РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

при секретарі судового засідання Ємельяненко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільну справу

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2

до ОСОБА_3, ОСОБА_4

третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5

про визнання заповіту нікчемним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, в якому просять визнати нікчемним заповіт ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 21.04.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що вони є племінницями ОСОБА_6, яка померла 25.04.2011 року, та її спадкоємцями. 08.04.2011 року ОСОБА_6 склала заповіт, відповідно до якого заповіла все своє майно ОСОБА_2, однак вже 21.04.2011 року нею було складено новий заповіт на ім'я відповідачів. На думку позивачів, заповіт від 21.04.2011 року є нікчемним, оскільки складений та посвідчений з порушенням норм закону. Так, перед смертю ОСОБА_6 проживала у квартирі ОСОБА_3, де в період з 18.04.2011 року по 21.04.2011 року її відвідували лікар лікарні № 13 ОСОБА_7 та медсестра ОСОБА_8 Згідно записів медичної карти за спірний період стан здоров'я ОСОБА_6 різко погіршувався. Під час проведення досудового розслідування допитані у якості свідків лікар ОСОБА_7 та медсестра ОСОБА_8 повідомили, що, зважаючи на стан здоров'я, ОСОБА_6 21.04.2011 року читати не могла, самостійно не рухалась. З огляду на стан здоров'я заповідача, посвідчення її заповіту повинно було відбуватись за спеціальною процедурою, передбаченою абз. 3 ч. 2 ст. 1248 ЦК України, зокрема, при наявності свідків. Однак, з тексту заповіту від 21.04.2011 року вбачається, що він складений нотаріусом зі слів ОСОБА_6С, прочитаний ОСОБА_6 самостійно вголос, в чому вона розписалася в тексті заповіту, що не відповідає дійсності.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_9 позов підтримали, просять його задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_10 додатково зазначив, що з медичної документації ОСОБА_6 вбачається, що у неї була гіпертонічна хвороба, вона страждала на головні болі, запаморочення, зорові і звукові галюцинації. Між гіпертонічною хворобою та змінами в органах зору є безпосередній зв'язок, а тому посилання експертів при проведенні судової експертизи на ненадання медичної документації, що підтверджувала б наявність у ОСОБА_6 захворювань органів зору, є необґрунтованими. Записи медичної документації, показання свідків підтверджують, що у день посвідчення заповіту у ОСОБА_6 був порушений зоровий контроль, вона не мала змоги самостійно читати, а тому, як наслідок, заповіт складено з порушенням процедури його посвідчення.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позову заперечує, просить в його задоволенні відмовити. Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 за власною волею склала заповіт від 21.04.2011 року. Зі слів ОСОБА_6 йому відомо, що після посвідчення нею заповіту 08.04.2011 року на ім'я ОСОБА_2 племінниця відмовилась від своєї тітки, не відвідувала її, а тому ОСОБА_6 вимушена була звернутись по допомогу до ОСОБА_3

Відповідачем ОСОБА_4 подано заперечення проти позову, в яких вона просить в задоволенні позову відмовити.

Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що заповіт ОСОБА_6 від 21.04.2011 року неодноразово був предметом судового розгляду. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.01.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.08.2014 року, в задоволенні позову про визнання заповіту недійсним відмовлено. Крім того, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.11.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22.01.2015 року, в задоволенні позову про визнання заповіту нікчемним також відмовлено. Посилання позивачів на порушення процедури посвідчення заповіту від 21.04.2011 року не відповідає дійсності, оскільки свідки при посвідченні заповіту залучаються, коли заповідач не в змозі читати у зв'язку з фізичними вадами або хворобою. Хвороба ОСОБА_6 не була перешкодою для читання нею тексту, всі вимоги законодавства приватним нотаріусом були дотримані. Крім того, зазначає, що заповіт на ім'я відповідачів ОСОБА_6 складала вже вдруге. Так, 16.04.2011 року ОСОБА_6 особисто прийшла до нотаріуса та підписала заповіт. Однак, в зв'язку з помилкою, допущеною нотаріусом у прізвищі заповідача, виникла необхідність у повторному посвідченні заповіту ОСОБА_6

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_11 у судовому засіданні доводи заперечень підтримав, просить в задоволенні позову відмовити.

Третя особа приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В заяві також зазначив, що проти задоволення позову заперечує, вказує, що заповіт посвідчено ним згідно вимог законодавства. Крім того, нотаріус посилається на пропуск позивачами строку звернення до суду з цим позовом.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_6 померла 25 квітня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ №309908, виданим 27.04.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції.

