Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Шимків С.С., Максимчук І.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

з участі: відповідача та представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду від 5 лютого 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 5 лютого 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (далі ПАТ КБ "ПриватБанк" або банк) задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 4 876, 13 гривень заборгованості за кредитом, 8 167, 35 гривень заборгованості за користування кредитом, 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 652, 17 гривень штрафу (процентна складова), а всього 14 195, 65 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку 229, 40 гривень судового збору.

У поданій апеляційній скарзі на рішення в частині стягнення заборгованості за користування кредитом та штрафу відповідач покликався на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм процесуального і матеріального права.

На її обґрунтування зазначав про неврахування судом тих обставин, що за місцем роботи він отримав дві банківські картки зарплатну та кредитну. Якщо придбавались якісь товари по кредитній картці, то при виплаті заробітної плати відбувалося зарахування коштів на цю картку. Йому видано фінансовий фіксований кредит у сумі 2 000 гривень на строк дії картки. Строк дії картки минув, в звязку з чим незрозумілим є нарахування заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що для вимог про стягнення неустойки законом передбачена спеціальна позовна давність один рік, однак суд знехтував цю норму і стягнув з нього штрафні санкції за більший період часу. Тому вважав, що розмір неустойки підлягає зменшенню.

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції в частині стягнення 8 167, 35 гривень заборгованості за користування кредитом, 500 гривень штрафу (фіксована сума) та 652, 17 гривень штрафу (процентна складова) скасувати, ухваливши нове, яким в цій частині позову відмовити.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 1 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено: рішення суду першої інстанції скасовано, а в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до відповідача відмовлено.

2 березня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своєю ухвалою касаційну скаргу банку задовольнив частково: рішення суду апеляційної інстанції скасовано, а справу передано на новий розгляд до цього ж суду.

В апеляційному та касаційному порядку справа розглядалась неодноразово.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи ОСОБА_1, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позову, оскільки відповідач унаслідок порушення кредитного зобов'язання допустив виникнення спірної заборгованості, яка підлягала до стягнення з нього на користь банку.

Щодо позовної давності, то в її застосуванні при вирішенні спірних правовідносин відмовлено через відсутність підстав, тобто позовна давність не була пропущена.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Матеріалами справи встановлено, що 6 березня 2006 року ОСОБА_1 одержано 2 000 гривень кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку "Універсальна" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення,що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір складається із заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою (а.с. 6-6, зв.; 7-9; 9-10).

Вважаючи, що відповідач порушив кредитні зобовязання, ПАТ КБ "Приватбанк" у жовтні 2013 року звернувся з позовом до суду, вимагаючи стягнути із ОСОБА_1 на його користь 21 896, 50 гривень заборгованості, з яких: 4 876, 13 гривень складають заборгованість за кредитом, 15 501, 49 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом та штрафи відповідно до п. 8.6. Умов і правил надання банківських послуг, де 500 гривень штраф (фіксована частина) і 1 018, 88 гривень штраф (процентна складова).

В засіданні суду першої інстанції розмір позовних вимог банком було зменшено до 14 195, 65 гривень заборгованості, з яких: 4 876, 13 гривень боргу за кредитом, 8 167, 35 гривень боргу за користування кредитом в межах позовної давності, 500 гривень штрафу (фіксована частина) і 625, 17 гривень штрафу (процентна складова).

Відповідно до ст.ст. 1054, 1050, 526, 527, 530 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як ствердив в апеляційному суді відповідач, строк дії картки, яка йому була видана, становить 2 роки, тобто вона діяла до 6 березня 2008 року включно. Іншої картки за спірними відносинами з приводу кредитування ОСОБА_1 не одержував.

Ці обставини ПАТ КБ "Приватбанк" спростовано не було.

Крім того, приходячи до висновку про обґрунтованість тверджень відповідача щодо двохрічного строку дії кредитної картки, колегія суддів ураховує факт невиконання позивачем ухвали апеляційного суду від 16 травня 2016 року про витребування доказів у справі. Цією ухвалою було витребувано інформацію з метою з'ясування обставин, що мають значення для справи, в т.ч. і про строк дії кредитної картки.

Оскільки невиконання без поважних причин ухвали суду очевидно свідчить про ухилення банку від надання обєктивних і переконливих доказів про обставини, які йому є невигідними, тому спірні обставини колегія суддів тлумачить виключно на користь відповідача.

Так, згідно зі ст.ст. 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Норми ст.ст. 256-257, ч. 1 ст. 261, ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України дають визначення позовної давності як строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а також передбачають тривалість загальної позовної давності у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Подаючи 25 грудня 2013 року заяву про перегляд заочного рішення Сарненського районного суду від 7 листопада 2013 року, яке в подальшому скасовано апеляційним судом, відповідач заявив клопотання про застосування позовної давності до спірних відносин і відмову в звязку з цим у задоволенні позову (а.с. 37-38).

Дане клопотання про застосування позовної давності колегія суддів знаходить обґрунтованим. Підстав для поновлення пропущеного матеріально-правового строку не вбачає через відсутність у ПАТ КБ "Приватбанк" для цього поважних причин; тим більше, позивач відповідного клопотання про поновлення позовної давності не заявляв.

Оскільки строк дії картки припинено 6 березня 2008 року, а право вимоги на стягнення кредитної заборгованості виникло в банку наступного дня, тобто 7 березня 2008 року, тому позовна давність закінчилася 7 березня 2011 року (07.03.2008 року + 3 роки). З відповідним позовом ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся лише 17 жовтня 2013 року, тобто через понад 2 роки 6 місяців після спливу матеріально-правового строку, встановленого законом для звернення до суду (а.с. 1).

Верховний Суд України своєю правовою позицією, висловленою у постанові від 19 березня 2014 року в справі №6-14цс14 за заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 серпня 2013 року, визначив, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Згідно із ч. 1 ст. 360 (7) ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковими для всіх судів України.

Щодо тверджень позивача про пролонгацію строку дії картки до січня 2013 року, то його вимоги суперечать правовій позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №6-127цс14, відповідно до якої автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, а тому продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має.

В звязку з цим не заслуговують на увагу і заперечення банку проти двохрічного строку картки, а також його доводи про дію картки до січня 2013 року як про це зазначено в письмовій інформації про картку 611923, що міститься на а.с. 24.

Наявність клопотання відповідача про застосування позовної давності та відмову в звязку з цим у задоволенні позову відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України є підставою для виходу колегії суддів за межі доводів апеляційної скарги.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи банку про необхідність та вимушеність захисту його прав, порушуючи тим самим права відповідача, є неприйнятними для апеляційного суду.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Згідно із ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення оскаржуваного рішення, яке не може залишатися чинним.

Мотивами для ухвалення нового рішення про відмову в позові за спливом позовної давності відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, внаслідок чого судом першої інстанції не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню.

На підставі ст.ст. 256-257, ч. 1 ст. 261, ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду від 5 лютого 2015 року скасувати.

Публічному акціонерному товариству комерційному банку "Приватбанк" відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: