Справа № 442/6036/15 Головуючий у 1 інстанції: Дубель Р.М.
Провадження № 22-ц/783/5741/16 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Береза В.І., Бойко С.М.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю апелянта - ОСОБА_2, представника апелянта - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третіх осіб: ОСОБА_4, Національного банку України про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року позивач ПАТ «Дельта банк» звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просив стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 177 607,58 грн., з яких тіло кредиту: 134 625,01 грн. та 42982,57 грн. відсотків за користування ним.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 26.09.2012 року між ПАТ «Астра банк» та гр. ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №88009, згідно якого банк передав позичальнику кредит у сумі 147 943 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 21,49 % річних на строк - до 26.09.2017 року.

В свою чергу, 02.12.2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених вказаним договором, ПАТ «Астра Банк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі і за кредитним договором, укладеним з гр. ОСОБА_4, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив ПАТ «Астра Банк» як кредитора (став новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Астра Банк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло (відступилося) право вимоги (замість ПАТ «Астра Банк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Виконання позичальником ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором забезпечувалося порукою. Так, відповідно до укладеного договору поруки №88009/П від 26.09.2012 року поручитель - відповідач ОСОБА_2 зобов'язалася у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_4 за кредитним договором.

Разом з тим, позичальник ОСОБА_4 умови укладеного з нею кредитного договору належним чином не виконувала, про що неодноразово повідомлявся шляхом направлення письмової вимоги, у зв'язку з чим банк був змушений звертатися із позовом до суду. Позов вирішено пред'являти до поручителя, так як позичальник змоги погасити заборгованість немає.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 липня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третіх осіб: ОСОБА_4, Національного банку України про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 177 607,58 грн., з яких тіло кредиту: 134 625,01 грн., відсотки за користування кредитом - 42982,57 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 липня 2016 року оскаржила відповідач ОСОБА_2.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що 26.09.2012 року між ПАТ «Астра Банк» та гр. ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №88009, за умовами якого банк передав позичальнику кредит у сумі 147 943 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 21,49 % річних на строк до 26.09.2017 року. Для забезпечення виконання зобов'язань гр. ОСОБА_4 перед банком, 26.09.2012 року між ПАТ «Астра Банк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки №88009/П. Позичальник належним чином виконувала усі взяті на себе зобов'язання, а саме своєчасно здійснювала оплату за кредитним договором. Однак, нестабільна економічна ситуація в державі вплинула на доходи позичальника, внаслідок чого остання була позбавлена можливості вчасно виконувати умови договору.

ПАТ «Дельта Банк» навмисно ввів її в оману, не надавши усієї необхідної письмової інформації, що безпосередньо передбачено договором поруки.

Вказує на ту обставину, що з позовом звернулася не уповноважена на те особа, так як банк на час пред'явлення позову був на стадії ліквідації.

Окрім того в суді апеляційної інстанції посилається на наявність у даному випадку подвійного стягнення, так як 25.08.2016 року Апеляційним судом Львівської області ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, котра належить позичальнику ОСОБА_4, для погашення заборгованості за укладеним з останньою кредитним договором №88009 від 26.09.2012 року. Вказане рішення набрало законної сили, а, відтак, немає потреби у задоволенні позовних вимог за даним позовом.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з»явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильно встановлених існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги законності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Судом встановлено, що 26.09.2012 року між ПАТ «Астра Банк» та третьою особою у справі - ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 88009, за умовами якого банк передав позичальнику кредит у сумі 147 943 грн., із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 21,49 % річних, на строк - до 26.09.2017 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 перед банком, 26.09.2012 року між ПАТ «Астра Банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки № 88009/П, за умовами якого остання зобов'язалася відповідати перед ПАТ «Астра Банк» за вказаним вище кредитним договором, що укладений з третьою особою у справі - ОСОБА_4

Судом встановлено й те, що 02.12.2013 року між ПАТ «Астра Банк» та позивачем - ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого у порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «Астра Банк» передав позивачу права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого останній замінив ПАТ «Астра Банк» як кредитора (став новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Астра Банк» до позивача прав вимоги до боржників, до останнього перейшло право вимоги (замість ПАТ «Астра Банк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Передано позивачу й право вимоги за кредитним договором №88009 від 26.09.2012 року (відповідні дані про боржника ОСОБА_4 містяться у додатку за № 348771).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до приписів ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно вимог ст. ст. 526, 527, 1046, 1054 ЦК України позичальник ОСОБА_4 зобов'язана свої обов'язки виконувати належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Разом з тим, станом на 28.07.2015 року позичальник ОСОБА_4 одержану суму кредиту не повертала, встановлену договором оплату за користування кредитом в повному об'ємі не погашала, внаслідок чого заборгованість останньої перед банком по кредитному договору згідно розрахунку склала 177 607,58 грн., з яких тіло кредиту - 134 625,01 грн., а решта 42982,57 грн. - відсотки.

Поняття поруки закріплено у ст. 553 ЦК України, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно із ст. 626 ЦК України порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язань не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються. Частиною 1 ст. 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

При цьому, вимога до поручителя може бути пред'явлена виключно за умови настання обставин, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 553ЦК України, у випадку порушення зобов'язання боржником.

Оскільки судом встановлено порушення позичальником ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань по сплаті кредиту, то суд дійшов висновку про виконання таких поручителем шляхом стягнення заборгованості.

Відтак, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про підставність заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги без будь-яких доданих до неї належних та допустимих доказів висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Так, що стосується пред'явлення позову під час процедури виведення позивача ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, то такий пред'явлений уповноваженим представником за довіреністю, наданою призначеною уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації - гр. ОСОБА_6 і така довіреність дійсна.

Що стосується неможливості одночасного стягнення заборгованості з поручителя і звернення стягнення на предмет іпотеки, котрий належить позичальнику (іншій особі), то здійснення особою права на захист у даному випадку не може ставитись у залежність від застосування нею інших способів правового захисту, так як звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно із зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 року у справі № 6-1080цс15.

Крім того, рішення Апеляційного суду Львівської області, яким звернено стягнення на предмет іпотеки і на яке посилається апелянт як на доказ подвійного стягнення, ухвалене 25.08.2016 року, а рішення, що оскаржується і переглядається апеляційним судом, ухвалене 28.07.2016 року, тобто раніше, а, відтак, до уваги місцевим судом братись не могло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, а висновки суду ґрунтуються на їх всебічному аналізі.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 липня 2016 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Береза В.І.

Бойко С.М.