Номер провадження: 22-ц/785/7839/16
Головуючий у першій інстанції Ледньова Т. В.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі Гамарц Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, відділу реєстрації обліку осіб виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області (треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5) про виселення, зняття з реєстрації, за зустрічним позовом ОСОБА_3 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 (треті особи: ОСОБА_4, орган опіки та піклування - служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області) про визнання права користування, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_8, що діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 вересня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3, відділу реєстрації обліку осіб виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області. Неодноразово уточнивши заявлені позовні вимоги позивач просила виселити ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із квартири АДРЕСА_1, зобов'язати відділ реєстрації обліку осіб виконавчого комітету Чорноморської міської ради зняти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з реєстрації у вказаній квартирі (а. с. 40-43, 196-199, 246-249 т. 1) Позивач та її представник посилаються на те, що квартира на праві спільної часткової власності належить позивачу та її дітям ОСОБА_5 і ОСОБА_4, що після розірвання шлюбу між відповідачем ОСОБА_3 та сином позивача ОСОБА_4 відповідач перестала бути членом їх сім'ї, не має підстав для продовження користування спірною квартирою, що відповідач та її неповнолітні доньки втратили право користування зазначеною квартирою; та водночас відповідач має частку житла в іншому місці, де з нею можуть проживати її діти.

У січні 2016 року ОСОБА_3, що діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_7, звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_5, просила визнати за нею право на користування спірним житловим приміщенням до досягнення дітьми повноліття, зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_9 усунути і не вчиняти їй перешкоди в користуванні спірним житловим приміщенням, стягнути з відповідачів витрати по оплаті судового збору.

В обґрунтування своїх вимог відповідач та її представник посилались на те, що в 1999 р. після укладення шлюбу з ОСОБА_4 відповідач вселилась в спірну квартиру в якості члена сім'ї, і в якості члена сім'ї проживала в ній з чоловіком та його батьками, що у 2002 р. батьки чоловіка переїхали до будинку в с. Барабой Овідіопольського району Одеської області, що в квартирі залишились проживати тільки відповідач з чоловіком, і останніми був проведений ремонт, регулярно оплачували комунальні платежі, в 2009 р. та 2011 р. у них народились доньки, які за згодою всіх власників житла були зареєстровані в цій квартирі. Після розірвання шлюбу в 2014 р. батько дітей ОСОБА_4 припинив проживати в спірній квартирі, питання щодо подальшого місця проживання дітей у судовому порядку не визначено. Вважали, що ОСОБА_3 на час вселення в квартиру мала статус члена сім'ї власника, що даний статус мають і на цей час її доньки, що батько дітей відмовився на їх користь від проживання в спірній квартирі.

Представник позивача ОСОБА_8 підтримав позовні вимоги в редакції заяви від 14 червня 2016 р. (т. 1 а. с. 246-249) Відповідач не визнала позовні вимоги ОСОБА_2, надала зустрічний позов (а. с. 46 т.1, а. с. 123-125 об. т. 1).

Позивач та її представник зустрічний позов не визнали за необґрунтованістю та недоведеністю вимог.

Третя особа ОСОБА_4 до суду не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності (т. 1 а.с. 190-191) та письмові пояснення і заперечення на зустрічний позов (т. 1 а.с. 108-112, 173-178), в яких вказував на те, що відповідач не є наймачем житла, перешкоджає у користуванні житлом ОСОБА_2, відмовилась від виселення, тоді як він як батько неповнолітніх дітей не заперечує щодо проживання і реєстрації дітей за місцем реєстрації матері ОСОБА_3

Третя особа ОСОБА_5, яка є відповідачем за зустрічним позовом, підтримала позов ОСОБА_2, не визнала зустрічний позов (т. 1 а.с. 101-105, 180-184) посилалась на те, що з моменту розірвання шлюбу відповідач обмежила спілкування брата ОСОБА_4, і матері ОСОБА_2 з дітьми, обмежила їх, як власників у користуванні та розпорядженні майном - спірною квартирою, що відповідач не є членом їх сім'ї і не має права користування спірною квартирою.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування ОСОБА_10 підтримала письмовий висновок (а. с. 115-117 т. 1), в якому зазначено, що виселення відповідача з дітьми із спірної квартири призведе до порушення житлових прав дітей.

Представник відділу реєстрації обліку осіб виконавчого комітету Чорноморської міської ради просив про розгляд справи за його відсутності (т. 2 а.с. 54), зазначав, що інтереси виконавчого комітету не зачіпаються.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_8, що діє в інтересах ОСОБА_2, просить скасувати рішення суду від 13 вересня 2016 року в частині відмови у позові ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційну скаргу в апеляційному суді підтримав представник позивача, проти апеляційної скарги заперечує представник відповідача.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження (в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2), колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

За правилами ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду за одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення в частині відмови у позові(в межах оскарження), суд першої інстанції виходив з того, що позивач з дітьми вселились у спірне житло в якості членів сім'ї власників житла, що припинення сімейних відносин з власником житла не позбавляє колишніх членів сім'ї власника права користування займаним житловим приміщенням.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Статтею 9 ч. 4 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

Згідно зі ст.319ч.7 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст.ст.156,64 ч.2,157 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника належать: дружина, діти, батьки та інші особи, які з ним постійно проживають і ведуть спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку(квартири) не позбавляє їх права користування жилим приміщенням. У разі відсутності угоди між власниками квартири і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України (укладення угоди про плату за користування житлом і комунальні послуги). Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього кодексу, зокрема, якщо він систематично руйнує, псує жиле приміщення, використовує не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим проживання з ним в одній квартирі, а заходи запобігання та громадського впливу виявились безрезультатними….

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.06.1996 р. за № 451 належала позивачу ОСОБА_2, її чоловіку ОСОБА_11, дітям ОСОБА_5, ОСОБА_4, в рівних частках. Після смерті ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 р., належну йому 1/4 частину спірної квартири успадкувала позивач, якій 20.02.2014 р. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, і яка на теперішній час є власником 1/2 частини вказаної квартири. (т.1а. с. 10, 13-18, 20, 204-208, 209) Із копії свідоцтва про шлюб (а.с. 56 т. 1) та копії рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 травня 2014 р. (а.с. 23, 57 т. 1) вбачається, що співвласник спірного житла ОСОБА_4 перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 в період з 18 вересня 1999р. по 12 травня 2014р. Під час шлюбу них народилося двоє дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2(т.1 а.с.21-22), які у встановленому законом порядку зареєстровані у спірній квартирі. Окрім них у спірній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_2, та її син і колишній чоловік відповідача, співвласник житла, ОСОБА_4.(т.1 а.с.58) Відповідач в 1999 року у зв'язку з укладенням шлюбу зі співвласником житла ОСОБА_4 вселилась у спірну квартиру в якості члена сім'ї співвласника ОСОБА_4 та інших співвласників. (т.1а.с.59) Із матеріалів справи не вбачається, що при її вселенні у спірну квартиру була якась інша угода про порядок користування жилим приміщенням. Судом встановлено та вбачається із наявних у справі світлин(а.с.129-130), що відповідач та її доньки мешкали у спірній квартирі разом зі співвласниками житла на правах членів їх сім'ї. Відповідач значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 26 т. 1), однак з 1999 року мешкає в спірній квартирі. Наявність заперечень проти її проживання в спірній квартирі зі сторони співвласників житла з 1999р. до моменту розірвання шлюбу з ОСОБА_4 не встановлено. Після розірвання шлюбу відповідач з дітьми продовжує проживати в спірній квартирі, утримувати її та оплачувати житлово-комунальні послуги. (т.1а.с.62-83,131-144) Сторони визнали, що з ОСОБА_3 не укладався договір найму спірного житлового приміщення.

Відтак, судом достеменно встановлено, що відповідач з дітьми вселились у спірне житло в якості членів сім'ї власника і в цьому статусі тривалий час в ньому проживають. Наявність іншої угоди при її вселенні не встановлено. А тому припинення сімейних відносин зі співвласниками спірного житла не може бути підставою для її виселення. На іншій підставі, зокрема на підставі ст.116 ЖК, вимоги не заявлялись.

Посилання позивача та її представника на те, що право власності є непорушним, що відповідач є сторонньою особою для власника житла, що суд неправомірно позбавив власника житла права користуватися своїм житлом, не можуть братися до уваги, оскільки у відповідача є сервітутне право користування власністю позивача нарівні з нею, допоки воно не буде припинене на підставах встановлених законом.

Той факт, що позивач має частку в житлі і значиться зареєстрованою, але не проживає (з 1999р.)., за іншою адресою, на що вказує в апеляційній скарзі представник відповідача, вищенаведених висновків суду не спростовує. За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985р. із наст. змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»(п.9) наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Достеменно встановлено, що позивач та її син вселили відповідача в спірну квартиру в якості члена своєї сім'ї, в такому ж статусі вселились в спірне житло діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2; спірне житло було постійним місцем їх проживання. Сторони тривалий час вели спільне господарство, а тому припинення шлюбу, і як наслідок припинення сімейних стосунків між сторонами, не призвели до автоматичної втрати відповідачем і її дітьми права користування спірним жилим приміщенням.

У разі створення відповідачем для позивача перешкод в користуванні житлом, на що також є посилання в апеляційній скарзі, позивач та інші співвласники не позбавлені можливості захищати своє порушене право шляхом вселення та усунення перешкод. Та за ст. 405ч.1 ЦК України приміщення, яке мають право займати члени сім'ї власника, визначається власниками.

За таких обставин, в межах оскарження апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8, що діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 вересня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.І. Дрішлюк Є.С. Сєвєрова