Справа №442/4877/16-ц
Провадження №2/442/1719/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

21 листопада 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Нагірна О.Б.,

з участю секретаря с/з- Нестір А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобич цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 90 242,35 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.01.2007 року ОСОБА_1 на підставі договору №630/02-03 отримав кредит у розмірі 30 000,00 дол. США зі сплатою 13,0 процентів річних з кінцевим терміном повернення до 18.01.2014 року. Окрім цього, 20.10.2011 року між сторонами було укладено Договір №1 про внесення змін до договору кредиту, за яким сторони змінили валюту кредитування та переведено суму кредиту в гривню за курсом НБУ. Кредитором умови договору були виконанні у повному обсязі. Однак, відповідач взятих на себе кредитних зобов'язань не виконав, у зв'язку з чим станом на 05.08.2015 року розмір заборгованості позичальника перед кредитором становить 90 242,35 грн. серед яких : заборгованість за кредитом 75191,35 грн.; заборгованість за відсотками - 2115,79 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 5657,17 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 415,78; інфляційній втрати за кредитом 6355,49 грн.; інфляційні втрати за відсотками 506,78 грн.

Представник позивача в судове засідання, подав заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши причин, хоча повістки йому були направлені своєчасно на останню відому судові адресу. Керуючись ст. 224 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного:

Матеріалами справи встановлено, що 19.01.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» ( тепер ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №630/02-03 від 19.01.2007 року, за яким останній отримав кредит в сумі 30000 дол. США (які згідно договору про внесення змін №1 від 20.10.2011 року були зміненні на гривневий еквівалент валюти кредитування - 94522,60 грн.) зі сплатою 13,00 процентів річних, та комісій в розмірі та порядку визначених з відповідним графіком погашення за п.1.1. з кінцевим терміном до 18.01.2014 року (а.с.6-10).

Разом з тим, з метою забезпечення виконання зобов'язань за п.1.3. договору відповідачем передано в іпотеку - нежитлове приміщення - вул. Шкільна, буд 10, м. Дрогобич.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 05.08.2015 року, така становить 90 242,35 грн., з яких : заборгованість за кредитом 75191,35 грн.; заборгованість за відсотками -2115,79 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 5657,17 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 415,78; інфляційні втрати за кредитом 6355,49 грн.; інфляційні втрати за відсотками 506,78 грн.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно умов вказаного кредитного договору, укладеного між сторонами, позичальник зобов'язаний: сплачувати заборгованість перед банком; сплачувати банку проценти за користування кредитом; сплачувати відповідну комісійну винагороду, та у випадку порушення зобов'язання, сплачувати відповідні штрафні санкції.

Разом з тим, статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Отже, стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається окремо за кожен день, за який вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Разом з тим, із розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування пені має місце з 11.08.2014 року, а до суду позивач звернувся 06.07.2016 року, тобто нарахування пені має місце поза межами одного року.

Однак нормою ч.3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

Отже, виходячи із засад цивільного права, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Така ж правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-25цс15 від 18 березня 2015 року.

Заяв про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу не звертався і суд за власною ініціативою позбавлений права її застосовування.

В силу вимог ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Розрахунок інфляційного збільшення боргу позивачем зроблено вірно, тому до стягнення з відповідачів на користь позивача належить 6355,49 грн. інфляційного збільшення суми боргу за тілом кредиту та 506,78 грн. інфляційного збільшення суми боргу за відсотками.

Таким чином, позовні вимоги щодо наявності заборгованості у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача - банком доведені, та підлягають до задоволення, так і в частині розміру стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, виходячи з того, що пеня підлягає стягненню не за весь час заборгованості, а за останній рік до звернення до суду, враховуючи те, що для застосування відповідальності у вигляді стягнення пені Законом встановлена спеціальна позовна давність в один рік, що передбачено ч. 2 ст. 258 ЦК України, однак суд позбавлений можливість застосувати строк позовної давності до такої, тому позов підлягає до задоволення у пред'явленому обсязі.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214,224 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості станом на 05.08.2015 року в розмірі 90 242,35 (дев'яносто тисяч двісті сорок дві гривні), яка складається : заборгованість за відсотками -2115,79 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту 5657,17 грн.; пені за несвоєчасне повернення відсотків 415,78; інфляційних втрат за кредитом 6355,49 грн.; інфляційних втрат за відсотками 506,78 грн. за кредитним договором №630/02-03 від 19.01.2007 року,

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 1378 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Нагірна О.Б.