Справа № 379/26/16-ц Головуючий у І інстанції Бойко М. Г.
Провадження № 22-ц/780/5328/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 28.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Голуб С.А.,

суддів Таргоній Д.О., Приходько К.П.

при секретарі Топольського В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Нива» на рішення Таращанського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Нива», третя особа - реєстраційна служба Таращанського районного управління юстиції про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки ,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року позивач пред»явив в суді названий позов, посилаючись на те, що на підставі рішення Таращанського районного суду Київської області від 11.02.2008 р. позивач набув право власності на ? частину спадщини після смерті ОСОБА_3, яка померла 26.03.2005 р. Спадщина складається із земельної ділянки площею 2.850 га.

Позивач зареєстрував своє право власності на спірну земельну ділянку внаслідок чого позивачу на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 травня 2013 року належить земельна ділянка площею 1,4206 га, що розташована на території Великововнянської сільської ради та призначена для ведення особистого селянського господарства.

Після отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договорів оренди вказаної земельної ділянки позивач не укладав. Але вказану земельну ділянку з 2008 р. використовував відповідач, а позивач, як власник, отримував від відповідача оренду плату.

25.06.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення даної земельної ділянки для власного використання за призначенням в звязку з тим, що договір оренди земельної ділянки ним не укладався.

Проте, позивачу у відповідь було надано примірник договору оренди даної земельної ділянки № 387 від 14.03.2014 року, згідно якого ніби то позивач передав відповідачу належну йому відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 травня 2013 року земельну ділянку площею 1,4206 га в оренду строком на пятнадцять років. Також було надано акт прийому-передачі даної земельної ділянки.

Строк дії договору розпочався з дати державної реєстрації 12.05.2014 року і закінчуватиметься 12.05.2029 року. Отже, на день подання позову договір діє.

Позивач стверджував, що підпис від імені позивача виконано невідомою особою, а не позивачем.

Позивач просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 387 від 14.03.2014 року, укладений між позивачем та відповідачем; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 2587,20 грн..

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року позов задоволено.

Відповідач оскаржив рішення суду в апеляційному порядку через недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно прийняв до уваги висновок почеркознавчої експертизи і не врахував тієї обставини, що позивач міг умисно при підписані договору оренди змінити свій підпис. Наголошує на тому, що позивач отримував орендну плату, отже знав про укладання ним договору, а тому не було підстав суду визнавати його недійсним із підстав відсутності волевиявлення орендодавця. Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 травня 2013 року належить земельна ділянка площею 1,4206 га, що розташована на території Великововнянської сільської ради та призначена для ведення особистого селянського господарства.

25.06.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення даної земельної ділянки для власного використання за призначенням в звязку з тим, що ним договір оренди земельної ділянки не укладався.

Проте, позивачу у відповідь було надано примірник договору оренди даної земельної ділянки № 387 від 14.03.2014 року, згідно якого позивач нібито передав відповідачу належну йому відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 травня 2013 року серія ЕАБ №355808 земельну ділянку площею 1,4206 га в оренду строком на пятнадцять років. Також було надано акт прийому-передачі даної земельної ділянки.

Строк дії договору розпочався з дати державної реєстрації 12.05.2014 року і закінчуватиметься 12.05.2029 року. Отже, на день подання позову договір діє.

Позивач та його представник протягом усього розгляду даної справи категорично стверджували і стверджують, що позивач вказаний договір не укладав та його не підписував.

Відповідно до Висновку експертів № 3797/3798/16-32 від 12.07.2016 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи встановлено, що підписи від імені ОСОБА_2, в графі «Орендодавець» договору оренди земельної ділянки № 387 від 14.03.2014 року та акті прийому-передачі земельної ділянки від 14.03.2014 року, виконано не ОСОБА_2, а іншою особою.

Задовольняючи позову, суд першої інстанції виходив з того, що той факт, що позивач отримував орендну плату не є підтвердженням того, що позивач укладав договір оренди і його дії були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором оренди земельної ділянки.

В звязку з існуванням даного договору оренди земельної ділянки позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатися своєю земельною ділянкою, а саме самостійно її обробляти.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду виходячи із наступного.

Згідно з положеннями частини другої та третьої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Суд установив, що власник земельної ділянки не підписував договір оренди, а також акт прийому-передачі земельної ділянки, тобто було відсутнє його волевиявлення на передачу в оренду земельної ділянки на умовах зазначених в договорі оренди. Тому доводи відповідача про те, що оскільки власник земельної ділянки отримував орендну плату за договором оренди після його укладення, цим самим виявив свою згоду на його укладення, є помилковими .

Таким чином судова колегія вважає, що відповідач не спростував висновків суду першої інстанції , а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Нива» відхилити.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів .

Головуючий

Судді