01.12.2016 227/4052/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Притуляка С.А.,

при секретарі - Коверченковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. У квартирі також зареєстровано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є сином позивача. Відповідач не проживає у вищезазначеній квартирі з березня 2007 року, так як мешкає у Російській Федерації, участі в утриманні житла та в сплаті комунальних послуг не приймає, позивач змушена сплачувати за комунальні послуги з розрахунку кількості зареєстрованих в квартирі осіб, що негативно впливає на її матеріальне становище. також зазначила, що має намір обміняти квартиру однак не має можливості у звязку з тим, що у квартирі зареєстровано відповідача.

Позивач у судове засідання не зявився, звернулася до суду із заявою про розгляд справи в її відсутність, позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи в його відсутність, позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі..

Відповідач у судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою № 86 АА 1307297 від 13.11.2016 року яку посвідчено нотаріусом нотаріального округу м. Радужний Ханти-Мансійського автономного округу-Югри Тюменської області Російської Федерації про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- визнає у повному обсязі.

Таким чином, на підставі ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у відсутність сторін.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житлове приміщення від 08.07.2002 року, виданого виконавчим комітетом Добропільської міської ради, квартира загальною площею 55,3 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. належить на праві приватної власності ОСОБА_3 Анатоліївні-18,5 кв.м, та членам її родини: ОСОБА_4 - 18,4 кв.м, та ОСОБА_2 -18.4 кв.м.

Із долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть серії І-НО № 690801 від 26.03.2013 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Добропіллю реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецької області, вбачається, що ОСОБА_4, помер 25 березня 2013 року у віці 65 років, про що складено відповідний актовий запис № 133.

Згідно копії Договору Дарування 1/3 частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського округу Донецької області 29.12.2015 року ОСОБА_2 в особі представника, подарував своїй матері а ОСОБА_1 прийняла в дар від свого сина в особисту приватну власність 1/3 частку квартири № 34, яка знаходиться в багатоквартирному будинку № 26 по вулиці Гагаріна в місті Добропілля Донецької області, яка складається з трьох жилих кімнат, житловою площею 38,1 кв. м, загальною площею 55,3 кв.м., що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 51179923 від 29.12.2015 року.

Із долученого до матеріалів справи акту обстеження № 362 від 13.10.2016 року на предмет мешкання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 складеного ТОВ «Добропільське експлуатаційне підприємство № 2» вбачається, що відповідач з 2007 року не мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Статтею 174 ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно статті 1 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 22.01.1993 року. Ратифікована Законом України № 240/94-ВР від 10.11.94, громадяни кожної з Договірних Сторін, а також особи, що проживають на її території, користуються на територіях всіх інших Договірних Сторін у відношенні своїх особистих і майнових прав таким же правовим захистом, як і власні громадяни цієї Договірної сторони. Громадяни кожної з Договірних Сторін, а також інші особи, що проживають на її території, мають право вільно і безперешкодно звертатися до суду, прокуратуру й інших установ других Договірних сторін, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні і кримінальні справи, можуть виступати в них, подавати клопотання, предявляти позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих же умовах, що і громадяни цієї Договірної Сторони.

Відповідно до ст. 13 Конвенції документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Відповідач позовну заяву визнав в повному обсязі, звернувшись до суду із заявою посвідченою нотаріусом нотаріального округу м. Радужний Ханти-Мансійського автономного округу-Югри Тюменської області Російської Федерації, при цьому судом, з урахуванням доказів. враховуючи недоведеність поважності причин відсутності за місцем реєстрації відповідача з 2007 року, відповідно до ст. 174 ЦПК України, вбачається наявність законних підстав для задоволення позову, оскільки визнання його відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 8, 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 213, 215, 218, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 322, 815 Цивільного кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії ВА 841509, РНОКПП НОМЕР_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя С.А. Притуляк