У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, вимоги якого уточнила в ході розгляду справи та просила скасувати наказ №454-П від 22 грудня 2014 року в частині звільнення її з роботи за п.6 ст. 36 КЗпП України; поновити її на посаді головного економіста відділу продажів малого та середнього бізнесу управління роздрібних продажів відділення №197/15 «Укргазбанк»; стягнути з публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» на користь ОСОБА_5 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення до дати постановлення рішення суду, з розрахунку 160,52 грн за один робочий день вимушеного прогулу; стягнути з публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» суму середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки при звільненні в сумі 1 605,20 грн; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 20 000 грн; зобов'язати відповідача розрахувати та здійснити виплати згідно лікарняних листів; допустити негайне виконання рішення щодо поновлення ОСОБА_5 на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

Позов мотивовано тим, що 2 березня 2005 року ОСОБА_5 була прийнята на роботу до Одеської філії АБ «Укргазбанк» бухгалтером-контролером. В результаті останньої реорганізації 3 липня 2013 року її переведено на посаду головного економіста відділу продажів МСБ управління роздрібних продажів відділення № 197/15 АБ «Укргазбанк». 22 грудня 2014 року позивача звільнено з посади на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку із відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці. ОСОБА_5 вважає наказ про звільнення таким, що суперечить чинному законодавству, оскільки в АБ «Укргазбанк» не було зміни в організації виробництва і праці, а її попереджено про наступні зміни істотних умов праці лише в зв'язку із зменшенням кількості клієнтів МСБ. Позивач вказувала на те, що не відмовлялась від роботи на підприємстві, а лише не була згодна з розміром оплати праці.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Представник позивача, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що оскільки в матеріалах справи міститься відмова ОСОБА_5 від продовження роботи в нових умовах з посиланням на її статус одинокої матері, то її звільнено з дотриманням вимог трудового законодавства, на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанції не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 2 березня 2005 року ОСОБА_5 була прийнята на посаду бухгалтера контролера операційного відділу Одеської філії АБ «Укргазбанк».

Наказом 210-П від 3 липня 2013 року ОСОБА_5 переведено на посаду головного економіста відділу продажів МСБ управління роздрібних продажів відділення № 197/15 АБ «Укргазбанк».

6 жовтня 2014 року головою правління ПАТ АБ «Укргазбанк», у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаження працівників, було видано наказ № 556 про скорочення штату працівників. Вказаним наказом з 8 грудня 2014 року було скорочено посаду головного економіста Рівненської обласної дирекції Управління корпоративних банкінгу Відділу аналізу кредитних заявок, посаду начальника відділу Відділення № 100/17 (А) Управління роздрібних продажів Відділу продажів МСБ та посаду заступника директора Одеської обласної дирекції.

Пунктом третім наказу про скорочення штату працівників з 8 грудня 2014 року змінено істотні умови праці ОСОБА_5, а саме, встановлено неповний робочий день тривалістю 4 години з 9-00 по 13-00 з понеділка по п'ятницю з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу.

22 жовтня 2014 року ОСОБА_5 було попереджено про наступні зміни істотних умов праці, відповідно до наказу про скорочення штату працівників, про що свідчить власноручно написані ОСОБА_5 зауваження на тексті попередження, з яких вбачається, що вона не згодна зі змінами істотних умов праці, оскільки є одинокою матір'ю, що унеможливлює її звільнення, в зв'язку із гарантіями, передбаченими ст. 184 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору.

22 грудня 2014 року наказом виконуючого обов'язки Голови Правління ПАТ АБ «Укргазбанк» позивача звільнено з посади головного економіста відділу продажів МСБ управління роздрібних продажів відділення № 197/15 АБ «Укргазбанк» у зв'язку із відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці, з виплатою грошової компенсації за невикористані 22 календарних дні щорічної відпустки, а також 10 календарних днів за 2013 рік та 10 календарних днів за 2014 рік додаткових відпусток, як одинокій матері, яка виховує дитину віком до 18 років згідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України та вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, відповідно до ст. 44 КЗпП України.

В силу п.6 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами) роз'яснив, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП Українипри відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

За змістом ч. 3 ст. 32 КЗпП Україниу зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовжені роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Змінами в організації виробництва і праці є, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП Українив межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміну істотних умов трудового договору проведено не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

Отже, зі змісту викладеного вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Однак суд у порушення вимог ст. 213 ЦПК Українизазначених положень закону та обставин справи не врахував; не дав відповідної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам; не з'ясував належним чином питання, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва; у зв'язку з чим це пов'язано, якими доказами підтверджується така зміна в організації виробництва; що стало підставою для зміни істотних умов трудового договору позивача, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про те, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва та безпідставність позовних вимог. Судом також не було з'ясовано, чи ознайомлено позивача з новими інструкціями та іншими документами, що визначають умови проведення робіт.

Встановивши, що фактично підставою для звільнення позивача згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП України з'явилися такі зміни в організації виробництва і праці, які призвели не до зміни трудової функції позивача при збереженні її посади, а до ліквідації її трудової функції у зв'язку зі скороченням цієї посади, поза увагою суду залишилося те, що питання про розірвання трудового договору з працівником, посада якого скорочена, повинно вирішуватися не порядку, передбаченому п. 6 ст. 36 КЗпП України, а згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України.

В ході розгляду даної справи судами попередніх інстанцій не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Вказане вище свідчить про порушення судами першої таапеляційної інстанцій норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до передчасних висновків у справі.

За таких обставин, ухвалені ними рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід скасувати з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 листопада 2015 року скасувати.

Справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська