Справа № 168/690/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.12.2016року Старовижівський районний суд Волинської області

в складі : головуючого судді - Кошелюк Л.О.

при секретарі -Сулеві Н.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1

і його пр-ка ОСОБА_2,

пр-ків відповідача ОСОБА_3 ЦРЛ - ОСОБА_4 та ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Стара Вижівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ЦРЛ про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 покликається на те, що 01.09.2008 року прийнятий на посаду економіста інформаційно-аналітичного відділу ОСОБА_3 ЦРЛ, а з 01.09.2014 р. переведений на 0.5 цієї посади та 0.5 посади начальника штабу цивільної оборони за сумісництвом. Наказом № 194- ос головного лікаря даної установи від 18.10.2016 р. звільнений за ст. 40 п.4 КЗпП України.

Звільнення вважає незаконним і просить поновити на роботі та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його пр-к ОСОБА_2 позов підтримали з наведених підстав. Пояснили, що у позивача з адміністрацією були позитивні відносини і що звільнення за прогули є принциповою позицією адміністрації із-за попереднього судового спору його дружини за накладене дисциплінарне стягнення. Прогули 13,17.10.2016 р. були з поважної причини: першого дня хворіли діти, з якими,як батько, залишився вдома; а наступного дня - із-за пошкодження водопроводу у квартирі, яка знаходиться у м. Львові. 12.10.2016 р. був на роботі.

Пр-ки відповідача ОСОБА_3 ЦРЛ ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з позовом не погодилися. Відсутність позивача на роботі 12,13,17,18.10.2016 р. доводять актами і службовими записками, які надали суду. Ствердили,що причини відсутності адміністрація закладу знала у ході телефонних розмов з ним у цей період. І ці причини не можна вважати поважними. Бо нічим не доводяться.

Заслухавши пояснення сторін,показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Позивач свої вимоги доводить такими доказами : копіями паспортів (свого і дружини, з зазначеною реєстрацією , відповідно, у місті Львові та у смт. Стара Вижівка); рецептом на ім"я ОСОБА_6 від 19.10.2016 р. Львівського облнаркодиспансеру; ухвалою від 15.11.2016 року по позову ОСОБА_7 про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення; наказами про прийтяття на роботу і звільнення; свідоцтвами про народження дітей; Порядком провітрювання захисної споруди ЦРЛ ; довідкою ОСОБА_3 ЗОШ та показаннями свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8

А відповідач - витягами з наказів № 161 від 01.09.2008 р.,№204 від 01.09.2014 р.,№ 12-ос від 18.01.2016 р. і №194-ос від 18.10.2016 р. про прийняття на роботу, переміщення та звільнення; службовими записками ОСОБА_9 про відсутність на роботі позивача і ОСОБА_10 про неможливість отримання від нього письмового пояснення; актами перевірки відробки робочого часу за 12,13,17,18.10.2016 р.; повідомленням профкому; актом від 21.10.2016 р. про відмову підписати наказ про звільнення ; посадовими інструкціями ОСОБА_11; довідкою про зарплату останнього та показанням свідка ОСОБА_12

Досліджуючи та оцінюючи в сукупності докази сторін вбачається таке.

Позивач ОСОБА_1 у ОСОБА_3 ЦРЛ працював з 01.09.2008 року. З 18.01.2016 року - на по 0.5 посад економіста інформаційно-аналітичного відділу та фахівця цивільного захисту за сумісництвом. Режим роботи з 08.00 год до 17.00 год з обідньою перервою з 13.00 до 14.00 год. Робоче місце (кабінет) в адмінкорпусі лікарні поруч безпосереднього керівника - ОСОБА_13 Членом профспілки не є.

12,13,17 і 18.10.2016 р. не був на роботі протягом робочого дня. Свою відсутність 13,17,і 18.10.2016 року не оспорює. Мотивує поважністю причини : 13.10. 2016 р. - залишався з хворими дітьми ( учнями 1 і 3 класів) і доводить довідкою школи про відсутність останніх на заняттях того ж дня. А 17,18.10.2016 р. - перебуванням у місті Львові із-за прориву водопроводу у квартирі. Звідки,як ствердив, повернувся 19.10.2016 р., а 20.10.2016 р. отримав трудову книжку у відділі кадрів. Що визнається і відповідачем. У підтвердження своїх доводів про хворобу пред"явив рецепт про відвідування лікаря 19.10.2016 р. Даний документ , дійсно, містить штамп Львівського обласного медичного закладу (наркодиспансеру) , але рецепт на прізвище ОСОБА_6 Будь-яких доказів прориву труби суду не надав. Разом з тим свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_8 ствердили, що з телефонних перемовин з позивачем їм відомо про перебування його у Львові з 12.10.2016 року із-за якихось проблем з підтопленням квартири.Хоч позивач наполягає,що 12.10.2016 р. був на роботі протягом робочого дня.

І відсутність ОСОБА_1 на роботі саме з 12.10.2016 р. (крім цих свідків) доводиться вищезгаданими актами перевірки відробки робочого часу за 12,13,17,18.10.2016 року та службовими записками. Підстав недовіряти їм не вбачається. Оскільки не суперечать вимогам ст. 64 ЦПК України щодо переліку письмових доказів. Згідно зі ст.57-59 ЦПК України є фактичними даними, належними і допустимими; підписані кількома працівниками установи. Тоді як своє перебування 12.10.2016 року на роботі і відсутність у послідуючі дні з поважної причини позивач доводить показаннями свідка ОСОБА_7 (дружини), які суд вважає неприйнятними з тих міркувань, що даний свідок є зацікавленим у вирішенні цього спору. Як і вбачав би більш доцільним залишення її 13.10.2016 р. з хворими дітьми, як лікаря і мами.

Разом з тим у позовній заяві (а.2) позивач сам зазначає, що 12.10.2016 р. з обіду залишився вдома з хворою 5-річною дочкою. Як і довідка від 09.11.2016 р. ОСОБА_3 ЗОШ (подана позивачем у процесі судового розгляду) лише констатує факт відсутності дітей 13.10.2016 р. у навчальному закладі без зазначення причини. Тобто, нічим не спростував доказів відповідача. Отже, всупереч ст.60 ЦПК УКраїни не виконав обов"язку довести ті обставини, на які покликається як на підставу вимог і заперечень. Пояснення позивача, у даному випадку є голослівними, і викликають певний сумнів із-за протиріч.

ОСОБА_7 цього, достовірність доказів протилежної сторони доводиться і тим, що 13.10.2016 р. у кінці робочого дня заяву про звільнення за згодою сторін у відділ кадрів подавав не позивач, а його дружина, яку написала власноручно. Про що ствердив суду позивач, його дружина та показав свідок ОСОБА_8 І в адміністрації були всі підстави не брати її до уваги бо довіреності на таке право дружина не пред"явила.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, при вирішенні цього спору суд виходить з оцінки наданих суду доказів.

Ст.1 КЗпП України визначено, що завданням цього Кодексу є регулювання трудових відносин всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва... , зміцненню трудової дисципліни... . А ст.40 п.4 цього Кодексу передбачено право власника розірвати трудовий договір з працівником за порушення трудової дисципліни, у даному випадку, прогулу ( у тому числі відсутності на роботі більше 3 годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Оскільки позивачем поважність причин відсутності на роботі 12,13,17.10.2016 року не доведена , то дії відповідача є правомірними як і його право вибору виду стягнення за допущене порушення трудової дисципліни за ст.147 КЗпП УКраїни. Керівник закладу ОСОБА_8 мотивувала цей вибір кількістю днів прогулу. І що позивач заохочень по роботі не мав, за винятком Почесної грамоти у 2015 році з нагоди професійного свята. Що стосується посилань позивача на порушення порядку звільнення, тобто без попереднього отримання письмого пояснення, то суд це до уваги брати не може бо перебування ОСОБА_1 за межами області позбавляло адміністрацію такої можливості. У телефонному режимі їй ОСОБА_1 заявляв про планування перебування у Львові до 22.10.2016 р.,а фактично вернувся 19.10.2016 р. Від нього відомо,що на лікарняному не перебував, а вирішував власні питання. Отже, іншим чином адміністрація вирішити дане питання не могла. Про що зазначено у відповідному акті від 17.10.2016 р. А при його появі у відділі кадрів 20.10.2016 р. до видачі трудової книжки зажадалося письмове пояснення . Від чого відмовився. Аналогічно і від отримання копії наказу, зі змістом якого ознайомився у присутності працівників. І його твердження про невручення йому копії наказу суд також брати до уваги не може. Бо сам себе позбавив такого права. А про ознайомлення з ним свідчить його позов, у якому вказує дні прогулу з точною відповідністю до наказу. Тоді як у трудовій книжці дні прогулу не зазначені ( допущена механічна помилка року звільнення, але дата запису відповідає наказу № 194 -ос).

Щодо проведення розрахунку представники відповідача і свідок ОСОБА_8 ствердили,що позивач отримував зарплату по відомості у касі , без карткового обслуговування. Йому пропонувались розрахункові кошти. Бухгалтер безпосередньо виїжджала за місцем проживання сім"ї позивача з цією метою, але не відчинили двері. І дружина відповідача не заперечувала факту пропонування отримати розрахункові, але не вважали доцільним із-за наявності спору у суді. Такі кошти отримано позивачем лише у процесі судового розгляду , з власної вини.

Враховуючи викладене суд вважає позов безпідставним.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212- 213 ЦПК України, ст. 40,149, 233 КЗпП України, суд,

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ЦРЛ про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів з дня проголошення, якщо протягом цього часу не поступить апеляційна скарга до апеляційного суду Волинської області через ОСОБА_3 райсуд.

Суддя: ОСОБА_14