. Знаходячись на обстежені і лікуванні в НДІ повторно, 26.04.2016 року йому видали медичний висновок про підтвердження онкозахворювання та направлення до клініки професійних захворювань України для підтвердження можливого виникнення хвороби від професійної діяльності. 07.06.2016 року медичним висновком Центральної ЛЕК клініки професійних захворювань Державної установи «інститут медицини праці національної академії медичних наук України» №21/579 йому встановлено профзахворювання з діагнозом: центральний сr в/частки правого легеня, T3N3M1, ІV ст., кл.гр.2, mts в медіастінальні лімфовузли, mts в кістки тазу та праву стегнову кістку. С34. Повторно - радикулопатія попереко-крижова L-4; L-5; SІ з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовими, м`язово-тонічними синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді пері артрозу колінних суглобів (ПФС першого, другого ступеня). 29.09.2016 року за висновком МСЕК йому встановлено вперше 70% втрати працездатності та повторно 10% радикулопатія ( 45% встановлено 19.05.2010 р). Загальна втрата працездатності - 80% та 2 група інвалідності безстроково. З вини підприємства він переносить фізичні та моральні страждання та переживання. Його фізичні страждання полягають у тому, що він морально подавлений через невиліковну хворобу. У нього постійний біль всього тіла, задишка при незначних навантаженнях, при ходьбі, кашель, біль за грудиною, безсоння. Отримане захворювання обмежує його життєву активність, позбавляє повноцінного спілкування з людьми. Він стає фізично безпорадною людиною, що наводить на смутні міркування про подальше своє життя, про перспективи на майбутнє, про те, що стає тягарем для родини. Отримані професійні захворювання і його наслідки є необоротні. Усвідомлення неможливості поліпшити своє здоров`я або хоча б запобігти його погіршенню викликає додатковий щиросердечний біль та моральні страждання. Також, з моменту встановлення йому нового профзахворювання він не отримав від підприємства ні матеріальної допомоги ні відшкодування моральної шкоди. Таким чином, позивач вважає, що заподіяне йому з вини підприємства захворювання змінило його спосіб життя, його наслідки вимагають додаткових зусиль для організації його життя, підтримки здоров`я, порушили нормальні життєві зв`язки внаслідок неможливості продовження активного громадянського життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. В наслідок неправомірних дій відповідача спричинену ним моральну шкоду він оцінює в 200 000 гривень.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позові, наполягав на задоволенні позовних вимог у заявленому розмірі.

Представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Сідлецька С.О. проти позову заперечувала у повному обсязі, посилаючись на підстави, що після реорганізації ,РУ не ввійшла до складу нині ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та оскільки відповідач не є правонаступником Державного підприємства «Рудоуправління ім. Кірова», з яким позивач з 01.10.1979 по 17.09.1981 року, з 14.10.1985 по 28.04.1995 року (10 років і 8 місяців) перебував у трудових відносинах відсутні підстави для стягнення моральної шкоди саме з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за період цієї роботи позивача. Також, з підстав викладених у письмових запереченнях, вважає позов безпідставним та необґрунтованим, виходячи з того, що позивачем не доведено обставини справи, та не надано доказів, як на підставу своїх вимог, на які він посилається, просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково. До такого висновку суд приходить на підставі з наступного.

В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, позивач ОСОБА_1 працював у шкідливих умовах праці 21 рік і 1 місяць. З яких з 01.12.2000 по 14.03.2008 року (8 років і 1 місяць) монтажником устаткування металургійних заводів монтажно-ремонтного цеху (МРЦ) ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». З 01.10.1979 по 17.09.1981 року та з 14.10.1985 по 28.04.1995 року позивач працював підземним гірником, підземним бурильником шпурів підземним кріпильником, підземним прохідником, прохідником з ведення вибухових робіт в РУ імені Кірова на шахті №1 імені Артема, загалом 10 років і 8 місяців. З 03.04.1996 по 07.08.1998 року (2 роки і 4 місяці) підземним прохідником РУ «Суха Балка» (трудова книжка а.с. 7-12).

За медичними висновками ЦЛЕК ДУ «ІМПНАМНУ» протокол №21/579 позивач має захворювання центральний сr в/частки правого легеня, T3N3M1, ІV ст., кл.гр.2, mts в медіастінальні лімфовузли, mts в кістки тазу та праву стегнову кістку, яке має професійний характер, встановлено вперше. Радикулопатія шийна та поперекова-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та нейросудинними синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плічелопаткового періартрозу (ПФС II ст.) дефартрозом ліктьових (ПФ ІII ст.) та колінних (ПФ II ст.) суглобів захворювання професійне з 2010 року по висновку ЛЕК НДІ промислової медицини В обґрунтування діагнозу професійного захворювання , а саме етіології раку зазначено, що даний випадок захворювання на рак легень відповідає абсолютним епідеміологічним критеріям діагнозу «професійний рак» (а.с.15).

У липні 2016 року на підприємстві ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг» було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 , складено Акт №23 від 12.07.2016 року, відповідно до п. 17 якого, причина виникнення професійного захворювання - пил з вмістом діоксиду кремнію. У п. 14 зазначено діагноз, а саме центральний сr в/частки правого легеня, T3N3M1, ІV ст., кл.гр.2, mts в медіастінальні лімфовузли, mts в кістки тазу та праву стегнову кістку. С34. (а.с. 13).

Відповідно до п.19 акту встановлено, що враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 21 року і 1 місяця в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо. ( а.с.15)

Згідно копії Довідки огляду МСЕК Серія 10 ААГ №034884 від 29.09.2016 року ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності з 26.09.2016 безстроково та встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 80% безстроково, потреба у медичній та соціальній допомозі у вигляді забезпечення лікарськими засобами, ВМП. (а.с. 17).

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до Закону України "Про «Охорону Праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача.

Як встановлено із пояснень представника позивача в судовому засіданні, медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання відчуває переносить фізичні та моральні страждання та переживання, які полягають у тому, що він морально подавлений через невиліковну хворобу. У нього постійний біль всього тіла, задишка при незначних навантаженнях, при ходьбі, кашель, біль за грудиною, безсоння. Отримане захворювання обмежує його життєву активність, позбавляє повноцінного спілкування з людьми. Він стає фізично безпорадною людиною, що наводить на смутні міркування про подальше своє життя, про перспективи на майбутнє, про те, що стає тягарем для родини. Отримані професійні захворювання і його наслідки є необоротні. Усвідомлення неможливості поліпшити своє здоров`я або хоча б запобігти його погіршенню викликає додатковий щиросердечний біль та моральні страждання. Покращення в стані здоров`я не можливе, постійно потрібно приймати медичні препарати, позивачу встановлений хронічний характер захворювань, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання.

З 01.10.1979 по 17.09.1981 року та з 14.10.1985 по 28.04.1995 року позивач працював підземним гірником, підземним бурильником шпурів підземним кріпильником, підземним прохідником, прохідником з ведення вибухових робіт в РУ імені Кірова на шахті №1 імені Артема (10 років і 8 місяців). Суд погоджується з доводами представника відповідача що РУ ім.. Кірова ш. Артем - 1 , не є правонаступником ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Відповідно до пункту 1 Наказу Міністерства промисловості України від 08 жовтня 1996 року № 179 «Про створення Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» (надалі - Наказ № 179 від 08.10.1996) створено Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» на основі державної власності шляхом приєднання Новокриворізького державного гірничо-збагачувального комбінату та орендного підприємства «Криворізький коксохімічний завод» до Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь» на засадах відповідних виробництв.

Пунктом 3 Наказу №179 від 08.10.1996 визначено Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» правонаступником майнових та немайнових прав і зобов`язань реорганізованих Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь», Новокриворізького державного гірничо-збагачувального комбінату з моменту видання цього наказу, а орендованого підприємства «Криворізький коксохімічний завод» з моменту передачі Фондом державного майна України гірничо-металургійного комбінату державної частки орендного підприємства «Криворізький коксохімічний завод» на визначених умовах.

У судовому засіданні встановлено, що згідно наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001 «Про подальшу реструктуризацію РУ ім. Кірова» передано об`єкти та виробничі потужності Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення статутного фонду. Відповідно до зазначеного наказу перехід прав і обов`язків від Державного підприємства до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» не відбувся.

Відповідно до Наказу Міністерства промислової політики України від 07 квітня 2004 року №166 «Про створення ВАТ «Криворіжсталь» створено акціонерне товариство «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» шляхом перетворення Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Затверджено Статут відкритого акціонерного товариства «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь».

Також, відповідно до абзацу 2 п. 16 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 12.07.2016 року, зазначено - «Також, працюючи в РУ імені Кірова шахти №1 імені Артема з 01.10.1979 по 17.09.1981, з 14.10.1985 по 28.04.1995 підземним гірником, підземним бурильником шпурів підземним кріпильником, підземним прохідником, прохідником з ведення вибухових робіт,(...)». Що підтверджує факт, що в 2016 році після передачі 19.04.2001 об`єктів та виробничих потужностей Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» на баланс Скаржника не відбулося правонаступництва (передачі прав і обов`язків), а також підтверджує той факт що позивач перебував у трудових відносинах саме з Державним підприємством «Рудоуправління імені Кірова».

У зв`язку з вищевикладеним, вбачається, що Державне підприємство «Рудоуправління ім. Кірова» не передавало свої права і обов`язки Відповідачу, отже, відповідач не є правонаступником ДП «Рудоуправління ім. Кірова».

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2011 по справі №Б38/330-10 ліквідовано юридичну особу Державне підприємство «Рудоуправління ім. Кірова».

Також, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична особа - Державне підприємство «Рудоуправління ім. Кірова» припинена, дата запису - 20 вересня 2011 року, номер запису 9006457. З цього вбачається, що Державне підприємство «Рудоуправління ім. Кірова» існувало до 2011 року та припинено без правонаступництва.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Так, вирішуючи позовні вимоги суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, стан здоров`я позивача не покращується.

Постійний характер фізичних страждань через постійний фізичний біль у позивача, знаходить своє підтвердження також в медичних документах. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя.

Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 80 % , наявність невиліковного професійного захворювання, яке за медичними висновками відповідає критеріям «професійний рак», встановлення другої групи інвалідності, період роботи у відповідача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів 8 років 1 місяць, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахування стажу роботи позивача на підприємстві, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування в сумі 60000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємством засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

За таких обставин суд, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я такими, що підлягають задоволенню частково.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір з відповідача 551 грн 20 коп.

Керуючись ст.ст. 153, 173, 237-1 Кодексу законів про працю України, ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 60000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судові витрати в розмірі 551 грн 20 коп.

В решті частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Н. Борис