УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення, за касаційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_9 на рішення Печерського районного суду

м. Києва від 07 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва

від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи, та остаточно просив виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з будинку АДРЕСА_1 а саме з тієї частини будинку, що в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок відноситься до квартири № 1.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що він є власником 1/6 частини вказаного будинку, проте без його згоди у цей будинок вселилися відповідачі, чим чинять йому перешкоди у користуванні власністю та порушують його права, у зв'язку із чим позивач просив задовольнити позовні вимоги з підстав, встановлених ч. 3 ст. 116, ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, ч. 1 ст. 356, ч.ч. 1, 2 ст. 358, ч. 1 ст. 405 ЦК України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_4 та ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, пояснення ОСОБА_7 та заперечення ОСОБА_5,

ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на них, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахували умови договору оренди житла № 1 кімнати площею 15,1 кв. м у квартирі № 1 вказаного вище будинку, укладеного 01 червня 2015 року між третьою особою ОСОБА_7 (власник 2/6 частини будинку) та відповідачкою ОСОБА_5, який не оспорений позивачем, а також взявши до уваги покази допитаного в суді свідка, виходили із недоведеності позивачем порушення його прав відповідачами, які не проживали у належній йому частині будинку та, відповідно, не чинили перешкод у користуванні нею, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність передбачених ст. ст. 116, 157 ЖК Української РСР підстав для виселення відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 з будинку АДРЕСА_1.

Докази та обставини, на які посилаються заявники у касаційних скаргах, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційних скарг є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М.Завгородня

В.М. Коротун