Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Наумчука М.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, який мотивував тим, що 16 квітня 2014 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір позики, відповідно до якого відповідач підтверджував свою заборгованість в розмірі 100 000 000 грн перед позивачем, строк повернення якої погоджено сторонами до 17 жовтня 2014 року. Посилаючись на те, що відповідач не виконує його вимогу про повернення вказаної заборгованості, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в розмірі 100 000 000 грн та судові витрати по справі.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 100 000 000 грн, 3 654 грн сплаченого судового збору, а всього 100 003 654 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що 16 квітня 2014 року ОСОБА_5 взяв в борг у ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 100 000 000 грн, які зобов'язався повернути в строк до 17 жовтня 2014 року, про що укладено договір позики.

Крім того, сторонами було визнано, що на час розгляду справи відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав.

Відповідач ОСОБА_5 позов визнав, оформивши визнання позову написанням відповідної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що визнання позову ОСОБА_5 має безумовний характер та не суперечить вимогам закону, а також не порушує права інших осіб, зокрема і ОСОБА_6

Доводи касаційної скарги щодо того, що вказаний договір позики, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 є фіктивним і спрямований на приховану передачу частини майна відповідача з метою унеможливлення задоволення майнових вимог ОСОБА_6 як кредитора, так як рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, із ОСОБА_5 на його користь стягнуто грошові кошти в розмірі 25 900 389,95 грн є безпідставними, оскільки задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, жодним чином не порушує прав, свобод чи інтересів ОСОБА_6, в тому числі щодо задоволення вимог останнього до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
М.І. Наумчук