За життя спадкодавцем ОСОБА_6 складено наступні заповіти:

- 08.04.2011 року складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_12, згідно з яким вона заповідала все належне їй майно позивачеві ОСОБА_2;

- 16.04.2011 року складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5, згідно з яким вона заповідала все належне їй майно в рівних частках відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4;

- 21.04.2011 року складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5,згідно з яким вона заповідала все належне їй майно в рівних частках ОСОБА_3 та ОСОБА_4

З тексту заповіту від 21.04.2011 року вбачається, що цей заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_6 Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_6 і власноручно підписаний нею у присутності нотаріуса о 17 годині 50хвилин.

У відповідності до положень ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно приписам ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Статтею 1257 ЦК визначено підстави нікчемності заповіту та визнання його недійсним, які не виключають застосування загальних норм § 2 глави 16 ЦК відповідно до встановлених судом обставин, якщо вони узгоджуються з правовими підставами та наслідками нікчемності або недійсності заповіту, зазначеними у ст. 1257 ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. На підставі ст. 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

У разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом.

Нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред'являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту.

Оскільки право на складання заповіту має особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК), згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК підставою для нікчемності заповіту є кваліфікація його як такого, що складений особою, яка не мала на це права. Це, зокрема, заповіт, вчинений недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача.

Також підставою нікчемності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК, а саме: письмова форма; нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом (статті 1251, 1252 ЦК); зазначення у заповіті місця та часу його складання; підписання заповіту заповідачем. Недотримання цих вимог є підставою для визнання заповіту недійсним.

У відповідності до приписів ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.01.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.08.2014 року, в задоволенні позову про визнання заповіту недійсним з підстав відсутності волі заповідача на його укладання відмовлено.

Крім того, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.11.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22.01.2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним з підстав незазначення в тексті заповіту місця його складання та сумнівів позивача у дієздатності заповідача також відмовлено.

Обґрунтовуючи вимоги в межах цього позову, позивачі посилаються на те, що внаслідок хвороби ОСОБА_6 не могла сама прочитати заповіт, а тому нотаріус при посвідченні заповіту повинен був залучити свідків.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Допитана у судовому засіданні 10.03.2015 року у якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_3 прийшов до неї на прийом у лікарню та попросив оглянути на дому ОСОБА_6, на що лікар вказала на необхідність оформлення необхідної документації для огляду. Після оформлення всіх необхідних документів вона на дому оглядала стан здоровя ОСОБА_6 протягом 2-х тижнів. Стан ОСОБА_6 був тяжким. Іншої медичної документації щодо стану здоровя ОСОБА_6 не надавалось. Окрім того, свідок пояснила, що через тривалу хворобу у ОСОБА_6 могли відбутися зміни очного дна, але як чітко бачила ОСОБА_6, вона не знає. Останні дні ОСОБА_6 була в дуже тяжкому стані, було важко відкривати очі. ОСОБА_6 на порушення зору не скаржилась, її очі вона не оглядала, чи могла ОСОБА_6 читати, лікар не знає.

Допитана у судовому засіданні 10.03.2015 року у якості свідка медсестра ОСОБА_8 пояснила, що вона за направленням лікаря робила необхідні процедури ОСОБА_6 приблизно два тижні. Відвідувала ОСОБА_6 спочатку із лікарем, потім сама, стан ОСОБА_6 був дуже тяжким. Вона відвідувала ОСОБА_6 кожен день, ОСОБА_6 її впізнавала. Стан здоровя ОСОБА_6 був стабільно тяжким, в останній день відвідування стан ОСОБА_6 не памятає. ОСОБА_6 знаходилась в напівсвідомому стані, іноді її не впізнавала. Чи була інша медична документація ОСОБА_6 вона не знає. На зір ОСОБА_6 не скаржилась. Всі процедури ОСОБА_6 вона фіксувала у відповідній документації.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.03.2016 року по справі призначено повторну судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: "Чи виконані рукописні записи "Цей заповіт з моїх слів записаний вірно, відповідає моїй волі, мною вголос прочитаний", "Твердохлєбова" та підпис від імені ОСОБА_6 у двох примірниках заповіту від 21.04.2011 року, посвідченому приватним нотаріусом ОСОБА_5 (реєстровий № 443), самою ОСОБА_6 під впливом збиваючих факторів, серед яких могли бути захворювання органів зору, умови виконання (обмеженість або відсутність зорового контролю) тощо або іншою особою?"

Згідно висновку повторної судово-почеркознавчої експертизи № 4893/4894 від 28.09.2016 року підписи від імені ОСОБА_6 у двох примірниках заповіту від 21.04.2011 року, посвідчених приватним нотаріусом ОСОБА_5 (реєстровий № 443), - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів самою ОСОБА_6 під впливом будь-яких збиваючих факторів, серед яких могли бути як відносно постійні (старечі зміни організму, хронічні захворювання тощо), так і тимчасові природні внутрішні та зовнішні (хворобливий стан виконавця, незручна поза, незвичний пишучий прилад, незвичайна підкладка тощо).

Рукописні записи: «Цей заповіт з моїх слів записаний вірно, відповідає моїй волі мною вголос прочитаний», «ОСОБА_6С.» у двох примірниках заповіту від 21.04.2011 року, посвідчених приватним нотаріусом ОСОБА_5 (реєстровий № 443), - виконані самою ОСОБА_6 під впливом будь-яких збиваючих факторів, серед яких могли бути як відносно постійні (старечі зміни організму, хронічні захворювання тощо) так і тимчасові природні внутрішні та зовнішні (хворобливий стан виконавця, незручна поза, незвичний пишучий прилад, незвичайна підкладка тощо).

У дослідницькій частині висновку зазначено, що за даною справою експертами неодноразово заявлялися клопотання про надання відповідних медичних документів та довідок про наявність захворювань органів зору у ОСОБА_6 (у тому числі глаукоми, катаракти), її звернень до лікаря - офтальмолога (зокрема на період складання заповіту від 21.04.2011), надання додатково зразків її підпису та почерку. Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо наявності захворювань органів зору у ОСОБА_6, не надано зразків її підпису та почерку за значний проміжок часу, щоб простежити поступово порушення писемно-рухових навичок при виконанні підписного почерку, вирішити питання про виконання досліджуваних підписів ОСОБА_6 під впливом таких збиваючих факторів, як захворювання органів зору та обмеженість або відсутність зорового контролю, не надається можливим.

При цьому суд на виконання приписів ч. 4 ст. 10 ЦПК України всебічно сприяв позивачам у збиранні доказів, необхідних для проведення експертизи.

У відповідності до приписів ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу.

Оцінивши висновок судової експертизи № 4893/4894 як доказ, суд дійшов висновку про його належність та допустимість.

При цьому, згідно роз'яснень, що містяться у п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при розгляді питання про недійсність або нікчемність заповіту суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань.

Посилання представника ОСОБА_10 на те, що висновок експертизи за формою не відповідає встановленим вимогам, у ньому не зазначено, на підставі якої методичної літератури проводилось дослідження, не вказано, чому експертами не прийнято до уваги наявну у справі медичну документацію, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки висновки експертизи іншими доказами не спростовуються.

Суд зазначає, що експерти, які проводили дослідження (ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15І.), згідно вступної частини висновку не є спеціалістами медичної галузі знань, а тому можуть зробити висновок про наявність у ОСОБА_6 захворювань органів зору у разі чіткого вказання про це профілюючим лікарем у медичній документації, а не внаслідок самостійного логічного умовиводу про наявність у ОСОБА_6 гіпертонічної хвороби, а тому, відповідно, і захворювання органів зору.

Пояснення свідків: лікаря-терапевта ОСОБА_7, а тим більше медичної сестри ОСОБА_8 не можуть слугувати обґрунтованою підставою для висновку про наявність у ОСОБА_6 захворювань органів зору, оскільки матеріалами справи не підтверджено, що вони є спеціалістами-офтальмологами.

З урахуванням системного аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи, суд зазначає, що позивачами не доведена відсутність можливості ОСОБА_6 прочитати текст свого заповіту 21.04.2011 року, наявність підстав для залучення свідків для посвідчення заповіту, а тому і, як наслідок, його нікчемність.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами у судовому засіданні, 16.04.2011 року ОСОБА_6 особисто з'явилась до приватного нотаріуса ОСОБА_5 для посвідчення заповіту на ім'я відповідачів, зміст якого є аналогічним змісту заповіту, який оскаржується.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відносно доводів приватного нотаріуса ОСОБА_5 про пропуск позивачами строку звернення до суду з цим позовом, то суд зазначає, що у відповідності до роз'яснень, що містяться у абз. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності до приписів ст. 88 ЦПК України.

Відносно оголошеного у судових дебатах представником ОСОБА_4 ОСОБА_11 клопотання про скасування одночасно з прийняттям рішення по справі заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 30.12.2014 року, то скасування заходів забезпечення позову одночасно з прийняттям рішення про відмову в задоволенні позову є правом суду. Проте, згідно вимог ч. 6 ст. 154 ЦК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили, а рішення в цій справі законної сили станом на 22.11.2016 року не набрало.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання заповіту нікчемним залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_16