У Х В А Л А

23 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Смілянського міського нотаріального округу Леус Наталія Валеріївна, про визнання договору дарування недійсним та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 5 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 13 квітня 2016 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково: визнано недійсним договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4; повернуто сторони в попередній стан, шляхом зобов'язання ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1. В задоволенні позову ОСОБА_5 в частині відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2016 року поновлено ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження рішення судів попередніх інстанцій та відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 надіслав до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2016 року з підстави передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини 1 статті 225 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На обгрунтування зазначеної підстави заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року, від 24 жовтня 2012 року та від 4 квітня 2012 року та додає копії зазначених судових рішень.

Крім того, ОСОБА_4 у заяві посилається як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2013 року, однак копії цього судового рішення до заяви не додає, а тому вказане судове рішення суду касаційної інстанції не може бути прикладом для порівняння при розгляді його заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, задовольняючи позовні вимоги про визнання договору дарування недійсним на підставі частини 1 статті 225 ЦК України, виходив з наданих сторонами доказів та висновків судово-психіатричної експертизи від 10 квітня 2015 року та від 16 лютого 2016 року, в яких зазначено про абсолютну неспроможність позивачки в момент укладення нею договору дарування розуміти значення своїх дій та керувати ними внаслідок розладів психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності, що позбавляло її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Разом з тим, у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року, від 24 жовтня 2012 року та від 4 квітня 2012 року, суд касаційної інстанції, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання договорів купівлі-продажу квартир недійсними за відсутністю підстави, передбаченої частиною 1 статті 225 ЦК України, оскільки у висновках судово-психіатричної експертизи не вказано про абсолютну неспроможність учасника правочину в момент укладення договору купівлі-продажу розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Отже, в судових рішеннях, наданих заявником для порівняння, та в судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, судами встановлені різні фактичні обставини справи, що не свідчить про неоднакове застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Смілянського міського нотаріального округу Леус Наталія Валеріївна, про визнання договору дарування недійсним та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук