Справа №484/790/15-ц 29.11.2016 29.11.2016 29.11.2016
Справа 484/790/15-ц Суддя першої інстанції - Літвіненко Т.Я.
Провадження № 22ц-784/1698/16 Суддя-доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Крамаренко Т.В.,

суддів Базовкіної Т.М., Бондаренко Т.З.,

із секретарем судового засідання Лептуга С.С.,

за участю: відповідачки ОСОБА_2 її представника ОСОБА_3, представника відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, стягнення матеріальної та відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, стягнення матеріальної та відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначав, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності йому 1/20 частин, інша частина належить відповідачам.

В квітні 2014 року відповідачі змінили замки на вхідних дверях тим самим перешкоджають користуватися нею, у звязку з чим він вимушений орендувати житло, оскільки іншого немає.

Посилаючись на викладене та на те, що оренда житла та оплата комунальних послуг щомісячно складає 1500 грн., а також на моральні страждання, позивач просив суд зобовязати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні належної йому на праві часткової сумісної власності квартирою №31 в будинку №6 по вул. Достоєвського в м. Первомайськ Миколаївської області шляхом вселення його у вказану квартиру, передачі йому ключів від неї, стягнути з відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 15 000 грн. та 35 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулась із зустрічною позовною заявою в якій посилаючись на те, що частка ОСОБА_6 є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування квартирою є неможливим і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї, на підставі ст. 365 ЦК України просила суд припинити право позивача на 1/20 частку квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на вказану частку, сплативши грошову компенсацію.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року позови обєднанні в одне провадження.

Ухвалою суду від 8 червня 2016 року позов ОСОБА_6 в частині вимог до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 червня 2016 року первісний позов задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_6 в користуванні 1/20 часткою квартири АДРЕСА_1, вселивши його в квартиру та передати ключі від квартири. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди по 300 грн. з кожної. В іншій частині позову відмовлено. У задоволені зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати та коштів, внесених на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України в Миколаївській області у розмірі 20 204 грн.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково первісний позов суд першої інстанції виходив з того, що права ОСОБА_9 на володіння, користування та розпорядження належною йому частиною квартири є порушеними, а відмовляючи у задоволені зустрічного позову виходив з того, що позбавлення ОСОБА_6 права на частку завдасть йому істотної шкоди.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можливо.

Згідно із частинами 4,5 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження обєктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Аналогічна норма міститься в ст. 321 ЦК України.

За положеннями ст. 365 цього Кодексу право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливий за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених ч.1 ст. 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Саме обставина, що така шкода не буде істотною є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Такі висновки містяться в правовій позиції Верховного суду України №6-68цс14 від 2 липня 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи та таке встановлено судом, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності - ОСОБА_4 1/5 частина, ОСОБА_7 1/5 частина, ОСОБА_2 7/20 часток, ОСОБА_8- 1/5 частина (т.1 а. с.62-63, 114, 119-120).

На підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 9 вересня 2015 року ОСОБА_6 належить 1/20 частина зазначеної вище квартири в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_10, яка померла 8 грудня 2013 року (т. 1 а.с. 8, 100-101).

Отже, вказана квартира є спільною часткової власністю сторін.

Спірна квартира має загальну площу 62,6 кв.м., житлову площу 42,7 кв.м. та складається з житлової кімнати, площею 16,2 кв.м., житлової кімнати, площею 15,9 кв.м., житлової кімнати 10,6 кв.м., кухні, площею 9,1 кв.м., коридору площею 4,4 кв.м., коридору площею 2,6 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., ванної площею 1,9 кв.м., шафи площею 0,9 кв.м. (т. 1 а.с. 122-123).

У висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, проведеної Миколаївським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз 22 квітня 2016 року, зазначено, що виходячи з конструктивних особливостей та обємно-планувальних рішень житлової квартири АДРЕСА_3 провести виділ співвласнику з часткою 1/20 з дотримання чинних вимог ДБН неможливо, оскільки частка є малою.

Ринкова вартість 1/20 частки квартири АДРЕСА_2 складає 20 204 грн. Крім того зазначено, що ідеально співвласникові ОСОБА_6 із 1/20 часткою квартири належить: по загальній площі 3,13 кв.м.; по житловій площі 2,14 кв.м. (т.1 а.с.143-155).

Сума вартості 1/20 частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 20 204 грн. внесена позивачкою на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Миколаївській області р/р 6294, МФО 820172, що підтверджується квитанцією про сплату №0.0.561153824.1 від 2 червня 2016 року (т.1 а.с. 183).

В спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 36).

У вказаній квартирі позивач проживав разом із дружиною ОСОБА_10, яка померла 8 грудня 2013 року та продовжував проживати до квітня 2014 року, коли відповідачами замок на вхідних дверях було замінено.

Постановою Первомайського МВ УМВС України від 30 квітня 2014 року кримінальне провадження за заявою ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України закрито (т. 1 а.с.9).

В добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо користування квартирою та сплати вартості компенсації за належну частку, оскільки ОСОБА_6 не згоден на жоден варіант.

Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції ОСОБА_6 після смерті матері ОСОБА_11, яка померла 10 вересня 1996 року згідно заповіту, прийняв спадщину, що складається з житлового будинку №23 по вул. Садовій в селі Берізки Кривоозерського району Миколаївської області та земельної ділянки, що підтверджується копією спадкової справи, заведеної Кривоозерською державною нотаріальною конторою Миколаївської області (т.1 а.с.200 204, т. 2 а.с. 11-17).

За таких обставин, посилання суду на відсутність у ОСОБА_6 іншого житла є помилковими.

Отже, встановлене свідчить, що спірна квартира є неподільною, частка ОСОБА_6 1/20 (3,13 кв.м. загальної площі, та 2,14 кв.м. житлової площі) не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим, а припинення права на частку з виплатою грошової компенсації за дійсною вартістю майна не завдасть ОСОБА_6 істотної шкоди, оскільки він володіє іншим житлом.

Таким чином, висновок суду про відсутність підстав для припинення права на 1/20 частину квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 та визнання права власності на неї за ОСОБА_2, а відтак позовні вимоги останньої є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на підставі ст. 365 ЦК України.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, стягнення матеріальної та відшкодування моральної шкоди, з урахуванням задоволення вимог про припинення його права власності на частку в квартирі, то в їх задоволені слід відмовити.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та про задоволення зустрічного позову. Припинити право власності ОСОБА_6 на 1/20 частину квартири АДРЕСА_4 та визнати за ОСОБА_2 право власності на вказану частину квартири зі стягненням з останньої на користь ОСОБА_6 компенсації вартості цієї частки, яка знаходиться на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації в Миколаївській області.

На підставі ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 494,96 грн. ( 887,20 грн. сплачений судовий збір в суд першої інстанції + 1607,76 грн. оплата за апеляційну скаргу) та 2 656,80 грн. судових витрат за проведення судової експертизи, а також 574,40 грн. (1461,60 грн. повинно бути сплачено в суд першої інстанції 887,20 грн. оплати) судового збору на користь держави.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 8 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, стягнення матеріальної та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_6 на 1/20 частину квартири АДРЕСА_4.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/20 частину квартири АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 компенсацію вартості 1/20 частини квартири АДРЕСА_4 у сумі 20 204 грн., яка знаходиться на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації в Миколаївській області (р/р 6294, МФО 820172, квитанція про сплату №0.0.561153824.1 від 2 червня 2016 року).

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 494,96 грн. та 2 656,80 грн. судових витрат за проведення судової експертизи, а також 574,40 грн. судового збору на користь держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: