РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 листопада 2016 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді - Козак О.В.,

при секретарі Слободянюк А.Ю.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. В обгрунтування позову позивач зазначив, що 17.04.2015 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого він передав, а ОСОБА_3 отримав у власність грошові кошти в сумі 25000 доларів США, які він зобовязувався повернути до 31.05.2015 року. Відповідач свої зобовязання не виконав, коштів йому не повернув, хоча він неодноразово звертався до нього з вимогою про повернення коштів. Крім того, відповідач йому повідомив, що готівкових коштів для повернення боргу в нього немає і він готовий переписати на нього автомобіль «Міцубіші Паджеро» та однокімнатну квартиру в м.Іваново (Івановська область, Російська Федерація). Однак, домовившись про зустріч для оформлення даної домовленості в нотаріуса, відповідач знову не з'явився і на даний час борг йому не повернув. Тому він звернувся до суду і просить стягнути з відповідача основний борг в сумі 640250 грн., 361521,99 грн. пені та 3% річних 24206,71 грн..

В судовому засіданні представник позивача подав заяву про зміну позовних вимог, згідно якої просив стягнути з відповідача на користь позивача 640250 грн. основного боргу, відсотки за користування позикою в розмірі 180760,96 грн., а також 3% річних в сумі 24154 грн.. Також суду пояснив, що відповідач взяв у позивача в позику 25000 доларів США, на неодноразові вимоги позивача відповідач обіцяє повернути кошти, однак до цього часу їх не повернув, а тому він просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в національній валюті України - гривні станом на день подачі позову 02.09.2016 року, відсотки за користування позикою та 3% річних.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідмолявся у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.04.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі еквівалентній 25000 доларів США і останній зобов'язувався повернути кошти в термін до 31.05.2015 року, що підтверджується договором позики від 17.04.2015 року. Згідно п.1 договору позики, передачу грошей було здійснено до підписання договору. На теперішній час, незважаючи на закінчення строку повернення боргу 31.05.2015 року, ОСОБА_3 не повернув позивачу кошти.

Стаття 526 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст.1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Слід зазначити, що згідно ч.1 ст.192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України.

Частиною третьою статті 533 ЦК України визначено, що використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14.

Позивачем проведено визначення заборгованості відповідача за договором позики в національній валюті України - гривні станом на 02.09.2016 року за курсом НБУ 25,61 грн. за 1 долар США і розмір основного боргу ним визначено в сумі 640250грн. Проте, курс долара США станом на 02.09.2016 року становив 26,61 грн., а не як зазначено позивачем 25,61грн., і згідно розрахунку проведеного судом розмір основного боргу в еквіваленті до національної валюти України станом на 02.09.2016 року становить 665250грн. (25000 доларів США х 26,61грн.).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

А тому, вимоги позивача в частині стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог в сумі 640250грн.

Також підлягають задоволенню в межах заявлених вимог і позовні вимоги про стягнення 3% річних в сумі 24154грн. за період з 01.06.2015 року по 02.09.2016 року. Хоча, згідно розрахунку проведеного судом їх розмір становить 25097,22грн. (25000 х 3%/ 100%/365 х459=943,15доларів США х 26,61грн.).

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування позикою за період з 01.06.2015р. по 02.09.2016р. в сумі 180760,96 грн., слід зазначити, що за ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Пунктом 2 укладеного між сторонами договору позики від 17 квітня 2015 року, встановлено, що договір позики є безпроцентним.

Умови про те, що позичальник повинен сплатити позикодавцю проценти за користування позикою, якщо позика не буде повернута у визначений договором строк, договір не містить.

А тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування позикою задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути: заборгованість за договором позики від 17.04.2015 року, яка станом на 02.09.2016 року становить 640250 грн. основного боргу та 3% річних в сумі 24154 грн., а всього 664404 грн.. В задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування позикою, слід відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача слід стягнути на користь ОСОБА_3 судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 5632,88 грн. (845164,96/100%=8451,65грн.; 664404 грн./ 8451,65грн.=78,61%; сплачений судовий збір 7165,6/100х78,61%=5632,88).

Керуючись ст.ст.192, 526, 533, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст.10,11,60,61,88,212-215, 224-228 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 17.04.2015 року, яка станом на 02.09.2016 року становить 640250 грн. основного боргу, 3% річних в сумі 24154 грн., а всього 664404 грн..

В задоволенні решти позову, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 5632,88 грн..

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: