Справа № 303/3255/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

15 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Джуги С.Д., Мацунича М.В.

при секретарі - Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради та Мукачівської центральної районної лікарні про поновлення на роботі й стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою відділу охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 8 серпня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

30 травня 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до відділу охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради про скасування наказу відділу охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 676-02 від 25.04.2016 року про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивачка зазначала, що наказом начальника відділу охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 676-02 від 25.04.2016 року її звільнено з посади лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення Мукачівської центральної районної лікарні на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважала звільнення незаконним через грубе порушення законодавства України про працю, яке регламентує підстави та процедуру звільнення працівників, оскільки оспорюваний наказ був виданий не уповноваженою на це особою, так як начальник відділу охорони здоров'я, який підписав наказ про її звільнення, не мав повноважень на звільнення працівників Мукачівської центральної районної лікарні, такими повноваженнями наділений головний лікар, який і підписав запис про звільнення у її трудовій книжці. При звільненні позивачці не було запропоновано іншої посади у лікарні незважаючи на те, що при скороченні чисельності чи штату працівників, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Вона працює лікарем акушер-гінекологом 34 роки, тому були всі підстави на залишення її на роботі поряд з іншими працівниками, більшість з яких не мають такого стажу роботи та кваліфікації як у неї.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд поновити строк на звернення до суду, скасувати наказ начальника відділу охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 676-02 від 25 квітня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_2», поновити її на посаді лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення Мукачівської центральної районної лікарні та стягнути з відділу охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення судом рішення.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 21 липня 2016 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено Мукачівську міську центральну районну лікарню.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 8 серпня 2016 року позов задоволено.

Ухвалено: «Визнати незаконним та скасувати наказ начальника відділу охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 676-02 від 25.04.2016 року «Про звільнення ОСОБА_2».

Поновити ОСОБА_2 на посаді лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення Мукачівської центральної районної лікарні.

Стягнути з відділу охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради на користь ОСОБА_2 5579,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу».

Додатковим рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 18 серпня 2016 року поновлено ОСОБА_2 пропущений строк звернення до суду.

Додатковим рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 22 вересня 2016 року ухвалено:

«Стягнути з відділу охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради на користь держави 964,60 грн. судового збору.

Стягнути з Мукачівської центральної районної лікарні на користь держави 964,60 грн. судового збору.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць».

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалене при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, відділ охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що в гінекологічному відділенні Мукачівської ЦРЛ мало місце вивільнення посад у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, звільнення позивачки проведено з дотриманням ст. 49-2 КЗпП України, висновок суду про наявність у відповідача вільних посад на момент скорочення позивачки є помилковим, звільнення позивачки начальником відділу охорони здоров'я Мукачівської міської ради проведено у відповідності до п. 29 Посадової інструкції начальника відділу охорони здоров'я Мукачівської міської ради та не враховано, що позивачка звернулася в суд із позовом з пропуском строку позовної давності.

Представник відділу охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради Басараб В.В. підтримав апеляційну скаргу.

Позивачка просила відхилити апеляційну скаргу і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Встановлено, що ОСОБА_2 працювала на посаді лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення Мукачівської центральної районної лікарні.

Наказом начальника відділу охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 676-02 від 25 квітня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_2» позивачку було звільнено 25 квітня 2016 року з посади лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення Мукачівської центральної районної лікарні у зв'язку з скороченням штатів на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Аналогічний запис на підставі зазначеного наказу був внесений у трудову книжку ОСОБА_2 головним лікарем Мукачівської ЦРЛ ОСОБА_4.

Відповідно до п. 1 рішення 6 позачергової сесії 7 скликання Мукачівської міської ради від 12 січня 2016 року № 89 «Про реорганізацію, реструктуризацію та оптимізацію окремих структурних підрозділів Мукачівської центральної районної лікарні» вирішено провести реорганізацію, реструктуризацію та оптимізацію окремих структурних підрозділів Мукачівської ЦРЛ, на виконання якого начальник відділу охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради видав наказ № 18-0 від 23 лютого 2016 року «Про внесення змін у структуру, штат та чисельність гінекологічного та інфекційного відділень Мукачівської ЦРЛ». Відповідно до п. 2 зазначеного наказу з 25 квітня 2016 року в гінекологічному відділенні вирішено скоротити дві посади лікаря акушер-гінеколога.

Враховуючи викладене є вірним та відповідає фактичним обставинам висновок суду про те, що в Мукачівській ЦРЛ відбулися зміни в організації виробництва і праці, в тому числі, скорочення штату працівників.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Частина 2 ст. 42 КЗпП України містить перелік переваг у залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

Судом встановлено, що на час скорочення штату працівників позивачка ОСОБА_2 мала тривалий безперервний стаж роботи в лікарні 34 роки .

З наданих суду довідок про наявні посади в Мукачівській ЦРЛ за період з 23.02.2016 року по 26.04.2016 року вбачається, що у гінекологічному відділенні, жіночій консультації поліклінічного відділення та пологовому відділенні Мукачівської ЦРЛ були відсутні посади, які б відповідали спеціалізації та кваліфікації позивачки.

Суд встановив, що відповідно до наказу начальника відділу охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 22-0 від 2 березня 2016 року «Про внесення змін у структуру, штат та чисельність Мукачівської ЦРЛ» було створено новий структурний підрозділ, а саме: пологове відділення з штатною чисельністю 85 лікарів.

Встановлено, що в матеріалах справи також є накази начальника відділу охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 68/1-02 від 23.02.2016 року, № 117 від 01.03.2016 року про переведення інших лікарів акушер-гінекологів гінекологічного відділення Мукачівської ЦРЛ на інші посади структурних підрозділів Мукачівської ЦРЛ.

Як вірно зазначив суд, вказане вище свідчить про те, що з дня попередження позивачки про вивільнення до дня розірвання трудового договору в Мукачівській ЦРЛ був створений новий структурний підрозділ та були наявні посади, які б відповідали вимогам ОСОБА_2.

Встановлено, що відповідно до довідки відділу охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 112/1-К від 14 квітня 2016 року в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці було розглянуто питання про переважне право на залишення на роботі працівників гінекологічного відділення. За результатами такого встановлено, що звільненню підлягає ОСОБА_2.

Як вірно зазначив суду вказане вище питання не з'ясовувалося із врахуванням всіх працівників Мукачівської ЦРЛ, а тільки структурного підрозділу.

В ч. 1 ст. 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, і тільки при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається категоріям працівників, визначених ч. 2 ст. 42 КЗпП України.

Разом з тим, обов'язки роботодавця, передбачені ч.ч. 2, 3 ст. 49-2 КЗпП України по працевлаштуванню працівника вважаються виконаними тільки в тому випадку, коли запропоновано всі вакансії, що відповідають вимогам працівника, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, а також і враховано переважне право працівника на залишення на роботі на підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник працював.

Встановивши, що роботодавцем не вжито в повній мірі всіх заходів щодо можливого працевлаштуванням позивачки шляхом пошуку вакантних посад, на які могла бути призначена ОСОБА_2, суд прийшов до вірного висновку про порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України при звільненні позивача.

Частиною 1 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до наказу начальника відділу охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 73-02 від 23 лютого 2016 року було прийнято рішення про необхідність попередження всіх працівників про майбутнє звільнення. Згідно з додатком № 1 до цього наказу, ОСОБА_2 попереджена про можливе звільнення 26 лютого 2016 року, про що свідчить її підпис.

Розглянувши подання начальника відділу охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 14 квітня 2016 року № 229, профком дав згоду на звільнення лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення ОСОБА_2, що вбачається із витягу з протоколу № 11 засідання профкому Мукачівської ЦРЛ від 22 квітня 2016 року (а.с. 83).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 була звільнена 25 квітня 2016 року, тобто з порушенням визначеного ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України двохмісячного строку. При цьому суд послався на роз'яснення п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно якого при недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Відповідно до ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. В ст. 87 ЦК України також зазначено, що для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження. При цьому установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом. Також в ст. 92 ЦК України зазначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що Мукачівська ЦРЛ здійснювала на момент прийняття оспорюваного наказу свою діяльність на підставі Статуту Мукачівської центральної районної лікарні (нова редакція), який був затверджений рішенням 87 сесії Мукачівської міської ради 6 скликання від 22 жовтня 2015 року № 1600.

Відповідно до пунктів 1, 2 Статуту Мукачівська ЦРЛ заснована на базі комунальної власності територіальної громади міста Мукачево в особі Мукачівської міської ради, яка є її засновником. В п. 6.1 статуту зазначено, що трудовий колектив Мукачівської ЦРЛ складається з громадян, які беруть участь своєю працею на підставі трудових угод. В п.п. 7.1, 7.2 Статуту визначено, що управління діяльністю Мукачівської ЦРЛ здійснює апарат управління, який очолює головний лікар.

Пунктом 7.4 Статуту визначені повноваження головного лікаря, відповідно до яких, зокрема, входить прийняття та звільнення з роботи працівників Мукачівської ЦРЛ. Крім того, в п. 9.1 Статуту визначені взаємовідносини Мукачівської ЦРЛ з іншими установами. В той же час, відділ охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради не наділений жодними повноваження на втручання в діяльність Мукачівської ЦРЛ.

Судом встановлено, що оспорюваний наказ про звільнення ОСОБА_2 був прийнятий відділом охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради та підписаний його начальником.

З огляду на викладене і на те, що Мукачівська ЦРЛ є самостійною юридичною особою, керується у своїй діяльності Статутом, є правомірним висновок суду про незаконність прийнятого наказу № 676-02 від 25 квітня 2016 року про звільнення позивачки, оскільки виключно до повноважень Мукачівської ЦРЛ в особі її керівника належить прийняття процедурних рішень, в тому числі і про звільнення працівників її структурних підрозділів, а тому відділ охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради, в тому числі його начальник, не уповноважений був приймати рішення про звільнення ОСОБА_2 з роботи, в трудовій книжці якої запис про звільнення підписав головний лікар Мукачівської ЦРЛ.

Відповідно до ч. 1 ст. 233, ст. 234 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строку суд може поновити цей строк.

Перевіривши причини пропуску позивачкою строку звернення до суду із заявою про поновлення на роботі суд з'ясував, що 24 травня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позов за захистом своїх прав в межах строку, визначеного ст. ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 травня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі з тих підстав, що спір має вирішуватися в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства. Вказану ухвалу суду позивач отримала 03 червня 2016 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, а 30 травня 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом у загальному порядку про поновлення на посаді. З огляду на зазначене можна погодитись з висновком суду першої інстанції про поважність причин пропуску звернення до суду та поновлення такого.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскільки останні ґрунтуються на повно та всебічно з'ясованих обставинах справи.

Рішення суду законне і обґрунтоване, постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відділу охорони здоров'я виконавчого комітету Мукачівської міської ради відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 8 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: