У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення суми грошової компенсації за невикористану щорічну оплачувану основну та додаткову відпустки, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 30 вересня 2014 року між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) укладено трудовий договір, за умовами якого вона працювала барменом-касиром, за що відповідачка зобов'язалась сплачувати їй заробітну плату у розмірі 1 220 грн на місяць, тривалість щорічної оплачуваною відпустки складала 24 календарних дня та 10 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки у зв'язку з тим, що вона є матір'ю двох дітей, які не досягли п'ятнадцятирічного віку. 10 серпня 2015 року вказаний договір було розірвано на підставі її заяви про звільнення за власним бажанням відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, у день звільнення вона отримала розрахунок по заробітній платі та трудову книжку.

Позивачка вказувала про те, що вона не використала щорічну та додаткову оплачувані відпустки, проте розрахунки за невикористані відпустки та належну їй суму грошових коштів за несвоєчасний розрахунок не отримала. З урахуванням відомостей нарахування заробітної плати та табелів обліку робочого часу, сума компенсації за 1 день невикористаної відпустки становить 42 грн 29 коп., за 24 дня невикористаної основної щорічної оплачуваної відпустки - 1 014 грн 96 коп., за 10 днів додаткової оплачуваної відпустки - 422 грн 90 коп.

Зазначала про те, що розрахунок середнього заробітку повинен здійснюватись виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують дню звільнення, тобто за червень та липень 2015 року при графіку її роботи в два робочих дні та два вихідних. За вказані два місяці вона фактично відпрацювала 31 день, а, отже, розмір середнього заробітку за один робочий день має становити 82 грн 33 коп.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3. просила суд стягнути з ФОП ОСОБА_4 на її користь невиплачену суму грошової компенсації за невикористану щорічну основну оплачувану відпуску у розмірі 1 014 грн 96 коп. та додаткову оплачувану відпустку у розмірі 422 грн 90 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 10 серпня 2015 року по день ухвалення судового рішення, виходячи з розрахунку 82 грн 33 коп. за кожен день затримки.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 невиплачену суму компенсації за невикористані основну та додаткову відпустки у розмірі 193 грн 44 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 10 серпня 2015 року по 28 січня 2016 року у розмірі 426 грн 81 коп. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 червня 2016 року рішення районного суду скасовано. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку у розмірі 423 грн без урахування податку та обов'язкових платежів та середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 10 серпня 2015 року по 2 червня 2016 року у розмірі 1 тис. грн без урахування податку та обов'язкових платежів. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення по суті її позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивачці при звільненні не виплачені компенсація за невикористану основну та додаткову відпустки, у зв'язку з чим з відповідачки підлягає стягненню компенсація у розмірі 193 грн 44 коп. з утриманням всіх обов'язкових платежів, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 426 грн 81 коп., до якого застосовано принцип співмірності. Інші вимоги є безпідставними.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов ОСОБА_3, виходив із того, що розмір компенсації за один день невикористаної відпустки позивачки складає 42 грн 30 коп. Проте відповідно до відомості на виплату грошей за серпень 2015 року позивачка отримала компенсацію за 21 день невикористаної основної щорічної оплачуваної відпустки, у зв'язку з чим підстави для стягнення такої компенсації відсутні, а компенсація за десять днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки позивачці нарахована, але не виплачена. Отже, підлягає стягненню компенсація додаткової оплачуваної відпустки у розмірі 423 грн та середній заробіток за весь час затримки розрахунку з моменту звільнення позивачки з 10 серпня 2015 року по 2 червня 2016 року, тобто за 149 днів, який складає 12 267 грн 17 коп., до якого застосовано принцип співмірності, що буде відповідати засадам розумності справедливості та виваженості, унаслідок чого вказана сума підлягала зменшенню до 1 тис. грн.

Справа апеляційним судом розглянута в закритому судовому засіданні.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 30 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 укладено трудовий договір, за умовами якого ОСОБА_3 працювала барменом-касиром, за що ФОП ОСОБА_4 зобов'язалась сплачувати їй заробітну плату у розмірі 1 220 грн на місяць, тривалість щорічної оплачуваною відпустки складала 24 календарних днів та 10 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 є матір'ю двох дітей, які не досягли п'ятнадцятирічного віку.

10 серпня 2015 року вказаний договір було розірвано на підставі заяви ОСОБА_3 про звільнення за власним бажанням відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, у день звільнення вона отримала розрахунок по заробітній платі та трудову книжку. Проте компенсацію за невикористану щорічну та додаткову оплачувані відпустки та компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні ОСОБА_3 не отримано.

Апеляційний суд, розглядаючи справу у закритому судовому засіданні, не звернув увагу на таке.

Відповідно до ч. ч. 3, 7 ст. 6 ЦПК України закритий судовий розгляд допускається у разі, якщо відкритий розгляд може привести до розголошення державної або іншої таємниці, яка охороняється законом, а також за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, з метою забезпечення таємниці усиновлення, запобігання розголошенню відомостей про інтимні чи інші особисті сторони життя осіб, які беруть участь у справі, або відомостей, що принижують їх честь і гідність.

Про розгляд справи в закритому судовому засіданні суд зобов'язаний постановити мотивовану ухвалу в нарадчій кімнаті, яка оголошується негайно.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних норм процесуального права не звернув увагу на те, що закритий судовий розгляд допускається у разі, якщо відкритий розгляд може привести до розголошення державної або іншої таємниці, яка охороняється законом, а також за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи в закритому судовому засіданні суд зобов'язаний постановити мотивовану ухвалу.

Проте, судом мотивовану ухвалу постановлено не було, вищевказаних підстав для такого розгляду не наведено, клопотання про закритий розгляд справи сторонами також не заявлялось, унаслідок чого апеляційний суд безпідставно розглянув справу у закритому судовому засіданні.

На такі порушення норм процесуального закону в касаційній скарзі звертає увагу ОСОБА_3

У п. 7Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, передбачено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Святкові та неробочі дні (ст. 73 КЗпП України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

Судом установлено, що 12 474 грн 87 коп. (сумарний заробіток за фактично відпрацьований період) / 295 днів (кількість календарних днів відпрацьованого періоду) = 42 грн 29 коп. (сума компенсації за один день невикористаної відпустки). 42 грн 29 коп. * 24 (дні невикористаної щорічної відпустки) = 1 014 грн 96 коп. (компенсація за невикористану щорічну оплачувану відпустку). 42 грн 29 коп. * 10 (дні невикористаної додаткової відпустки) = 422 грн 90 коп. (компенсація за невикористану додаткову оплачувану відпустку). У загальному розмірі нарахування виплат за всі дні невикористаних відпусток складає 1 437 грн 86 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 грудня 2015 року № 6-1093цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Судом установлено, що 1 307 грн 14 коп. + 1 245 грн (сума заробітку за останні два місяці роботи) / 31 (число відпрацьованих днів за останні два місяці) = 82 грн 33 коп. (грн робочий день) * 86 (робочих днів затримки розрахунку) = 7 080 грн 38 коп. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку).

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не звернув увагу на те, що при розрахунку суми середнього заробітку за весь час затримки за несвоєчасний розрахунок, посилаючись на вимоги ст. 117 КЗпП України та п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати зробив розрахунок затримки в повних місяцях, взяв середню кількість робочих днів у місяці, а не точну суму, середній заробіток за робочий день не вирахував відповідно до п. 8 Порядку, а взяв суму, яка вираховувалась для розрахунку одного дня компенсації відпусток п. 7 Порядку.

Крім того, судом установлено, що відповідачкою визнано факт несплати позивачці додаткової відпустки, також відповідачка вказала, що у квітні 2015 року ОСОБА_3 отримано заробітну плату за серпень та за частину липня у розмірі 1 031 грн 50 коп. У цьому випадку застосуванню підлягає ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Згідно з листом Державної фіскальної служби України від 18 січня 2016 року у звіті про суми нарахованої заробітної плати за серпень 2015 року по ОСОБА_3 відображено суму заробітної плати 1 282 грн 31 коп., жодних компенсацій по невикористаним відпусткам у звіті не зазначено.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог закону посилався на те, що позивачкою отримано заробітну плату за липень 2015 року у розмірі 1 092 грн 83 коп., а за серпень 2015 року позивачкою отримано усі виплати по заробітній платі у розмірі 389 грн 06 коп. та компенсацію за 21 день невикористаної щорічної оплачуваної відпустки у розмірі 893 грн 25 коп., що у загальному розмірі складає 1 031грн 50 коп. Проте їх співставлення не відповідає розрахунку, наведеному апеляційним судом.

Таким чином, апеляційний суд не дав оцінки вищевказаному, а зазначене впливає на правильне визначення середнього заробітку позивачки, який береться за основу, вирішуючи інші позовні вимоги.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик