АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22ц//791/2097/16 Головуючий у першій інстанції Гаврилов Д.В
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Базіль Л.В.

Суддів: Прокопчук Л.П.

Полікарпової О.М.

Секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 19 лютого 2014 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИЛА:

07 жовтня 2013 року публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 21 квітня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір з додатковою угодою до нього від 30 квітня 2009 року за № 1, за умовами яких остання отримала кредитні кошти у розмірі 200 000.00 доларів США терміном по 21 квітня 2028 року зі ставкою 12,5% річних.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за зазначеним кредитним договором цього ж дня між банком та ОСОБА_5 і ОСОБА_3 укладено окремі договори поруки, за умовами яких останні зобов'язалися відповідати солідарно з позичальником перед кредитором за належне виконання зобов'язань за кредитним договором.

08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за зазначеним кредитним договором.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 порушила умови кредитного договору щодо строків погашення кредиту, в зв'язку з чим станом на 03.09.2013 рік має заборгованість в розмірі 2294481 грн.14 коп., з яких 120611 грн.73 коп. - тіло кредиту, 353776 грн.65 коп. - відсотки, посилаючись на ст.ст.526, 554, 1049,1050 ЦК України позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь зазначену заборгованість та відшкодувати судові витрати.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 19.02.2014 року з урахуванням ухвали про внесення виправлень від 02.07.2014 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №0 від 21.04.2008 року та додаткової угоди до нього №1 від 30.04.2009 року в розмірі 2294481 грн.14 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельа Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 21.04.2008 року та додаткової угоди до нього № 1 від 30.04.2009 року в розмірі 2294481 грн. 14 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 солідарно з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельа Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 21.04.2008 року та додаткової угоди до нього № 1 від 30.04.2009 року в розмірі 2294481 грн. 14 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29 серпня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 19.02.2014 року відмовлено.

Не погодившись з рішенням відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду в частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «Дельта Бак» в задоволені цих позовних вимог на підставі ч.4 ст.559 ЦК України.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням.

За таких обставин, керуючись ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважала, що неявка представника позивача, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 0 від 21.04.2008 року та додаткової угоди до нього № 1 від 30.04.2009 року АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») надав ОСОБА_4 кредитні кошти в розмірі 200 000. 00 дол. США з кінцевим строком повернення - 21.04.2028 року зі сплатою 12.5% річних.

Згідно з умовами кредитного договору та додаткової угоди до нього позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом ануїтетними платежами кожного 21 числа календарного місяця.

На забезпечення виконання умов цього договору банк того ж дня - 21.04.2008 року уклав з ОСОБА_3 договір поруки за № 1800114 та 30.04.2009 року уклали додаткову угоду №1 до договору поруки щодо зміни умов кредитного договору.

Згідно з п.3.1 договору поруки, цей договір діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитними договорами, за яким право вимоги за спірним кредитним договором перейшло позивачу.

Позичальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 03.09.2013 рік утворилась заборгованість, що складається з: 1940704 грн.50 коп.- заборгованість за кредитом; 353776 грн.65 коп. заборгованість за відсотками, загальна сума заборгованості - 2294481,1 грн.

07.10.2013 року банк пред'явив до боржника і поручителя позов про солідарне стягнення заборгованості за кредитом.

Задовольняючи позов в частині стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів не може повністю погодитися з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості, що підлягає солідарному стягненню з поручителя з таких підстав.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України).

Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України).

Договором поруки №1800114 від 21 квітня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 та додаткової угоди до нього від 30.04.2009 року, не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки п. 3.1 цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором, що не відповідає вимогам ч.1 ст.252 ЦК України, а тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як встановлено судом, боржник ОСОБА_4 ( а відтак і поручитель ОСОБА_3) взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 21.04.2028 року, сплачуючи її ануїтетними платежами згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, та обрахування встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Саме до такої правової позиції дійшов Верховний Суд України, розглядаючи справу №6-368цч16 22 червня 2016 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Отже, оскільки відповідно до умов кредитного договору позичальник( а відтак і поручитель) взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 21.04.2028 року, сплачуючи її ануїтетними платежами до 21 числа кожного календарного місяця строку кредитування у розмірах, визначених договором та додатковою угодою до нього, тому з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

З огляду на те, що банк вимоги до поручителя в межах шести місяців по кожному платежу не пред'явив, порука ОСОБА_8 по платежам, що нараховані станом на 07.04.2013 року припинилась.

Доказів пред'явлення позивачем вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором до моменту звернення до суду з даним позовом матеріали справи не містять.

Вимога позивача від 15.03.2015 року про необхідність сплати простроченої заборгованості у розмірі 41367.57 доларів США, що виникла станом на 13.03.2013 рік, таким доказом не є (а.с.36).

Доводи апеляційної скарги про те, що порука ОСОБА_8 припинилась повністю, з огляду на те, що станом на січень 2012 року у боржника вже виникло зобов'язання достроково повернути кредит є необґрунтованими, оскільки несплата поточних платежів за кредитом не є підставою для повного припинення договору поруки.

Оскільки з позовом до суду про стягнення заборгованості позивач звернувся 07.10.2013 року, з поручителя ОСОБА_3 підлягає стягненню в солідарному порядку зі ОСОБА_4 заборгованість, яка утворилась з 07.04.2013 року по 07.10.2013 рік включно, а саме по кредиту 1475636.0 грн., відсоткам 70998.30 грн., загальна сума заборгованості становить 1546634.30 грн.

На підставі викладеного, заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 19.02.2014 року підлягає зміні в частині визначення суми заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь позивача.

Судове рішення в іншій частині не оскаржується, а тому воно не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313-315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 19 лютого 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 21.04.2008 року та додатковою угодою до нього № 1 від 30.04.2009 року в розмірі 2294481,14 грн змінити, зменшивши суму, що підлягає до стягнення з 2294481,14 грн до 1546634,30 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В Базіль

Судді: Л.П Прокопчук

О.М Полікарпова