Справа №577/3016/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Буток Т. А.
Номер провадження 22-ц/788/1871/16 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Собини О. І. , Околота Г. М.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 жовтня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Конотопської міської ради, треті особи: Конотопська міська державна нотаріальна контора, Конотопське міськрайонне управління юстиції, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про встановлення факту належності на праві власності гаражу та визнання права власності на гараж в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а:

20 липня 2016 року ОСОБА_4 звернувся з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що після смерті його батька - ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, відкрилася спадщина, до складу якої входить гараж по АДРЕСА_1. При зверненні до нотаріуса за оформленням спадщини він отримав відповідь, що право власності на даний гараж спадкодавець за життя не оформив, а тому позивачу було відмовлено в оформленні права на спадщину. Рішенням Конотопської міської ради від 28 квітня 2006 року ОСОБА_6 - інваліду другої групи війни, було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки по АДРЕСА_1) для устаткування та обслуговування індивідуального металевого гаража, а рішенням від 28 липня 2006 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її в оренду для індивідуального гаражного будівництва. 03 серпня 2006 року був укладений договір оренди землі між ОСОБА_6 та Конотопською міською радою. Даний договір пролонгувався, орендна плата сплачувалась. Гараж був побудований згідно з планом, з додержанням всіх умов ДБН, протипожежних та архітектурних норм. Просить встановити факт належності на праві власності ОСОБА_6 гаражу біля житлового будинку АДРЕСА_1 з оглядовою ямою, цегляного, загальною площею 26,8 кв.м і визнати за ним право власності на вказаний гараж у порядку спадкування.

Рішенням суду від 07 жовтня 2016 року позов задоволено. Встановлено факт належності на праві приватної власності гаража, який розташований біля житлового будинку АДРЕСА_1 Сумської області з оглядовою ямою, цегляного, загальною площею 26,8 кв. м, ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Визнано за ОСОБА_4 право власності на вказаний гараж в порядку спадкування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково та визнати за позивачем право власності на ? частину гаражу. В доводах апеляційної скарги зазначає, що рішення суду є незаконним, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки він також є спадкоємцем першої черги за законом після померлого ОСОБА_6, а тому ОСОБА_4 міг претендувати лише на 1/2 частину гаражу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Конотопської міської ради від 28 квітня 2006 року надано дозвіл ОСОБА_6 - інваліду 2 групи війни на розроблення проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки по АДРЕСА_1) для устаткування та обслуговування індивідуального металевого гаража (а. с. 31).

Рішенням Конотопської міської ради від 28 липня 2006 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її в оренду строком на п'ять років для індивідуального гаражного будівництва на території, яка раніше була визначена для вказаних цілей ОСОБА_6, площею 0,0040 га по АДРЕСА_1) (а. с. 30).

03 серпня 2006 року було укладено договір оренди землі між ОСОБА_6 та Конотопською міської радою, згідно умов якого ОСОБА_6 передається земельна ділянка загальною площею 0,0040 га, кадастровий номер ділянки НОМЕР_1, несільськогосподарського призначення - землі індивідуального гаражного будівництва, яка знаходиться у м. Конотоп по АДРЕСА_1). Договір було укладено строком на п'ять років до 03.08.2011 року (а. с. 9-11).

07 вересня 2011 року було укладено додатковий правочин до вказаного договору оренди земельної ділянки, яким в тому числі було продовжено договір оренди на один рік до 07 вересня 2012 року та передбачено, що після закінчення цього строку орендар має переважне право поновлення його на новий строк. (а. с. 23).

З 2006 року по 2015 рік ОСОБА_6 сплачував орендну плату (а. с. 44).

Згідно технічного паспорту та довідки-характеристики біля будинку АДРЕСА_1 знаходиться самочинно побудований цегляний гараж «А-1» з оглядовою ямою загальною площею 26,8 кв.м, вартістю 69766 грн., право власності на який не зареєстровано (а. с. 24-28).

За повідомленням КП «Проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро» будівля гаражу зведена з дотриманням архітектурних, санітарних та протипожежних норм (а. с. 58).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 помер (а. с. 4).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію. Якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку є винятковим способом захисту права.

За життя ОСОБА_6 не отримав відповідний дозвіл на будівництво гаражу. Після будівництва вказаний гараж не було в установленому порядку прийнято в експлуатацію та не зареєстровано на нього право власності за померлим.

В п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Відповідно до п. п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч. 1 ст. 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

Таким чином обраний позивачем спосіб захисту - визнання факту належності померлому спадкодавцю на праві власності самочинно збудованого гаража та визнання за ним як спадкоємцем права власності на це нерухоме майно, не відповідає діючому законодавству та спірним правовідносинам.

Крім того, як зазначалося вище, рішенням Конотопської міської ради від 28 квітня 2006 року надано дозвіл ОСОБА_6 - інваліду 2 групи війни на розроблення проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки по АДРЕСА_1) для устаткування та обслуговування індивідуального металевого гаража. Пунктом 28 договору оренди землі, укладеного 03.08.2006 року Конотопською міською радою з ОСОБА_6 визначено, що орендар має право за письмовою згодою орендодавця, визначеною у окремій угоді сторін, проводити поліпшення земельної ділянки, зводити в установленому порядку будівлі і споруди, закладати насадження без зміни цільового призначення земельної ділянки.

Письмової згоди Конотопської міської ради на будівництво цегляного, а не устаткування металевого гаража, визначеної у відповідній угоді сторін договору оренди, позивачем не надано. Крім того п. 37 договору оренди передбачено, що право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендаря переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем. Позивачем також не надано доказів, що договір оренди землі з померлим ОСОБА_6 було продовжено в установленому порядку та після смерті орендаря в нього були внесені відповідні зміни щодо заміни сторони орендаря.

З матеріалів справи також вбачається, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 04.08.2015 року до Конотопської міської держнотконтори надійшла заява про прийняття спадщини за законом від сина померлого ОСОБА_3 (а. с. 56). Позивач ОСОБА_4 на день смерті батька проживав разом з ним та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 29).

Таким чином ОСОБА_3 разом з позивачем є спадкоємцями за законом першої черги після померлого ОСОБА_6, які в установленому законом порядку прийняли спадщину. Враховуючи, що позивач ставить питання про визнання за ним права власності на спадкове майно, належним відповідачем за його позовом є також інший спадкоємець, який прийняв спадщину - ОСОБА_3

Суд першої інстанції зазначену обставину не врахував, питання про залучення ОСОБА_3, на підставі ст. 33 ЦПК України, в якості співвідповідача у справі, на обговорення учасників процесу не поставив, та залучив останнього до участі у справі лише як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Таким чином, під час розгляду справи, суд першої інстанції не врахував вищенаведеного, ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, і дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до Конотопської міської ради про встановлення факту належності на праві власності гаражу та визнання права власності на гараж в порядку спадкування слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п. 2; 309 ч. 1 п. 4; 313-314; 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Конотопської міської ради про встановлення факту належності на праві власності гаражу та визнання права власності на гараж в порядку спадкування - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -