АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 619/2977/15-ц Головуючий суддя І інстанції: Остропілець Є. Р.
Провадження № 22-ц/790/6097/16 Суддя доповідач: Трішкова І.Ю.
Категорія: спори про спадкове право
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Трішкової І.Ю.,

суддів: - Гуцал Л.В., Кругової С.С.,

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Дергачівської міської ради, КП ТІ «Інверос», третя особа: Дергачівська РГА Харківської області, ОСОБА_6, про визнання незаконними правових документів органу місцевого самоврядування, що порушують право власності, та поновлення права власності,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до Дергачівської міської ради, КП ТІ «Інвенрос», третя особа: Дергачівська РГА Харківської області, ОСОБА_6 про визнання незаконними правових документів органу місцевого самоврядування, що порушують право власності та поновлення права власності, в якій він просить акт про закінчення будівництва та вводу до експлуатації індивідуального домоволодіння АДРЕСА_1 затвердженого Дергачівської міською ради Харківської області № 15 від 09.08.1962 року та договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно, з житловою площею не більше 60 кв.м. № 3874 від 23.11.1961 року між Дергачівською місцевою радою та ОСОБА_7 скасувати їх.

Просив визнати незаконною правову реєстрацію в КП БТІ Дергачівського району Харківської області (нині КП ТІ «Інвенрос» ) від 24.08.1962 року, реєстр № 18-3853 на домоволодіння №17 по вул. Луговій в м. Дергачі Харківської області за громадянкою ОСОБА_7 про право власності на дане домоволодіння та скасувати її.

Відновити за ОСОБА_3 право власності на знову створене нерухоме майно домоволодіння АДРЕСА_1 або відшкодувати йому матеріальну та моральну шкоду в розмірі 250 000 грн.

На підтвердження позову позивач зазначав, що його батькам належало домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 з земельною ділянкою 3000 кв.м. (на теперішній час на цій земельній ділянці знаходиться домоволодіння №17, 19, 21- А, 21- Б ). У 1950 році батько позивача виділив братам ОСОБА_3 частину землі для будівництва житлових будинків 21-А, 21- Б.

В подальшому ОСОБА_3 за власні кошти та за допомогою братів та батька побудував житловий будинок площею 34.7 кв.м. Окрім його сім'ї, з дозволу ОСОБА_3 в даному житловому будинку стала проживати його сестра - ОСОБА_7

Разом вони проживали до 1965 року, а потім ОСОБА_3 став проживати за адресою: АДРЕСА_3 .

У травні 2014 року позивач дізнався, що його сестра ОСОБА_7, не повідомивши його, зареєструвала вищевказаний житловий будинок на себе 24.08.1962 року на основі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності, з кількістю - п'ять кімнат, житловою площею 60 кв.м. від 23.11.1961 року за № 3874 та акта про завершення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого рішенням Дергачівської селищної ради № 15 від 09.08.1962 року.

Зазначав, що договір № 3874 від імені селищної ради підписував голова Дергачівської селищної ради ОСОБА_8 23.11.1961 року на основі довіреності виданої виконавчим комітетом Дергачівської селищної ради 24.11.1961 року за № 11/1, який не мав право його підписувати і тому договір являється не дійсним з моменту підписання.

По-друге даний факт повинен бути затверджений рішенням РВК Дергачівської районної ради трудящих Харківської області, даного рішення взагалі немає, тобто порушені норми передбачені ст. 331 ЦК України. Аналогічні норми містяться в ЦК УРСР , який діяв в той час.

Крім того, побудувавши будинок на земельній ділянці, вважав, що набув на нього право власності, як особа, яка побудувала нерухоме майно. Вказав суду, що будь-яких письмових доказів на підтвердження будівництва вказаного спірного будинку не має.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Третя особа ОСОБА_6 та її представник заперечували проти задоволення позову.

Відповідач Дергачівська міська рада Дергачівського району Харківської області в судове засідання не з'явився, відповідно до поданої заяви просив суд закрити провадження по справі, у зв'язку з пропущенням строків позовної давності.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 16 серпня 2016 року в позовних вимогах ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі, звільнивши його від сплати судового збору.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши обставини справи та, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався ст. ст. 387, 1223, 1235 ЦК України, ст. ст. 10,11,59 60, 209, 214, 215, 218 ЦПК України та дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Дергачівської селищної ради №15/6 від 22.06.1961 року ОСОБА_7 виділено земельну ділянку площею 700 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 у безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку, зобов'язавши до 31.12.1961 року отримати від БТІ технічну документацію на право забудови будинку по вищезазначеній ділянці.

На підставі рішення виконкому Дергачівської селищної ради №15/6 від 22.06.1961 року про відвід ОСОБА_7 земельної ділянки площею 700 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, 23.11.1961 року між ОСОБА_7 та Дергачівською селищною радою укладено договір про передачу у безстрокове користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку з терміном закінчення будівництва до 24.11.1964 року.

Відповідно до Акту від 01.08.1961 року, зазначено, що земельна ділянка площею 700 кв.м. разом з закріпленими на ній геотехнічними знаками передано ОСОБА_7

Як вбачається з заповіту від 26.11.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №1882 ОСОБА_7 все належне їй майно що належить їй на день смерті за законом заповіла ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.01.2014 року НОМЕР_1.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребувати майно з чужого незаконного володіння може лише власник цього майна. Позивач жодних письмових доказів на підтвердження того, що спірне майно належить йому на праві власності не надав.

Земельна ділянка йому не виділялась, будинок йому не здавався.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у позивача відсутні правові підстави для визнання за ним права власності на спірний будинок та його витребування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Як вбачається з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Пред'являючи позов ОСОБА_3 посилався на той факт, що він з 1958 року по 1965 року будував будинок за адресою: АДРЕСА_1, тому без його відому ОСОБА_7 вчиняти будь які правочини не могла, але ніяких належних доказів на підтвердження своїх доводів ОСОБА_3 не надав.

Крім того, факт будівництва будинку без виділу земельної ділянки у встановленому законом порядку не тягне за собою виникнення права власності.

Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відмовляючи в задоволенні позову суд також виходив з того, що спірний будинок не може бути витребувано у померлої особи.

Крім того, встановлено, що відповідно до рішення Дергачівського районного суду від 09 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Дергачівської міської ради, треті особи: Дергачівська державна нотаріальна контора, ОСОБА_9 про відновлення порушеного права власності, визнання права власності - відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 - відхилено.

Рішення Дергачівського районного Харківської області від 09 квітня 2015 року залишено без змін.

Відповідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Що стосується застосування позовної давності, суд виходив з того, що позовна давність може бути застосована у разі доведеності та обґрунтованості позовних вимог. В даному випадку суд відмовив у задоволенні позовних вимог по суті.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що голова Дергачівської сільради Харківської області ОСОБА_8 не мав повноважень підписувати та укладати договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності, а тому даний договір є недійсним, та незастосування судом ст. 331 ЦК України є необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом повно та всебічно досліджені надані докази, їм надана належна оцінка і, згідно встановленого, ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, тому підстав для його скасування не вбачається, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала судової колегії набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: І.Ю. Трішкова

Судді: Л.В. Гуцал

С.С. Кругова