Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/3059/16-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Борисюка Р.М., Широкової Л.В.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк",

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 вересня 2016 року,

встановила:

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 26 вересня 2016 року у задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (далі - Банк) про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №280/44-22 від 01 листопада 2007 року в сумі 2350377,01 грн. відмовлено.

У апеляційній скарзі представник Банку, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов Банку задовольнити.

На його думку, вирішуючи спір, суд не врахував, що кредитний договір діє до повного виконання зобовязань і неможливість такого виконання не звільняє боржника від відповідальності. Вважає, що як взяте у користування або оренду майно має бути повернуте його власнику з відсотками за користування чужим майном незалежно від строку позовної давності, так і у даному випадку кошти взяті в кредит мають бути повернуті кредитодавцю.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша сттатті 261 ЦК України).

Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Таким чином, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Як вбачається із матеріалів справи 01.11.2007 між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено кредитний договір №280/44-22, за яким останньому було надано кредит у розмірі 600000,00 грн., зі сплатою 14% річних на умовах, визначених договором, строком до 01.11.2014 (а.с.9-11).

Станом на 23 грудня 2015 року заборгованість за даним кредитним договором становить 2 350 377,01 грн. (а.с. 4-7).

Умовами договору (п. 3.2.3., 4.4, 4.5) передбачено право Банку вимагати негайного повернення кредиту, погашення нарахованих процентів та сплати можливих штрафних санкцій.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 11.05.2016, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.07.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 18.10.2016, встановлено обставину зміни Банком строку виконання зобов'язання за кредитним договором шляхом предявлення вимоги ОСОБА_1 та майновому поручителю ОСОБА_2 закритому акціонерному товариству «Спорттовари» про повне дострокове погашення заборгованості (претензії № 94-11/96-6302 від 09.11.2010 та № 94-11/67-3278 від 09.11.2010 про дострокове погашення кредиту та сплати процентів по кредитному договору до 30.11.2010).

Зазначена обставина у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Таким чином, пред'явивши вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за його користування та штрафних санкцій, кредитор (позивач) відповідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України та умов кредитного договору, змінив строк виконання основного зобов'язання, тому перебіг позовної давності за вимогами Банку про повернення кредиту та платежів за ним, почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту, як кінцевий строк (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-1174 цс 16 від 02.11.2016).

В силу статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 264, 267 цього ж Кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За приписами статті 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Під час розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 26 вересня 2016 року подано заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №280/44-22 від 01.11.2007 (а.с. 42-43).

Перебіг строку позовної давності розпочався після 30.11.2010, про що зазначено в претензії від 09.11.2010 про дострокове виконання зобовязання, і на час звернення Банку з позовом до суду 24.02.2016 закінчився.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що останній платіж відповідач здійснив у квітні 2008 року, тому саме з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності та дійшов висновку, що Банк звернувся до суду із пропуском цього строку, у звязку з чим ухвалив рішення про відмову у позові.

За змістом ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи, що клопотання про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин його пропуску Банком не подавалось, помилкове визначення судом строку, з якого розпочався перебіг позовної давності, не впливає на правильність судового рішення, підстави для його скасування відсутні.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що кредитний договір діє до повного виконання зобовязань за обставин зміни кредитором строку виконання основного зобов'язання на правильність ухваленого рішення не впливає.

Доводи банку щодо обовязку боржника повернути кредит, як майно отримане в користування (оренду), є помилковими, оскільки договір оренди та кредитний договір мають різні правову природу та наслідки невиконання їх умов.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: