ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/52/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. за участі секретаря Косолап Л.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування, про встановлення батьківства,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення батьківства ОСОБА_5 щодо неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На обґрунтування позову зазначила, що в 1974 р. разом з матір'ю виїхала до м. Актау Мангістауської області Республіки Казахстан, де і проживала до середини 2007 р. В 1997 р. вона познайомилась з ОСОБА_5, вони почали зустрічатись, а з 1998 р. стали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1. На той час ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, яка проживала окремо від чоловіка у м. Санкт-Петербург. ІНФОРМАЦІЯ_1 р. вона народила від ОСОБА_5 сина ОСОБА_8. Оскільки в зареєстрованому шлюбі вони не перебували, відповідно до п. 3 ст. 49 Закону Республіки Казахстан «Про шлюб та сім'ю» у свідоцтві про народження дитини прізвище батька було записано за її прізвищем - ОСОБА_6, а ім'я та по батькові батька за її вказівкою - ОСОБА_9. Під час її вагітності проти ОСОБА_5 була порушена кримінальна справа, а тому зареєструвати шлюб вони не наважились. Через деякий час після народження дитини ОСОБА_5 повідомив, що його біографія може створити дитині додаткові труднощі, і їх шлюбно-сімейні відносини припинилися. 19 березня 2004 р. ОСОБА_5 було засуджено на 8 років позбавлення волі, а ІНФОРМАЦІЯ_2 р. він помер у м. Тамань Темрюкського району Краснодарського краю. За життя ОСОБА_5 визнавав себе батьком дитини, турбувався про неї та про сина, до початку свого тяжкого онкологічного захворювання надавав постійну матеріальну допомогу. Встановлення батьківства необхідно для призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника та можливого оформлення обов'язкової частки у спадщині.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_10 позов підтримали, просили його задовольнити.

ОСОБА_2 пояснила, що її фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_5 тривали з кінця 1999 р. по 2002 р., можливо, по кінець 2001 р., проте постійно однією сім'єю вони ніколи не жили. Вони проводили час разом, робили спільні покупки, але у кожного з них була своя квартира, і ОСОБА_5 увечері завжди повертався додому. Коли вона завагітніла, ОСОБА_5 разом з нею приїжджав до її матері в Україну, відвідував її в лікарні, де вона знаходилась на збереженні. Після народження сина ОСОБА_5 визнавав своє батьківство, доглядав за дитиною, допомагав матеріально, купляв підгузники, іграшки, одяг. Після її переїзду в Україну ОСОБА_5 продовжував надавати дитині матеріальну допомогу. Так, коли син ішов у перший клас, він передав гроші через друзів, потім поїздом передав для сина велосипед.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні в Темрюкському районному суді Краснодарського краю заявила про невизнання позову. За її міркуванням спір про батьківство ОСОБА_5 вже вирішений, про що свідчать рішення судів від 08.07.2014 та від 10.06.2015, якими встановлено, що її покійний чоловік не являється батьком ОСОБА_6

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_12 позов не визнав пославшись на те, що ОСОБА_5 не являється батьком сина ОСОБА_2, ніколи з нею не проживав, не вів спільне господарство ні до, ні після народження дитини, не надавав матеріальної підтримки, позивач з дитиною ніколи не перебували на його утриманні. Пояснив, що його довірителька ОСОБА_4 постійно жила з ОСОБА_5 однією сім'єю у його квартирі з 1997 р. Після засудження ОСОБА_5 в 2004 р. ОСОБА_4 не залишила його, і завдяки їй менш ніж за рік він був звільнений, після чого вони виїхали у Краснодарський край, де і одружилися в 2012 р.

Дочка ОСОБА_5 - відповідач ОСОБА_3, є громадянкою Російської Федерації і проживає в м. Санкт-Петербург, а тому суд відповідно до положень Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, вчиненої у Мінську 22 січня 1993 р. (далі - Мінська конвенція 1993 р.), звернувся до компетентного суду за місцем її проживання з проханням про вручення копій позовної заяви з додатками, повідомлення про дати судових засідань та заслуховування її пояснень по суті позову (т. 1 а.с. 105, 106, 108, 116, 126).

