У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про зміну договору купівлі-продажу земельної ділянки з розстроченням платежу, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2015 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи та просив змінити укладений 24 липня 2014 року між ним та ОСОБА_6 договір купівлі-продажу земельної ділянки з розстроченням платежу, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Базир В.Г., шляхом виключення з п. 2.1 цього договору тексту наступного змісту: але не менше суми в національній валюті України еквівалентної 2000 доларів США 00 центів, згідно з курсом публічного акціонерного товариства «Ідея Банк».

Позов мотивовано тим, що 24 липня 2014 року між позивачем і ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з розстроченням платежу. Згідно з п. 2.1 цього договору продаж земельної ділянки проведено за 1680000 грн, які покупець (позивач) зобов'язався сплатити продавцю не пізніше 24 березня 2020 року. Сплата даної ціни договору повинна відбуватись щомісячно в рівних частках, але не менше суми в національній валюті України еквівалентної 2000 доларів США, відповідно до курсу ПАТ «Ідея Банк» на день розрахунку. На момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки (24 липня 2014 року) курс долара США в ПАТ «Ідея Банк» складав 11,94 грн, сума еквівалентна 2000 доларів США за цим курсом становила 23880 грн (2000 х 11,94). Умови п. 2.1 договору купівлі-продажу відповідали волі сторін та меті договору, так як на виконання умов договору щомісячно позивач повинен був сплачувати по 24705,88 грн, але не менше 23880 грн. Курс долара США значно зріс та складає 22,80 грн, тому щомісячний платіж вже становить 45600 грн (2000 х 22,80), що свідчить про істотну зміну обставин. При укладенні договору позивач цих обставин передбачити не міг, оскільки впливати на курс іноземної валюти не може, його воля була направлена на сплату щомісячних платежів у розмірі 24705,88 грн строком до 24 березня 2020 року. Позивач вважає, що виконання умов договору купівлі-продажу за нових обставин порушує співвідношення майнових інтересів сторін, на що, враховуючи свій місячний дохід, при укладенні договору останній не розраховував.

Оскільки, істотно змінилися обставини умов договору купівлі-продажу, ОСОБА_5 звернувся з до суду з відповідним позовом про зміну таких умов.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2015 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Представник позивача, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що за змістом ч.2 ст.652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених ч.4 цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Згідно висновків місцевого суду, позивач не довів наявності одночасно вищевказаних чотирьох умов для зміни п.2.1 договору купівлі-продажу від 24 липня 2014 року, тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Апеляційний суд погодився з такими висновками місцевого суду та залишив ухвалене ним рішення без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 липня 2014 року між позивачем і ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з розстроченням платежу, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Базир В.Г. та зареєстрований в реєстрі за №1114.

За умовами п.п.1.1-1.3 цього договору купівлі-продажу продавець ОСОБА_6 передає (продає) у власність покупця земельну ділянку площею 0,1247 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а покупець ОСОБА_5 приймає (купує) цю земельну ділянку та зобов'язується сплатити за неї обговорену сторонами грошову суму.

Відповідно до п.2.1 договору продаж земельної ділянки здійснено за 1680 000 грн, що на день підписання цього договору є еквівалентом 140 000 доларів США, які покупець зобов'язувався сплатити продавцю не пізніше 24 березня 2020 року, щомісячно, в рівних частках, але не менше суми в національній валюті України еквівалентної 2000 доларів США, згідно з курсом ПАТ «Ідея Банк» у день розрахунку шляхом перерахування зазначеної суми з рахунку покупця на поточний рахунок продавця, відкритий у ПАТ «Ідея Банк».

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на порушення його прав в силу істотної зміни обставин договору купівлі-продажу, що сторони визначили ціну договору у грошовій одиниці України - гривні. При укладенні договору він розраховував сплачувати ціну договору рівними частинами у гривні та не міг передбачити, що ціну договору щоразу потрібно буде сплачувати в залежності від курсу долару США, який значно зріс. На таких би умовах договір не укладав.

Вирішуючи даний спір суд апеляційної інстанції не виконав вимог ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Апеляційний суд не перевірив правових підстав заявленого позивачем позову та не встановив, чи були порушені, невизнані або оспорені його права, свободи чи інтереси, чи підлягають вони судовому захисту, обраним ним шляхом, та яка норма матеріального права підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Розглядаючи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 за відсутністю позивача суд апеляційної інстанції не врахував наступного.

Згідно з правилами ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, які разом із розпискою надсилаються поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною. Особи, які беруть участь у справі, можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

З матеріалів справи вбачається, що судової повістки на адресу позивача направлено не було. Натомість у матеріалах справи міститься телефонограма на ім'я позивача про виклик у судове засідання.

Однак таке повідомлення позивача не можна вважати належним, оскільки з телефонограми не вбачається, що номер засобу зв'язку за яким здійснювались повідомлення належить саме йому, та те, що ним було отримано ці повідомлення.

У касаційній скарзі позивач вказує на неналежне повідомлення про розгляд справи апеляційним судом, що позбавило його права на участь у судовому засіданні, надання пояснень з приводу вищенаведених обставин.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У зв'язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає належних відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, розглянувши справу за відсутності позивача, апеляційний суд позбавив його права на судовий захист, не дослідив належним чином його доводи.

Зважаючи на це, доводи касаційної скарги про неналежне повідомлення позивача про розгляд справи є обґрунтованими.

За таких обставин, ухвалене апеляційним судом рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська