Справа №580/335/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1714/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Левченко Т. А. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 13 вересня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Лебединської районної організації Українське товариство мисливців і рибалок

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом до Лебединської районної організації Українське товариство мисливців і рибалок, який остаточно уточнивши, просив визнати протиправними дії відповідача ігнорування розгляду його заяви та ненадання відповіді, такими, що порушують Закон України «Про звернення громадян» щодо прав на розгляд та отримання інформації та зобовязати відповідача розглянути його заяву №185 від 31 грудня 2015 року, з наданням інформації на поставлені питання. Просив відшкодувати судові витрати згідно ст.79,85,88 ЦПК України до яких входять: витрати, повязані з переїздом на судові засідання з с.Будилка до м.Лебедин та у зворотному напрямку 30 травня 2016 року, 14 червня 2016 року,24 червня 2016 року, 02 вересня 2016 року та 13 вересня 2016 року на загальну суму 61 грн.00 грн., добові на загальну суму 150 грн. та компенсація за втрачений заробіток та відрив від звичайних занять на загальну суму 189 грн. 84 коп., що разом складає 400 грн. 84 коп.(а.с.69).

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 13 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволений частково.

Визнано протиправними дії відповідача щодо ігнорування розгляду заяви позивача №185 від 31 грудня 2015 року та ненадання відповіді на неї та такими, що порушили Закон України «Про доступ до публічної інформації» та право ОСОБА_3 на отримання інформації.

Зобовязано відповідача розглянути подану позивачем заяву № 185 від 31 грудня 2015 року та надати інформацію на поставлені питання.

Стягнуто з Лебединської РО УТМР судовий збір на користь держави 551,20 грн., не сплаченого ОСОБА_3 при продачі позову судового збору та на користь ОСОБА_3 компенсацію за втрату звичайних занять в розмірі 27 грн. 09 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача понесених ним судових витрати.

При цьому зазначає, що суд у рішенні необґрунтовано вважає питання розподілу судових витрат позовними вимогами, зокрема витрати на проїзд, добові та компенсацію за відрив від звичайних занять, оскільки розподіл судових витрат не є самостійною вимогою та передбачений ст.ст. 79,85, 213 - 215 ЦПК України. Згідно положень ст. 85 ЦПК України до складу витрат сторін і їх представників, що повязані з прибуттям до суду, крім добових витрат та витрат на переїзд до іншого населеного пункту сторін, відноситься і компенсація за відрив від звичайних занять і здійснюється стороні незалежно від того, чи відбувається переїзд до іншого місця. Однак, незважаючи на безсумнівні факти та конкретні вимоги закону, суд не у повній мірі розрахував розмір компенсації за відрив від звичайних занять, необґрунтовано обмежившись лише підрахунком часу проведеного ним у судових засіданнях та не врахував весь час, витрачений ним на явку до суду (зокрема, час витрачений ним на шлях від його житла до автобусної зупинки, час проїзду на автобусі до м.Лебедин та у зворотному напрямку, пішої ходи від автостанції до суду та у зворотному напрямку, на очікування судового засідання, тощо), тобто час, протягом якого він не міг займатися своєю повсякденною діяльністю. Суд безпідставно стверджує у рішенні, що нібито йому (позивачу) не потрібно було їхати до іншого населеного пункту на судові засідання, що є, на його думку, нелогічним, оскільки від проживає за місцем своєї реєстрації - в с.Будилка Лебединського району, а судові засідання проводилися у м.Лебедині. Крім того, не погоджується з висновком суду щодо відмови у компенсації добових витрат, оскільки останній йде у розріз з вимогами ст.ст. 79, 85 ЦПК України, де чітко та однозначно зазначено про всі витати сторін, що повязані з прибуттям до суду, які повинні компенсуватися стороні, на користь якої ухвалене рішення, в тому числі витрати на переїзд з одного до іншого населеного пункту, а також сплачуються іншою стороною добові ( у разі переїзду до іншого населеного пункту), так само присуджується компенсація за відрив від звичайних занять. Також, при ухваленні рішення суд не застосував ст. 88 ЦПК України згідно якої стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в тому числі квитки на проїзд від с.Будилка до м.Лебедин та у зворотному напрямку.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, який апеляційну скаргу підтримує з мотивів у ній викладених, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині стягнення на користь ОСОБА_3 судових витрат.

Вирішуючи наявний спір та задовольняючи позов ОСОБА_3, а також стягуючи на його користь з відповідача витрати за відрив від звичайних занять у сумі 27 грн. 09 коп., суд першої інстанції виходив з фактично використаного позивачем часу під час судових засідань. Відмовляючи у стягненні на користь ОСОБА_3 транспортних витрат, повязаних з явкою до суду у розмірі 61,00 грн., суд виходив з того, що такі витрати не передбачені законом. Відмовляючи позивачеві у стягненні добових, у звязку з переїздом до іншого населеного пункту у розмірі 150 грн., суд виходив з того, що с.Будилка Лебединського району знаходиться на незначній відстані від м.Лебедина місця проведення судових засідань, що не зумовлює його переїзд до іншого населеного пункту для розгляду справи у районному суд, наймання житла, а відтак відсутні підстави для відшкодування таких сум згідно вимог ч.2 ст.85 ЦПК України.

Однак з таким висновком суду погодитись не можливо.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно п.3 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду.

Зміст витрат сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду, викладений у ст. 85 ЦПК України.

За цією статтею витрати, що повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також наймання житла, несуть сторони (ч.1). Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати (ч.2).

Тобто, зазначеною нормою передбачена можливість відшкодування витрат, що повязані з переїздом до іншого населеного пункту, добових, компенсації за відрив від звичайних занять, про стягнення яких заявлено ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів справи, дана цивільна справа призначалась та слухалась у судових засіданнях 30 травня 2016 року, 14 червня 2016 року, 24 червня 2016 року, 02 вересня 2016 року,13 вересня 2016 року. В кожному із судових засідань позивач був присутнім.

ОСОБА_3 надані суду квитки на проїзд до Лебедина та у зворотньому напрямку, які знаходяться на а.с. 63,70. Вартість витрат на проїзд, згідно квитків, становить 31 грн. У суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 просив стягнути зменшену суму витрат, повязаних з переїздом до м. Лебедина, у розмірі 25 грн., з чим колегія суддів погоджується, оскільки ці витрати останнім доведені.

На користь ОСОБА_3 також підлягають заявлені ним витрати у розмірі 30 грн., повязані з його переїздом до м. Суми, у судове засідання Апеляційного суду Сумської області 19 жовтня 2016 року, що підтверджується наданим квитком (а.с.102, зворотня сторона).

Всього на користь ОСОБА_3 підлягають відшкодуванню витрати, повязані з переїздом в іншу місцевість у звязку з розглядом цивільної справи, у сумі 55 грн.

Щодо відшкодування компенсації за відрив від звичайних занять, колегія суддів вважає за наступне зазначити про наступне.

За час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_3 просить стягнути компенсацію у розмірі 189 грн. 84 коп., виходячи з витраченого ним часу: 5 годин 30 травня 2016 року і по 4 години в інші чотири дні, коли слухалась цивільна справа судом першої інстанції.

Частково задовольняючи клопотання в цій частині ОСОБА_3, суд провів обрахування, виходячи з часу, який був витрачений на проведення судових засідань, з чим погодитись не можливо, оскільки ці судові витрати на думку суду не обмежуються тільки витраченим у судових засіданнях часом, а необхідно врахувати також час знаходження позивача в дорозі.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 30 травня 2016 року справа була призначена на 13 годину та розглядалась до 13 год.07 хв.59 сек.(а.с.41); 14 червня 2016 року була призначена на 09 годину та розглядалась до 09 год. 14 хв. 26 сек.(а.с.45); 24 червня 2016 року була призначена на 09 год. та розглядалась до 10 год. 11 хв. 04 сек.(а.с.52-53); 09 вересня 2016 року була призначена на 14 год. та розглядалась до 15 год. 02 хв. 05 сек.(а.с.65-66); 13 вересня 2016 року була призначена на 09 год. та розглядалась до 09 год.48 хв. 38 сек.

Із довідок, наданих на запит Апеляційного суду Сумської області Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумиоблавтоторанс» вбачається, що тривалість рейсу Лебедин с. Будилки (до села, в якому мешкаю позивач) становить: мінімальна - 13 хв., максимальна -20 хв. Крім того, з цих довідок вбачається, що є достатньо автобусних рейсів, за часом приближених до часу закінчення розгляду справи судом першої інстанції. З урахуванням викладеного, колегія суддів визначає тривалість відриву від звичайних занять: 30 травня 2016 року 3 години, з 12 год. (за 1 годину до слухання справи) до 15 год.; 14 червня 2016 року 2 години 30 хв., з 08 год. 00 хв. (за 1 годину до слухання справи ) до 10 год. 30 хв.; 24 червня 2016 року - 3 години, з 08 год. ( за 1 годину до слухання справи) до 11 години; 02 вересня 2016 року - 3 години, з 13 години ( за годину до слухання справи) до 16 години; 13 вересня 2016 року 4 години, з 8 години ( за 1 годину до слухання справи) до 12 години, всього 15 годин 30 хв., що становить 132 грн. 32 коп.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 просить стягнути компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 204 грн. 32 коп., як за повні робочі дні, за участь у судових засіданнях 19 жовтня 2016 року, 09 листопада 2016 року, 30 листопада 2011 року. Його розрахунки заслуговують на увагу з урахуванням віддаленості місця його проживання, тривалість рейсу Суми-Будилка, який становить в одному напрямку від 1 год. 33 хв. до 2 годин 05 хвилин. Всього на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню компенсація за відрив від звичайних занять в сумі 336 грн., 64 коп.

Водночас, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги в частині щодо стягнення добових за участь у суді першої інстанції. Відмовляючи в цій частині у клопотання позивача, суд належним чином обґрунтував свої висновки, зазначаючи про близькість розташування села до м. Лебедина 12 км., про короткотривалість судових засідань, про відсутність додаткових витрат позивача, як то найом житла.

За розгляд цивільної справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 просить стягнути 90 грн. добових, по 30 грн. за кожен із трьох днів, коли слухалась справа Апеляційним судом Сумської області. Колегія суддів знаходить, що ці витрати підлягають задоволенню, вони ґрунтуються на законі і підтверджені позивачем.

Всього на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати у сумі 481 грн. 64 коп. (25+30+132,32+204,32+90).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.1,2,3,4, ч.2, ч.3, 313, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Змінити рішення Лебединського районного суду Сумської області від 13 вересня 2016 року в частині стягнення на користь ОСОБА_3 судових витрат.

Стягнути з Лебединської районної організації Українське товариство мисливців і рибалок на користь ОСОБА_3 судові витрати у справі у розмірі 481 грн. 64 коп., а не 27 грн. 09 коп., як зазначено в рішенні суду першої інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: