АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В

суддів Шахової О.В., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 07 жовтня 2016 року у справі заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мотозаводець-6» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середньої заробітної плати за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСББ «Мотозаводець-6» нарахованої, але не випаленої заробітної плати та середньої заробітної плати за час затримки розрахунку.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 07 жовтня 2016 року у прийнятті заяви відмовлено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, питання вирішити по суті.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність ухвали суду.

В судове засідання учасники цивільного процесу в судове засідання не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Колегія суддів ухвалила слухати справу за відсутності нез»явившихся осіб на підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у прийнятті заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів на підтвердження заявлених нею сум до стягнення, а також установлено, що боржник не визнає існування заборгованості.

За змістом частин 1 та 2 ст.95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду заяви особи, якій належить право вимоги, які передбачені статтею 96 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ст.96 ЦПК України в порядку наказного провадження можуть бути розглянуті вимоги, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до ч.3 ст.100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо:

1) заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 цього Кодексу;

2) із заяви і поданих документів вбачається спір про право;

3) наявні обставини, зазначені у пунктах 2-5 частини другої статті 122 цього Кодексу.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що перебувала з боржником у трудових відносинах, звільнилась за власним бажанням в серпні 2016 року. Підприємство має перед нею заборгованість по заробітній платі за липень, серпень та першу частину вересня 2016 року у загальній сумі 6775 грн., проте ці кошти відмовляється виплатити, оскільки ОСОБА_2 на час виконання трудових обов»язків було надано службове приміщення для проживання і ці кошти будуть зараховані в оплату його оренди.

Відповідно до викладених у п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Разом із тим лише той факт, що договірні зобов'язання (наприклад, у частині оплати заборгованості телекомунікаційних послуг чи послуг телебачення і радіомовлення) не виконуються, без обгрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Відповідно до п.12 цієї постанови якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР "Про оплату праці", Закон України від 19 жовтня 2000 року N 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати"). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання. При цьому частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України визначено, що працівник має право звернутися до суду з вимогою про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відтак, закон покладає на заявника обов»язок довести розмір заробітної плати, який він отримував, оскільки справи наказного провадження розглядаються у спрощеному порядку без виклику сторін та витребування додаткових доказів.

На підтвердження суми заборгованості заявник надає виписку по картковому рахунку, згідно якої остання заробітна плата отримана за червень 2016 року (дані з відрахуванням податків та зборів), та відомості з Пенсійного фонду України станом на 31 серпня 2016 року, з яких убачається, що за липень 2016 року заявнику нарахована заробітна плата (дані без відрахування податків та зборів).

Заявник звільнилась за власним бажанням 20 серпня 2016 року та вказує на заборгованість по заробітній платі за липень (згідно даних ПФУ заробітна плата за цей місяць виплачена), серпень (відповідно до даних трудової книжки місяць відпрацьовано не повністю) та першу частину вересня 2016 року (відповідно до даних трудової книжки заявниця у цей місяць не перебувала з боржником у трудових відносинах).

Зазначені обставини відповідно до ст.98 ЦПК України не є такими, які можуть бути підставою для залишення заяви без руху, оскільки заявник на власний розсуд та ризик викладає підстави звернення до суду та надає докази на їх підтвердження (ст.ст. 10,11ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду, що заявником не надано доказів на підтвердження заявлених нею сум до стягнення, що в свою чергу також кореспондується з рекомендаціями, викладеними у п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження».

Відповідно до ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 07 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до суду касаційної інстанції шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук

Судді О.В. Шахова

Є.В.Болотов