Провадження №2-о/521/426/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 у складі головуючого судді Граніна В.Л., при секретарі Янкул Г.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Одеська міська рада, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_2 з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу у якій просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт належності дублікату договору дарування від 21.04.1962 року на половину домоволодіння, що знаходиться в м. Одесі, по вул. 2-га Лагерна під №34, виданий державним нотаріусом Пятої одеської нотаріальної контори ОСОБА_1, зареєстрований в реєстрі за №3-795, укладений ОСОБА_3 ОСОБА_3, померлому 30.07.2015 року. Через зазначений недолік заявник не може реалізувати свої спадкові права після смерті батька та змушена звернутися до суду.

Заявник приймала участь у судовому засіданні разом з представником, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судовому засіданні участі не приймав, однак надав до суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, вислухавши пояснення учасників процесу, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У судовому засіданні встановлено, що 30.07.2015 року помер батько заявника ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД, №424330. За життя, а саме 12.11.2010 року, померлий склав заповіт, яким заповів все своє майно своїй дочці ОСОБА_2 Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. 2-га Лагерна, 34, яке належало спадкодавцю на підставі договору дарування від 21.04.1962 року, та свідоцтва про право на спадщину від 21.04.1983 року.

Заявник, як спадкоємець за заповітом, звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у звязку з тим, що є розбіжності між правовстановлюючими документом та свідоцтвом про смерть, а саме: в договорі дарування імя зазначено «Євген», а у свідоцтві про смерть - «Євгеній».

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що вищезазначений договір дарування належить ОСОБА_3, що підтверджується: свідоцтвом про народження ОСОБА_3, договором дарування, свідоцтвом про смерть ОСОБА_3, спадковою справою заведеною після смерті ОСОБА_3, а також заповітом складеним ним, де його імя записано як «Євгеній». Усі вищевказані документи були досліджені у судовому засіданні.

В Постанові Пленуму Верховного Суду «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року зі змінами в п. 12 указано, що при розгляді справи про встановлення, відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК України, факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Зазначений недолік не дає заявнику у повній мірі розпоряджатися своїми правами та порушує його інтереси, що в решті решт змусило його звернутися з відповідною заявою до суду з метою встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Слід зазначити, що представник Одеської міської ради не надав відповідних доказів відносно того, що рішенням суду порушуються права Одеської міської ради.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Таким чином, судом не виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, тому що в даному випадку не вирішується наявність права на спадщину у заявника і будь яких доказів того, що у зацікавленої особи Одеської міської ради є якісь вимоги відносно прав та інтересів саме на спадкове майно нею не надані і судом не встановлені.

Отже, суд приходить до висновку, що усі наведені докази у їх сукупності свідчать про належність правовстановлюючого документі саме ОСОБА_3.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 60, п. 5 ч. 2 ст. 234, п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Встановити факт належності дублікату договору дарування від 21.04.1962 року на половину домоволодіння, що знаходиться в м. Одесі, по вул. 2-га Лагерна під №34, виданий державним нотаріусом Пятої одеської нотаріальної контори ОСОБА_1, зареєстрований в реєстрі за №3-795, укладений ОСОБА_3 ОСОБА_3, померлому 30.07.2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в десяти денний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий