22-ц/775/876/2016(м)
Єдиний унікальний номер 265/7530/15-ц
Номер провадження 22ц/775/876/2016(м)
Головуючий в 1 інстанції Щербіна А.В.
Доповідач Гаврилова Г.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Принцевської В.П., Сороки Г.П.

за участю секретаря Трушкової Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, третя особа Орган опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначила, що від шлюбу, який було розірвано у 2010 році, з відповідачем має дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач має стабільний заробіток, а отже й має можливість надавати допомогу на утримання дитини. Оскільки у добровільному порядку відповідач відмовляється надавати допомогу, а їй самій важко нести витрати, повязані з утриманням та вихованням дитини, просить стягнути з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначив, що син ОСОБА_4 фактично проживає не тільки з матірю, а і у нього, як у вихідні дні, так і в будні та син повною мірою перебуває на його матеріальному забезпеченні.

Вказував, що він, як батько, позитивно характеризується, має постійний прибуток, у нього облаштоване місце для проживання дитини, спиртними напоями не зловживає, з сином має взаємне порозуміння, отже, впевнений, що зможе належним чином його утримувати і забезпечувати необхідні умови для його проживання та подальшого виховання і розвитку. При цьому, ОСОБА_1 фактично не займається вихованням дитини, оскільки створила іншу сімю, проживає з іншим чоловіком, з яким має спільну дитину. У зв'язку з тим, що між ним і ОСОБА_1 не досягнуто згоди щодо місця проживання дитини, а дитина бажає проживати зі своїм батьком,просив суд: визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання його батька ОСОБА_2; стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 - в розмірі 500 (п'ятсот) гривень щомісяця, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття; а також судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи утримання з 23 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що дитина проживає з матірю, всупереч того, що в судовому засіданні неодноразово наголошувалось, що син проживає з ним АДРЕСА_1.

Він сумлінно виконує батьківські обовязки, забезпечує матеріальне утримання дитини, влаштовує його дозвілля, допомагає робити уроки, забирає зі школи.

В родині позивачки дитина регулярно становиться свідком сварок, фізичного насилля, що негативно відображається на психічному розвитку дитини. ОСОБА_1 з чоловіком мешкає в квартирі її батьків в трикімнатній квартирі, окремої кімнати неповнолітній ОСОБА_3 не має. Не погоджується ОСОБА_2 і з висновками Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 17.08.2016 року., в якому, окрім іншого, було визначено доцільним мешкання дитини з матірю, при цьому не беручи до уваги, що позивачка не просила про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності третьої особи, належним чином повідомленої про час та місце розгляду справи. Представник органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради надав заяву про слухання справи за їх відсутність. (а.с. том2 а.с.26).

Заслухавши суддю - доповідача, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5, які підтримали доводи апеляції та просили її задовольнити, заперечення позивачки ОСОБА_1,яка просила судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що сторони з 15 квітня 2008 року по 08 квітня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.3, 47).

Під час шлюбу, 16 вересня 2008 року у них народилася дитина ОСОБА_3 (а.с.4).

Після припинення подружніх стосунків сторони проживають окремо.

05 серпня 2014 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 (а.с.2).

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Місце проживання дитини визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України).

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 проживає з матірю ОСОБА_1 Дана обставина підтверджується : довідкою від 16 листопада 2015 року ПП «Альянс ГІС», згідно якої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом із матірю ОСОБА_1 з адресою: АДРЕСА_2; довідкою КСН «Східний» від 28.04.2016, в якій підтверджується факт проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 з 2009 року за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.63/; відомостями КЗ ММР «Центр первинної медико санітарної допомоги№5 м. Маріуполя» від 16.06.2016 року №907, згідно якої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. За медичною допомогою приходить з матірю. При відвідуванні дитини на дому, батька ніколи не було.

Отже, з врахуванням досліджених доказів , судова колегія погоджується з висновками суду, що дитина фактично проживає з матірю, а доводи апелянта, що син ОСОБА_4 живе з ним за місцем проживання відповідача не підтверджуються встановленими обставинами .

Так, позивачка ОСОБА_1 пояснила суду,що син проживає з нею, але за за згодою з батьком дитини, вихідні дні дитина знаходиться з ОСОБА_2 .

Дані пояснення узгоджуються з дослідженими доказами.

Так, згідно акту №112 обстеження умов проживання від 19 квітня 2016 року, вбачається, що зі слів батька відповідача ОСОБА_7, його син ОСОБА_2 фактично проживає з ними за адресою: АДРЕСА_3, а дитина( онук ОСОБА_3) на вихідних приходить до батька, дідуся та бабусі. (том 1 а.с.182)

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Абзац другий ч. 1 ст. 161 СК України приписує, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

У судовому засіданні встановлено, що обидві сторони у справі приймали і приймають незалежно від окремого проживання активну участь в житті, вихованні, утриманні, розвитку свого малолітнього сина. Таке стверджується поясненнями сторін та наявними доказами у справі.

Намагання відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 довести, що ОСОБА_1 не має можливості достатньо займатися сином, через те, що створила іншу сімю та має іншу маленьку дитину та у ОСОБА_3 відсутні належні житлові умови, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Зокрема, відповідно до акту №111 обстеження умов проживання від 19 квітня 2016 року за адресою: АДРЕСА_2, умови проживання ОСОБА_3 задовільні. У дитини є окрема кімната, наявний одяг по сезону, іграшки, книжки, стіл для занять, компютер. ОСОБА_8 з вітчимом нормальні.

Відповідно до характеристики від 28.04.2016 року учня 1-А класу НВК «Школа ліцей інформаційний технологій №69» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9 завжди охайно вдягнутий, доглянутий. До дорослих відноситься з повагою, сприймає зауваження спокійно. Вихованням хлопця займається мати ОСОБА_1 Вона регулярно проводжає та зустрічає сина зі школи, цікавиться успіхами сина у навчанні. Батько дитини, жодного разу не відвідував школу, не був присутній на батьківських зборах /а.с.62/. Аналогічна характеристика видана Маріупольською « Колегіум школою № 28» , в якій ОСОБА_3 навчався з 07.09.2015 року по 24.11.2015 року. ( том 1 ас. 160)

Роздруківка телефонної переписки між ОСОБА_1 та її новим чоловіком (а.с.134-142), яку ОСОБА_2 подав на підтвердження свого зустрічного позову, не може бути прийнята судом як допустимий доказ. Так, відповідно до ст. 31 Конституції України, кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з'ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо. Таким чином, ОСОБА_2 не навів переконливих мотивів і фактів правомірності та достовірності такого доказу.

Не знайшли свого підтвердження посилання апелянта на можливий небезпечний стан здоровя ОСОБА_1, оскільки це спростовується довідкою «Перинатальнго центру м. Маріуполя (а.с. 28) та наявність загрозливої ситуації для психологічного стану дитини в сімї ОСОБА_1 через її сварки з новим чоловіком.

Як пояснила ОСОБА_1,у серпні 2016 року був виключно одинокий випадок словесної сварки її з чоловіком ОСОБА_6, який не призвіл до негативних наслідків у психологічному стані дитини. Це підтверджується постановою судді Орджонікідзевського району м. Маріуполя від 22 вересня 2016 року про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_6 за ч.1. ст. 173-2 КУпАП через відсутність в його діях складу правопорушення ( а.с. 34 том2)

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 однаково прихильний і до матері і до батька, сторони позитивно характеризуються за місцем проживання та роботи.

Щодо матеріально-побутових умов проживання кожного з колишнього подружжя в даний час та їх матеріального стану, суд не вбачає переваг одного з батьків перед іншим.

Відповідно до статті 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка.

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України а також закріплено у багатьох міжнародних актах: Загальною декларацією прав людини від 10 грудня 1948 року (ст. 13), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права від 16 грудня 1966 року (ст. 12), Протоколом N 4 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод від 16 вересня 1963 року (ст. 2) та іншими.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 3 ст. 160 СК України); місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч. 2 ст. 160 СК України); місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України).

У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Таким чином, враховуючи всі обставини справи в сукупності, конституційні норми та норми сімейного законодавства, Принцип 6 Декларації прав дитини, діючи винятково в інтересах дитини, судова колегія погоджується з висновками суду щодо визначення місця проживання восьмирічного ОСОБА_3 за місцем проживання його матері - ОСОБА_1

При цьому батько дитини не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матірю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосуються тільки місця проживання дитини до досягнення нею чотирнадцятирічного віку.

Розмір аліментів, які вірно стягнуті судом на неповнолітнього ОСОБА_3 у розмірі ? частини від доходів батька , визначені відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, та не є предметом апеляційного оскарження .

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та відмові у задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є безумовною підставою для скасування рішення у справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Гаврилова Г.Л.

ОСОБА_10

ОСОБА_9