Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/3706/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Шульги О.М., з секретарем Башинською Н.М., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що 04.09.2008 року між ним та відповідачем укладений кредитний договір № 283/1-305 за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 15000 доларів США строком до 3.09.2023 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14, 50%. 21.09.2009 року укладено додаткову угоду №1 якою змінено графік погашення. Однак відповідач припинила виконувати взяті за даним договором зобов»язання, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 10.11.2015 року становить 447142, 04 гривні . Рішенням суду просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по тілу кредиту та відстокам у розмірі 14920 доларів США 74 центів; стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по пені в розмірі 43010 гривень 36 копійок та понесені судові витрати.

Сторони письмово повідомили про можливість розгляду справи у їх відсутності.

За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини в сфері кредитування .

4.09.2005 року між Акціонерно комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №283/1-305 про надання грошових коштів на умовах забезпеченості, повернення, платності та цільового характеру використання в сумі 15000 доларів США. Кредит був наданий шляхом видачі Кредитором кредитних коштів в іноземній валюті з позичкового рахунку №7782 в ЖОФ АКБ «Укрсоцбанк», що стверджується випискою по особовому рахунку (а.с.9). Сплата процентів за користування кредитом становить 14, 5% річних. Погашення кредиту повинно здійснюватись щомісячними платежами в розмірі 84 долари США. 4.09.2008 року сторонами укладена додаткова угода №1 про внесення змін до договору кредиту №283/1-305 за умовами якої сторони дійшли згоди про надання відстрочки по погашенню тіла кредиту, що потягло зміну до графіку погашення кредиту.

31.10.2012 року проведено державну реєстрацію нової редакції статуту ПАТ «Укрсоцбанк», згідно якого він є правонаступником усіх прав та обов»язків АКБ «Укрсоцбанк».

В матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення позичальника було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов'язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними.

В справі наявний розрахунок з якого слідує, що станом на 02.03.2016 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 16508, 70 доларів США ( еквівалент 447142, 04 гривень), з яких: 11511, 23 доларів США заборгованість по кредиту ( еквівалент 311784, 30 гривень), 3409, 51доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом ( еквівалент 92347, 38 гривень), 1393, 19 пеня за несвоєчасне повернення кредиту ( еквівалент 37734, 91 гривень), 194, 77 доларів США пеня за несвоєчасність повернення процентів ( еквівалент 5275, 46 гривень). Заборгованість по тілу кредиту та процентам позивач просив стягнути у іноземній валюті -14920, 74 доларів США, заборгованість по сплаті пені просив стягнути у гривневому еквіваленті 43010 гривень 36 копійок.

Правильність нарахувань відповідачем на час розгляду справи не оспорена та не спростована.

В наданих суду письмових запереченнях відповідач не спростувала факт укладання кредитного договору, зазначивши лише про те, що позовні вимоги не визнає оскільки кредит був наданий у гривнях, а не в доларах, відповідно до умов договору. Станом на 04.09.2008 року надання кредитних кредитів фізичним особам було заборонено, при цьому також Національний банк не виконав і не виконує свою функцію щодо утримання стабільного курсу гривні.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит на сплатити проценти.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1ст.626 ЦК України).

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати відсотків за користування кредитом.

З роз»яснень п.11, 12, 13, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зі змінами від 07.02.2014 року, слідує, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині

рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Посилання відповідача у наданих суду запереченнях щодо неправомірності надання кредиту у валюті, а також щодо невиконання функції щодо утримання стабільного курсу гривні не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки валютні ризики під час виконання зобов'язань за договором несе споживач. Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється після набрання чинності Законом України від 22.09.2011 року №3795-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», однак договір між сторонами укладено 04.09.2008 року, тобто до зазначених змін.

Доказів того, що укладений сторонами договір було визнано недійсним суду не подано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач після отримання кредитних коштів взяті на себе зобовязання щодо погашення кредиту виконувала неналежним чином, у звязку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у зазначеному у позовній заяві розмірі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати.

Згідно платіжного доручення № від 29.06.2016 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 6707, 14 гривень, тому дані витрати підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного , керуючись ст. ст. 10 , 11, 60, 74, 88, 197, 209, 212 -218 ЦПК України, ст. ст. 533, 611, 625, 629, 1054 ЦК України , -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" заборгованість по кредитному договору № 283/1-305 від 04.09.2008 року, яка складається з заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами в розмірі 14920 доларів США 74 центів, заборгованість по пені в розмірі 43010 (сорок три тисячі десять) гривень 36 копійок, а також понесені судові витрати в розмірі 6707 гривень 14 копійок .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Коростенський міськрайонний суд шляхом подачі протягом десяти днів апеляційної скарги.

Суддя: