Ухвала

іменем україни

22 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Закропивного О.В., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Харківський національний академічний театр опери та балету імені М.В. Лисенка», третя особа - директор державного підприємства «Харківський національний академічний театр опери та балету імені М.В. Лисенка» Оріщенко Олег Володимирович, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, визнання трудового договору і наказу недійсними, скасування наказу та запису у трудовій книжці, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01 вересня 2002 року вона працювала у відповідача артисткою хору. У 2005 році її було звільнено за власним бажанням та прийнято знову з 17 листопада 2005 року. Приймали її тимчасово на один місяць і звільнили у зв'язку із закінченням терміну договору - 22 грудня 2005 року.

З 19 січня 2006 року її знову прийнято на посаду артистки хору за безстроковим трудовим договором і звільнено 31 січня 2015 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Звільнення відбувалося з тією умовою, що наступного ж дня вона буде прийнята на роботу.

01 лютого 2015 року її прийняли на посаду артистки хору, але за строковим трудовим договором до закінчення театрального сезону 2014-2015 років.

08 червня 2015 року вона звернулась до генерального директора театру з проханням визнати трудовий договір безстроковим.

15 червня 2015 року отримала відповідь, що оскільки з професійними творчими працівниками театрів може укладатися трудовий договір (контракт), то не має правових підстав для продовження строкового трудового договору або визнання його безстроковим.

27 червня 2015 року її було звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням терміну дії строкового трудового договору.

У ході розгляду справи позивач уточнювала позовні вимоги та остаточно просила:

- визнати недійсним трудовий договір від 01 лютого 2015 року, укладений з державним підприємством «Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка» в частині визначення строку та вважати його укладеним на невизначений строк від часу його укладення;

- визнати недійсним наказ від 29 січня 2015 року № 17к в частині встановлення строку трудового договору і вважати що трудовий договір встановлено на невизначений строк;

- поновити її на посаді артистки хору 1 категорії державного підприємства «Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка» з моменту звільнення - 27 червня 2015 року;

- скасувати наказ про звільнення від 19 червня 2015 року № 82к;

- скасувати запис в трудовій книжці за від 27.06.2015 року № 37;

- стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 60 240 грн;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення заробітної плати.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 19 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 січня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Судами встановлено, що з 19 січня 2006 року ОСОБА_4 була прийнята на роботу до ДП «Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка» на посаду артистки хору.

Згідно з наказом від 28 січня 2015 року № 16/к ОСОБА_4 31 січня 2015 року звільнено з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Зі змісту наказу від 29 січня 2015 року № 17/к позивача прийнято на роботу на посаду артистки хору 1 категорії на період з 01 лютого 2015 року до закінчення театрального сезону 2014-2015 років, про що 01 лютого 2015 року укладено відповідний трудовий договір.

27 червня 2015 року ОСОБА_4 у зв'язку з закінченням терміну строкового трудового договору було звільнено із займаної посади (наказ від 19 червня 2015 року № 82-к).

Колегія суддів вважає, що суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову, оскільки прийняття позивача на роботу та її звільнення було проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому підстав для задоволення її позовних вимог немає.

Так, відповідно до статей 23, 39-1 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк, на визначений строк, встановлений за погодженням сторін та таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 23 КЗпП України, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Чинним законодавством передбачена особлива форма трудового договору - контракт.

У п. 24 постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» визначено порядок продовження контракту, а саме: за два місяці до закінчення строку чинності контракту за угодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк.

Згідно з ст. 20 Закону України «Про театри і театральну справу» діяльність професійних творчих працівників театрів здійснюється за індивідуальними трудовими договорами (контрактами) і (або) цивільно-правовими договорами. Порядок укладання трудових договорів (контрактів) з професійними творчими працівниками затверджується Кабінетом Міністрів України.

За переліком посад професійних творчих працівників театрів та посад (спеціальностей) працівників інших специфічних театральних професій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2006 року № 208, посадами професійних творчих працівників театрів є артистичний персонал - артисти всіх спеціальностей.

Вказане свідчить, що при прийнятті позивача на роботу та наступному звільненні, відповідач діяв відповідно до вимог трудового законодавства, а тому суди обґрунтовано вважали, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 немає.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення.

Отже підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана О.В. Закропивний Л.М. Мазур