22-ц/775/887/2016(м)
Категорія 5 Головуючий у 1 інстанції Копилова Л.В.
Доповідач Ігнатоля Т.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - Ігнатоля Т.Г.,

суддів - Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

за участю секретаря - Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що відповідач був його зятем, з яким дочка мешкала з 15 жовтня 2011 року. У травні 2012 року він передав в користування доньці своє майно, яке складається з кухонних меблів, вартістю - 7800 грн., обіднього столу та двох стільців вартістю 1605 грн. Загальна вартість переданого в користування майна складає 9405 грн. З червня 2013 року дочка не мешкає разом з відповідачем, у зв'язку з чим він бажає забрати своє майно, яке ОСОБА_2 не повертає в добровільному порядку. Тому, просив суд витребувати його майно з чужого незаконного володіння, стягнути судовий збір та витрати на правову допомогу.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 серпня 2014 року позов задоволено.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 кухонні меблі вартістю - 7800 грн., обідній стіл та два стільця, вартістю - 1605 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу в сумі - 500 грн.

Додатковим рішенням цього суду від 7 липня 2016 року уточнені індивідуальні характеристики витребуваного спірного майна.

20 вересня 2016 року відповідачем подано заяву про перегляд зазначеного заочного рішення, яка ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 17 жовтня 2016 року залишена без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначає, що в оскаржуваному рішенні суду вказано, що ОСОБА_1 підтвердив своє право на майно, яке знаходиться у користуванні відповідача за адресою: АДРЕСА_1. Однак, ці обставини не відповідають дійсності, оскільки він зареєстрований та постійно мешкає за іншою адресою і не володіє інформацією про місцезнаходження та стан спірного майна. Крім того, під час розгляду справи було встановлено факт передачі позивачем майна у користування його дочці, а не йому особисто.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2, який підтримав доводи скарги та просив її задовольнити, позивача ОСОБА_1, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або його зміни є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 15 жовтня 2011 року перебували у шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб розірвано 3 серпня 2015 року (а.с.6,97).

Позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4.

Після одруження подружжя ОСОБА_5 проживали в квартирі АДРЕСА_1.

В період їх спільного проживання батько позивачки ОСОБА_1 замовив у приватного підприємця ОСОБА_6 меблі для кухні вартістю 7 800 грв., які передав доньці в користування, що не заперечується сторонами та підтверджено рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 12 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, копією замовлення на виготовлення меблів. При цьому, гроші в сумі 5 000 грн. були ним оплачені передплатою, а решту - 2 800 грн. повністю сплачено 21 травня 2012 року (а.с. 7,59-64).

Згідно товарного чеку від 30 травня 2012 року позивач ОСОБА_1 сплатив за обідній стіл і 2 стільця гроші в сумі 1 605 гривень, які також були передані позивачем у користування доньці ( а.с. 8).

Задовольняючи позов, суд зазначив в рішенні, що позивач ОСОБА_1 підтвердив своє право на майно, яке просить витребувати у відповідача, а саме: кухонні меблі, вартістю 7 800 гривень, обідній стіл і 2 стільці на суму 1 605 гривень, які знаходяться у користуванні відповідача за адресою: АДРЕСА_1, а тому, позов про витребування вказаного майна підлягає задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване рішення вказаним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до положень ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Віндикаційним є позов неволодіючого майном власника до його фактичного набувача про витребування індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Тобто, для застосування вказаної статті необхідною умовою є доведеність фактів, які підтверджують право власності позивача на майно, а відтак і право на витребування цього майна; факт вибуття майна з володіння позивача та наявність майна у незаконному володінні відповідача; незаконність володіння відповідачем майном позивача; відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин щодо спірного майна; чи є відповідач добросовісним набувачем, тобто, що особа заволоділа майном незаконно без відповідної правової підстави.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, посилаючись на приписи ст. 387 ЦК України, виходив із того, що відповідач незаконно утримує у себе кухонні меблі, стіл та два стільця у квартирі у квартирі АДРЕСА_1, внаслідок чого позивач не може повернути належне йому майно в своє користування.

Проте, в ході розгляду даної справи суд не перевірив в повній мірі наявність вказаних умов для застосування ст. 387 ЦК України та не встановив відповідних фактів.

З пояснень відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить його бабусі ОСОБА_8 та діду ОСОБА_9, які мешкають в с. Калініно Тельманівського району Донецької області. Після весілля вказана квартира була передана їм у користування. За матеріальною та фізичною допомогою батьків в квартирі було проведено ремонт. У 2012 році батько дружини - позивач ОСОБА_1 передав їм у користування кухонні меблі, виготовлені на замовлення, стіл та стільці. Оплата меблів проведена позивачем. В квартирі він проживав разом з дружиною, але зареєстровані вони були за іншими адресами. Проживали разом до припинення шлюбних відносин - до червня 2013 року, після чого він залишався проживати в квартирі на протязі півроку і у грудні 2013 року за вимогою бабусі звільнив квартиру. Проживає з вказаного часу за місцем своєї реєстрації у батьків, меблями не користується і не володіє інформацією про місцезнаходження та стан спірного майна, оскільки ключів від квартири не має.

Позивач ОСОБА_1 вказані відповідачем обставини не спростував. З пояснень позивача в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що донька пішла від відповідача у червні 2013 року, а він залишався у квартирі до кінця 2013 року після чого проживав з іншою жінкою за іншою адресою. Після припинення шлюбних відносин з його донькою відповідач замінив замки на вхідних дверях квартири, чим припинив своїй дружині та їм доступ у квартиру та позбавив їх можливості забрати належне їм майно. Вважає, що ОСОБА_5 повинен відповідати за цим позовом, оскільки добровільно передавати йому це майно відмовився.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У відповідності із п.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що факт належності спірного майна позивачеві на праві власності доведений та відповідачем не спростований; факт перебування спірного майна в квартирі бабусі відповідача, якою користувалися подружжя ОСОБА_5 за час сумісного життя відповідачем не оспорюється.

Між тим, підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_10 немає, оскільки доказів на підтвердження факту проживання відповідача на момент звернення позивача до суду з даним позовом (26 березня 2014 року), на момент ухвалення рішення і на теперішній час за адресою місцезнаходження спірного майна немає; ОСОБА_5 за адресою, вказаною позивачем та судом, не зареєстрований; належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач незаконно користується вказаним майном, суду не надано. Власники квартири, де залишилося спірне майно, до участі у справі не залучалися.

Вказане вище свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення даної справи, а це, в свою чергу, призвело до передчасних висновків у справі про підставність позову.

Таким чином, оскільки судом зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи та наданим доказам, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_5 про витребування майна з його володіння.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 серпня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.Г.Ігнатоля

Судді: Л.М.Кочегарова

С.А.Попова