Єдиний унікальний номер 341/1378/16-ц
Номер провадження 2/341/640/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гаполяка Т.В.

секретаря Томин Л.В.

в м. Галичі, у відкритому судовому засіданні, розглянувши цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з відповідача заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2011 року в розмірі 20 163 грн. 96 коп., що складає:

11 305, 59 грн. заборгованості по сумі виданого кредиту;

3 890, 04 грн. - заборгованості по відсотках за користування кредитом;

4 324, 51 грн. - заборгованості по пені;

500 грн. фіксованого штрафу та 936,38 грн. штрафу у відсотковій частині.

Вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 29 листопада 2011 року позивач відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та нею договору отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

В ході виконання кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти, однак не проводив сплату кредитних ресурсів та нарахованих по кредиту відсотків, а тому виникла заборгованість.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав. Додатково пояснив, що 19 березня 2015 року до банку надійшло два платіжних доручення клієнта на здійснення перерахунку коштів в розмірі 10 301 грн. 95 коп. та 409 грн. з карткового кредитного рахунку. Ініціатором переказу є позичальник з огляду на те, що при здійсненні переказу банком ідентифіковано такого. Зокрема, переказ здійснено через мережу «Інтернет» в спосіб введення інформації про номер картки, термін її дії, СVV коду, за наслідками чого здійснено успішну авторизацію та виконання доручення клієнта.

Відповідач позов заперечила. Заперечуючи позов покликалась на те, що суму виданого кредиту нею не отримано, дані кошти зняті з її карткового рахунку іншою особою. Зазначила, що розмістила оголошення на інтернет-сайті про продаж дитячих речей. В березні 2015 року до неї зателефонував ймовірний покупець та повідомив про намір придбати речі. Оплату за речі ймовірний покупець повинен був здійснити в спосіб перерахунку коштів на картковий рахунок. Для цього вона повідомила такому інформацію, щодо карткового рахунку. 19 березня 2016 року на її номер телефону приходили від банку СМС повідомлення з кодами, спілкувалась з ймовірним покупцем по питанню перерахунку коштів, надавала інформацію. Зрозумівши, що вчиняються дії спрямовані на заволодіння коштами в спосіб шахрайства, надіслала банку повідомлення та заблокувала рахунки. Однак, кошти вже були зняті. Звернулась в органи поліції з заявою про вчинення злочину. Просила в позові відмовити.

Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши здобуті докази, приймаючи рішення по суті спору, суд враховує наступне.

В судовому засіданні встановлено, що 29 листопада 2011 року позивач відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та нею договору отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

19 березня 2015 року до ПАТ «Приватбанк» надійшло два платіжних доручення на здійснення перерахунку коштів в розмірі 10 301 грн. 95 коп. та 409 грн. з карткового кредитного рахунку відповідача ОСОБА_1 Ініціатором переказу є особа яку банком, ідентифіковано як позичальника ОСОБА_1 Зокрема, переказ здійснено через мережу «Інтернет» в спосіб введення інформації про номер картки, термін її дії, СVV коду, за наслідками чого здійснено успішну авторизацію та виконання доручення клієнта. Інформація повинна бути відома лише позичальнику і поширюватись не інакше як з її відома.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платник несе перед банком або іншою установою - учасником платіжної системи, що його обслуговують, відповідальність, передбачену умовами укладеного між ними договору. Платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Платник має відшкодувати банку або іншій установі - учаснику платіжної системи шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації. Платник зобов'язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі - учаснику платіжної системи, що його обслуговують, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо). При цьому банк або інша установа - учасник платіжної системи, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за проведення переказу.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

За відсутності обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно дійти висновку про відсутність вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 13 травня 2015 року № 6-71цс15, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_1 надала для використання інформацію, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, внаслідок чого отримано кредитні кошти з кредитного карткового рахунку в межах кредитного ліміту.

Відтак, відповідач несе зобовязання по поверненню кредиту та виконанню інших умов кредитного договору.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ході виконання кредитного договору відповідач не проводила сплату кредитних ресурсів та нарахованих по кредиту відсотків, а тому виникла заборгованість на загальну суму 20 163 грн. 96 коп., що складає:

11 305, 59 грн. заборгованості по сумі виданого кредиту;

3 890, 04 грн. - заборгованості по відсотках за користування кредитом;

4 324, 51 грн. - заборгованості по пені;

500 грн. фіксованого штрафу та 936,38 грн. штрафу у відсотковій частині.

Враховуючи викладене, з відповідача слід стягнути суму заборгованості за кредитним договором в 20 163 грн. 96 коп..

Відповідно до ст. 88 ЦПК України на відповідача слід також покласти понесені позивачем судові витрати, а саме стягнути 1 378 грн. сплаченого судового збору.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 510, 651, 1048, 1049 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором від 29 грудня 2011 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» та ОСОБА_1 в розмірі 20 163 (двадцять тисяч сто шістдесят три) грн. 96 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:ОСОБА_3