Враховуючи, що судові документи для відповідача ОСОБА_3 передавались у спосіб, передбачений Мінською конвенцією 1993 р., з дати їх направлення сплинули усі встановлені судом терміни для розгляду цієї справи, але незважаючи на усі зусилля матеріали виконання доручень від компетентного суду Російської Федерації не надійшли, суд вбачає підстави для ухвалення рішенняу відсутність відповідача ОСОБА_3

Представник третьої особи ОСОБА_14 просила ухвалити рішення відповідно до закону з максимальним урахуванням інтересів неповнолітньої дитини.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін та третьої особи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази та матеріали цивільних справ № 753/17431/13, 753/18590/14, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. в м. Актау Мангістауської області Республіки Казахстан позивач ОСОБА_2 народила сина ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 10).

Враховуючи, що на той час ОСОБА_2 у шлюбі не перебувала, реєстрація народження дитини проведена відповідно до положень пункту 3 статті 49 Закону Республіки Казахстан «О браке и семье», за приписом якого при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків або при відсутності рішення суду про встановлення батьківства, прізвище батька дитини у книзі запису народжень записується по прізвищу матері, ім'я та по батькові батька дитини - за її вказівкою (т. 1 а.с. 11, 99).

Відтак в актовому записі про народження ОСОБА_6 № 225, складеному 6 лютого 2001 р. Актауським міським відділом ЗАГС, його батьком зазначений ОСОБА_15.

Громадянин Росії ОСОБА_5, батьківство якого позивач просить встановити, помер 27 серпня 2013 р. у станиці Тамань Темрюкського району Краснодарського краю Російської Федерації (т. 1 а.с. 33).

ОСОБА_5 залишив заповіт, відповідно до якого заповів своїй дружині ОСОБА_4 земельну ділянку та житловий будинок у станиці Тамань Темрюкського району Краснодарського краю (т. 1 34, 243).

З пояснень представника ОСОБА_12 вбачається, що спадкоємець ОСОБА_4 заперечує батьківство ОСОБА_5 щодо ОСОБА_6

Враховуючи, що дитина народилася в 2001 р., а норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності (01.01.2004), при вирішенні вимог ОСОБА_2 суд керується положеннями Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України).

Так, згідно з приписами статті 53 КпШС України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою у шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану.

При відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Отже з огляду на зміст зазначеної норми матеріального права підставою для встановлення батьківства в судовому порядку є доведеність хоча б однієї з таких обставин: спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і особою, батьківство якої позивач просить встановити; спільне виховання чи утримання ними дитини; визнання такою особою батьківства, що повинно бути підтверджено достовірними доказами.

На прохання позивача в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та ОСОБА_20

Подруга позивача ОСОБА_17 пояснила в суді, що в січні 2001 р. в пологовому будинку м. Актау вона народила дочку ОСОБА_21 і тоді ж близько познайомилась з ОСОБА_2, яка перебувала на збереженні і знаходилась в сусідній палаті. У розмові з нею ОСОБА_2 зізналась, що батьком її майбутньої дитини є ОСОБА_5, який був відомою у місті людиною. Вона бачила ОСОБА_5 в пологовому будинку, куди він приходив відвідувати ОСОБА_2 Після виписки з пологового будинку вони з ОСОБА_2 продовжували тісно спілкуватись, зимою, навесні та влітку 2001 р. вона бачила ОСОБА_5 з дитячим візочком. Зі слів ОСОБА_2 їй відомо, що ОСОБА_5 визнавав себе батьком дитини, допомагав їй матеріально і в догляді за дитиною.

В нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_17, яка долучена до матеріалів справи як письмовий доказ, міститься більш детальна інформація щодо обставин, які свідок підтвердила в суді. Зокрема ОСОБА_17 заявляла, що ОСОБА_5 щоденно приходив до ОСОБА_2 в пологовий будинок, заходив у палату, відкрито, в її присутності та присутності медичних працівників, визнавав себе батьком майбутньої дитини. Після народження ОСОБА_2 сина у березні 2001 р. вони з чоловіком ОСОБА_18 була на хрестинах хлопчика, де ОСОБА_5 вів себе як батько дитини, як господар дому та чоловік ОСОБА_2. ОСОБА_2 і ОСОБА_5 жили разом, вели спільне господарство і побут. Неодноразово вони разом гуляли з дітьми, телефонували один одному, спілкувались. Знали, що потім ОСОБА_2 переїхала в 14-й мікрорайон, де також проживала з ОСОБА_5 Їй відомо, що батьківство ОСОБА_5 не було оформлене лише через його можливу судимість. По цій же причині між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 виникли розбіжності, проте приблизно до 2008 р. ОСОБА_5 всіляко допомагав ОСОБА_2 грошима, купив хлопчику спортивний велосипед (т. 1 а.с. 188-190).

Факт одночасного перебування свідка ОСОБА_17 та позивача ОСОБА_2 в пологовому будинку м. Актау підтверджується їх спільним фото, даними свідоцтва про народження ОСОБА_22, історії пологів ОСОБА_2 і журналу запису пологів в стаціонарі (т. 1 а.с. 96, т. 2 а.с. 23, 54, 58-59).

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що тривалий час працював з ОСОБА_5 на одному підприємстві, а ОСОБА_2 знав як відому в місті журналістку. В пологовому будинку, де народжувала його дружина ОСОБА_17, він зустрів ОСОБА_5, який повідомив, що ОСОБА_2 чекає від нього дитину. Пізніше він зустрічав ОСОБА_5 з дитячим візочком, в розмові той повідомив, що матеріально допомагає ОСОБА_2.

Згідно з даними трудової книжки ОСОБА_18 з 1993 р. по квітень 2000 р. він дійсно працював на підприємстві, яке входило до очолюваної ОСОБА_5 АК «Каскор» (т. 2 а.с. 24-36).

Подруга позивача ОСОБА_19 повідомила суду, що знайома з ОСОБА_2 з 1991 р. В липні 1998 р. вона була у неї в гостях в Казахстані в м. Актау. В аеропорту її зустріли ОСОБА_2 з ОСОБА_5 і повезли її у квартиру ОСОБА_5 Наступного дня ОСОБА_5 вилетів до Москви, а вона разом з ОСОБА_2 залишились у його квартирі. З того, що в цій квартирі були речі ОСОБА_2, вона зрозуміла, що вони з ОСОБА_5 живуть разом. В серпні 2000 р. вона бачилась з ОСОБА_2 і ОСОБА_5 в аеропорту Бориспіль. На той час ОСОБА_2 була вагітна, і ОСОБА_5 повідомив, що чекає на сина. В 2008 р. чи, можливо, в 2009 р. на залізничному вокзалі у м. Києві вона разом з ОСОБА_2 забирала з поїзда, що прибув з Санкт-Петербургу, дитячий велосипед, який ОСОБА_5 передав для сина ОСОБА_8.

Як пояснила в судовому засіданні мати позивача ОСОБА_20, її дочка познайомилась з ОСОБА_5 приблизно в 1996 р., і невдовзі у них зав'язався роман. Проте вона ці відносини не схвалювала через суттєву різницю у віці та наявність у ОСОБА_5 офіційної сім'ї. В 2000 р. їх відносини стали серйозними: ОСОБА_5 жив у дочки, допомагав їй матеріально. В 2000 р., коли дочка вже була вагітна, вони удвох приїжджали до неї в м. Полонне Хмельницької області. Тоді ж вона серйозно захворіла і гроші на операцію давав ОСОБА_5 На другий день після пологів вона бачила ОСОБА_5 під вікнами пологового будинку. Після народження сина ОСОБА_5 приходив до дочки, гуляв з дитиною, допомагав матеріально. Потім дочка поміняла квартиру на іншу, в 14-му мікрорайоні, де ОСОБА_5 робив ремонт. Через деякий час відносно ОСОБА_5 порушили кримінальну справу. Тоді вони злякалися і за порадою кума вирішили розірвати з ним всі стосунки. Після їх повернення в Україну ОСОБА_5 висилав гроші, передав для хлопчика велосипед. В цей період вона двічі говорила з ОСОБА_5 по телефону. Він цікавився сином, і вона пообіцяла, що в 16 років син буде носити його прізвище.

На підтвердження позовних вимог позивачем також надано нотаріально посвідчену заяву жительки Республіки Казахстан ОСОБА_23, яка заявила, що ОСОБА_5 являється батьком ОСОБА_6. Послалась при цьому на такі обставини. З 1999 р. вона була свідком відносин ОСОБА_2 і ОСОБА_5, які на той час фактично жили разом в квартирі ОСОБА_2 в АДРЕСА_4 вели повне спільне господарство. В цій квартирі вони разом робили ремонт, купляли меблі. Меблі ОСОБА_5 купляв сам, а вона йому в цьому допомагала, так як ОСОБА_2 перебувала у відрядженні, і це був для неї сюрприз. ОСОБА_5 був одружений, але його шлюб був формальним, так як дружина проживала в Санкт-Петербурзі. Будучи вагітною, ОСОБА_2 разом з ОСОБА_5 літала в Україну, де він офіційно просив у матері її руки. ІНФОРМАЦІЯ_1 р. вона разом з ОСОБА_5 була біля пологового будинку в м. Актау. У ОСОБА_2 були важкі пологи, і вони їздили на станцію переливання крові здавати кров, так як у дитини була батькова перша позитивна група крові. ОСОБА_5 визнавав себе батьком дитини, у них з ОСОБА_2 навіть була суперечка з приводу імені хлопчика: ОСОБА_5 хотів назвати його Нікітою або Філіпом, а ОСОБА_2 - ОСОБА_6. Після народження дитини вона була у них вдома: ОСОБА_5 допомагав ОСОБА_2, визнавав себе батьком. Приблизно через місяць після народження сина ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2 обручку і зробив офіційну пропозицію, але ОСОБА_2 відмовила. Потім у ОСОБА_5 виникли проблеми на роботі, через які його пізніше засудили. Їй відомо, що ОСОБА_5 хотів усиновити дитину, але через розбіжності ОСОБА_2 спочатку не хотіла цього, а коли вона вже була згодна, у нього почались проблеми. При ній вони розмовляли про те, що дитині не можна давати прізвище батька. Тоді ж вони вирішили розійтись (т. 1 а.с. 21).

З наданих позивачем довідок, характеристик, подяк, грамот, посвідчень особи, документів щодо реєстрації її як платника податків та публікацій в пресі (т. 1 а.с. 13, 14, 15, 16-17, 18, 19, 20, 24-26, 27, 28, 29, 30, 31, 98) вбачається, що до 2007 року ОСОБА_2 дійсно проживала в Республіці Казахстан в м. Актау і працювала в сфері журналістики, проте доказом батьківства ОСОБА_5 ці письмові докази не являються.

Жодним чином не доводять батьківство ОСОБА_5 і дані лабораторних досліджень групи крові та резус-фактора позивача ОСОБА_2 та її сина (т. 1 а.с. 12).

Обізнаність позивача ОСОБА_2 щодо певних обставин особистого життя і роботи ОСОБА_5 та електронна переписка з його дочкою ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 32-а-32) також не є доказом обставин, які є підставою для встановлення батьківства.

Відтак єдиними доказами батьківства ОСОБА_5 є вищенаведені показання свідків та письмові свідчення ОСОБА_23

Проте співставлення пояснень зазначених осіб з сукупністю інших, наданих стороною відповідача доказів, та з поясненнями самої ОСОБА_2, викликає обґрунтовані сумніви у достовірності ряду повідомлених ними обставин.

Так, з договору міни, укладеного між ОСОБА_24 та ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 61), вбачається, що квартира АДРЕСА_1 перейшла у власність ОСОБА_2 лише 2 травня 2002 р., а отже до цієї дати вона ніяк не могла проживати у ній разом ОСОБА_5 ще до народження дитини як це стверджує ОСОБА_23

У заяві про встановлення батьківства в порядку окремого провадження, поданою ОСОБА_2 до суду в жовтні 2013 р., вона зазначила: «приблизно через місяць після народження сина ОСОБА_5 повідомив, що дитина створить додаткові труднощі, пов'язані з її вихованням, і він зовсім не готовий до сімейного життя, та відносини між нами остаточно були розірвані у середині лютого 2001 року» (матеріали цивільної справи № 7853/14431/13).

На такі ж обставини позивач послалася і у заяві про встановлення факту родинних відносин, поданою до суду у жовтні 2014 р. (матеріали цивільної справи № 7853/18590/14).

В судовому засіданні при розгляді цієї справи ОСОБА_2 заявила, що її стосунки з ОСОБА_5 остаточно припинилися в 2002 р., проте жодних обґрунтованих пояснень щодо протиріч у визначенні часу припинення їх стосунків не надала.

Наведене дає підстави поставити під сумнів пояснення свідків щодо взаємовідносин ОСОБА_2 з ОСОБА_5 після народження дитини, участі ОСОБА_5 у вихованні дитини та проведення ним ремонту квартири позивача, придбаної лише у травні 2002 р.

Більш того пояснення ОСОБА_17, ОСОБА_23 та ОСОБА_20 щодо спільного проживання і ведення спільного господарства суперечать поясненням самої ОСОБА_2, яка визнала, що однією сім'єю з ОСОБА_5 вони ніколи не жили і спільного господарства не вели.

Показання свідків щодо поїздки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в Україну не підтверджуються даними його закордонного паспорта, у якому відсутні відмітки щодо перетину ним кордону Республіки Казахстан у серпні 2000 р. (т. 2 а.с. 43-52).

На спростування показань свідків, допитаних на прохання позивача, стороною відповідача надано нотаріально посвідчені заяви мешканців м. Актау ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29 та ОСОБА_30 Вказані особи заперечують спільне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5, ведення ними спільного господарства, спільне виховання дитини та визнання ОСОБА_5 батьківства щодо ОСОБА_6.

Так, зі свідчень ОСОБА_25 вбачається, що протягом багатьох років він близько знав ОСОБА_5, працював разом з ним, також добре знав його першу дружину ОСОБА_7, їх сім'ї пов'язували дружні відносини. В 1994 р. ОСОБА_5 представив їм свою другу дружину ОСОБА_4, з якою у їх сім'ї також склались дружні відносини. В 2002 р. на весіллі їх сина були ОСОБА_5 з ОСОБА_4. З 1978 р. він мешкає за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_2 з дитиною з'явилась в їх будинку в середині 2002 р., і ніколи ОСОБА_5 не з'являвся у їх дворі, окрім випадків, коли був запрошений до них. Також він ніколи не бачив ні його службового, ні особистого автомобіля, ні його помічників. Від сусідів він ніколи не чув, щоб ОСОБА_5 був помічений у їх дворі. (т. 2 а.с. 37).

ОСОБА_26 засвідчила, що знала ОСОБА_5 як друга її брата ОСОБА_31 ОСОБА_5 як керівник обласного масштабу був завжди на виду і свою дружину ОСОБА_4 він представив їм в 1995 р., коли святкували призначення брата на посаду голови обласного суду. З тих пір вони періодично зустрічались на різних заходах. В березні 1998 р. ОСОБА_5 з дружиною були запрошені на весілля сина її брата. В липні 2000 р. на ювілеї брата і в 2003 р. на весіллі іншого племінника ОСОБА_5 також був з дружиною ОСОБА_4 В серпні 2000 р. святкували ювілей ОСОБА_5 На святі господинею столу була дружина ювіляра ОСОБА_4, на честь якої ОСОБА_5 виголосив гарний тост (а.с. 39).

ОСОБА_27 засвідчила, що разом з ОСОБА_5 працювала в Мангістауській обласній адміністрації і знала його не тільки по роботі, а і в побуті. З ним та його дружиною ОСОБА_4 підтримувала дружні відносини з 1994 р. Наразі вона являється довіреною особою ОСОБА_4 по спадковим справам. В 1994 р. ОСОБА_5 з ОСОБА_4 літали в Санкт-Петербург на весілля його старшої дочки. В 1999 р. у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 народився син, який помер, що стало для них страшною трагедією. На всіх офіційних заходах ОСОБА_5 завжди був з ОСОБА_4, на його ювілеї в серпні 2000 р. ОСОБА_4 сиділа поряд з ювіляром (а.с. 40).

ОСОБА_28 засвідчила, що знайома з ОСОБА_5 з 1993 р., коли він працював в обласній адміністрації, і підтримувала дружні стосунки з ним та його дружиною ОСОБА_4 до 2004 р. В 1996 р. вона була на новосіллі у новій чотирикімнатній квартирі ОСОБА_5 в 14 мікрорайоні. Відтоді вони мешкали по сусідству, часто зустрічались на вигулі собак, бували один у одного в гостях, і вона була добре обізнана про сімейне життя ОСОБА_5 Він часто літав у відрядження і брав дружину з собою. ОСОБА_2 ж стала проживати в 14 мікрорайоні лише з весни 2002 р. (т. 2 а.с. 41).

ОСОБА_29 засвідчила, що знайома з ОСОБА_5 з часу спільної роботи в обласній адміністрації. В 1996 р. ОСОБА_5, який на той час займав посаду заступника акима (губернатора) області, разом з дружиною ОСОБА_4 вселився в їх будинок, і до початку 2004 р. вони безвиїзно проживали у квартирі НОМЕР_1. Періодично вони зустрічались з подружжям ОСОБА_5 під час прогулянок. ОСОБА_5 часто запрошували її з сім'єю за місто, де у них був великий будинок на березі моря на базі відпочинку «Южанка». Кожного ранку, до початку 2004 р., коли ОСОБА_5 засудили, за ним до будинку приїжджав службовий автомобіль. ОСОБА_5 часто їздив у відрядження, ОСОБА_4 їздила з ним, і тоді їх собаку доглядала домашня робітниця. В 1999 р. у ОСОБА_5 і ОСОБА_4 сталась трагедія - вони втратили дитину, після чого ОСОБА_4 вийшла на роботу і тепер службова машина забирала їх обох. В 2000 р. у ОСОБА_5 народилась друга онука і разом з ОСОБА_4 вони їздили в Санкт-Петербург вітати дочку (т. 2 а.с. 43).

Мати відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_30 заявила, що з 1994 р. і до своєї смерті ОСОБА_5 проживав з її дочкою, при цьому своїх відносин вони не приховували: ОСОБА_5 знайомив її з кожним новим колективом, де працював, брав з собою майже у всі відрядження, разом вони літали на відпочинок за кордон. З 1996 р. і до арешту ОСОБА_5 вони мешкали разом у чотирикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_3 (т. 2 а.с. 45-47).

Незважаючи на те, що вищевказані особи, втім як і свідок з боку позивача ОСОБА_23, в якості свідків не допитувались, до присяги не приводились і про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань не попереджувались, суд бере до уваги їх письмові свідчення як доказ того, що в зазначений у позовній заяві період ОСОБА_5 перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4, мешкав з нею в одній квартирі та вів з нею спільне господарство.

Оскільки сама ОСОБА_32 визнала, що однією сім'єю з ОСОБА_5 вони ніколи не жили і спільного господарства не вели, письмові свідчення зазначених осіб не суперечать встановленим судом обставинам.

Заяви ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29 та ОСОБА_30 про те, що вихованням дитини ОСОБА_5 не займався і батьківство не визнавав, суд відхиляє, оскільки є логічним, що мешкаючи з ОСОБА_4 та представляючи її в колі своїх знайомих як дружину, ОСОБА_5 не був зацікавлений в розголошенні своїх стосунків з іншою жінкою.

Суд відхиляє і пояснення зазначених осіб в частині характеристики особи ОСОБА_5 та ОСОБА_2 як такі, що не мають правого значення.

Даючи оцінку сукупності наявних доказів, суд враховує непослідовність пояснень самої ОСОБА_2 щодо її взаємовідносин з ОСОБА_5, ненадання нею на підтвердження своїх доводів жодних письмових та речових доказів (фотокарток, листів тощо), а відтак вважає, що одні лише показання свідків, які до того ж містять суттєві суперечності і протиріччя, не є достатніми і беззаперечними доказами спільного виховання, утримання дитини та визнання ОСОБА_5 батьківства.

Окрім того суд бере до уваги, що ОСОБА_2 звернулась до суду з вимогами про встановлення батьківства більш ніж через 12 років після народження дитини і лише після смерті ОСОБА_5, який міг би особисто підтвердити або спростувати своє батьківство.

За таких обставин підстав для встановлення батьківства ОСОБА_5щодо неповнолітнього ОСОБА_6 суд не вбачає і відмовляє у позові у зв'язку з недоведеністю вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення батьківства відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: