Справа № 369/6085/16-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/6201/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 06.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.

суддів: Іванової І.В., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним, визнання права власності на автомобіль,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У липні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 27 грудня 2012 року між нею і ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого вона отримала у власність автомобіль марки «Мерседес», технічний паспорт на автомобіль марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1, і сплатила відповідачу грошові кошти в сумі 3 000 доларів США.

Факт отримання грошових коштів за автомобіль підтверджується розпискою від 27 грудня 2012 року, яку підписав власноручно відповідач. Після отримання перегнала автомобіль до місця проживання батька і вважала його своєю власністю. Вони встановили сигналізацію, купували запасні частини, робили ремонт.

Батько користувався автомобілем до кінця 2015 року, доки не згубив технічний паспорт.

Звернувшись до ОСОБА_3 з проханням поновити технічний паспорт та належним чином оформити угоду купівлі-продажу даного автомобіля, останній відмовив,. Вважала, що договір купівлі-продажу фактично виконаний, а відповідач ухиляється від належного оформлення переходу права власності.

Просила визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1, дійсним, визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач в своїй апеляційній скарзі просила його скасувати з підстав неповного з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку судом першої інстанції ці вимоги закону у повному обсязі виконано.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на вказаний автомобіль не підлягають до задоволення, оскільки не ґрунтуються на положеннях ст. 16 ЦК України та вимог чинного цивільного законодавства України, що регулюють правові підстави набуття права власності на майно.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60, ч.1 ст.61 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами вимог ст. 629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами.

Згідно вимог ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно з вимогами ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом першої інстанції встановлено, що з наявної в матеріалах копії розписки від 27 грудня 2012 року вбачається, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 3000 доларів США за автомобіль марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1, претензій до ОСОБА_2 не має. Автомобіль марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1, та технічний паспорт на вищевказаний автомобіль він передав ОСОБА_2 в день отримання грошей, а саме 27 грудня 2012 року.

Згідно довідки Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України від 06 жовтня 2016 року відповідно до автоматизованої інформаційної системи МВС України станом на 06 жовтня 2016 року за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований транспортний засіб «Мерседес Бенц» 124, 1990 р.в., номерний знак НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію ААС641609 від 16 квітня 2009 року.

Згідно із ч. З ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Підстави набуття права власності на транспортні засоби чітко визначені цивільним законодавством.

Згідно зі ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу продавець передає або зобовязується передати майно (товар) у власність покупцеві, а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і заплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. п. 2,7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілі, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (далі - Правила державної реєстрації та обліку автомобілів) передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності.

Відповідно до п. 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів до документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів в тому числі відносяться договори купівлі-продажу транспортних засобів, що засвідчені в установленому порядку, що встановлюють право власності на транспортні засоби. Факт придбання автомобіля на підставі зазначеного правочину повинен бути належним чином зареєстрований в підрозділах ДАІ з обовязковим пред'явленням свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Отже, в даному випадку письмовий договір купівлі-продажу автомобіля підлягає обов'язковій державної реєстрації в підрозділах ДАІ.

У позовній заяві позивач ОСОБА_2 зазначала, що вона 27 грудня 2012 року отримала у власність від ОСОБА_3 легковий автомобіль марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1, і технічний паспорт на вказаний автомобіль, і факт придбання автомобіля підтверджується розпискою від 27 грудня 2012 року.

В звязку з цим позивач ОСОБА_2 просила визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1, дійсним, визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1.

Однак, згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Посилання позивача ОСОБА_2 на розписку від 27 грудня 2012 року суд вважає необґрунтованими, оскільки дана письмова розписка не є доказом, що вказаний автомобіль позивач набув у власність у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивачем ОСОБА_2 не надано суду доказів, що вказаний транспортний засіб набутий нею у власність у встановленому законом порядку відповідно до вимог чинного цивільного законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач є власником спірного автомобіля, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджено. Позивачем не доведено правомірність придбання спірного автомобіля та не надано жодного документу, який посвідчує право власності позивача на автомобіль та, які свідчили б про зняття спірного автомобіля з реєстрації і обліку.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана відповідна оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: