Справа № 296/5170/16-ц
У Х В А Л А

за наслідками розгляду заяви про відвід судді

"21" листопада 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Шалоти К.В.,

за участю: секретарі судового засіданні Яковенко О.В.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_2 про відвід судді Шалоти К.В. в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває справа за позовом до ПАТ «КБ "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 08.02.2011 року у розмірі 14430,71 грн. за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «КБ "Приватбанк" про визнання кредитного договору від 08.02.2011 року недійсним.

У судовому засіданні 21.11.2016 представник відповідача ОСОБА_2 заявив відвід головуючому судді Шалоті К.В. від розгляду даної справи, мотивуючи його наявністю сумнівів в об'єктивності та неупередженості судді через відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи, та відмову у задоволенні клопотання про витребування рядку документів, та посилаючись на практику Європейського Суду з прав людини щодо принципу рівності сторін у розумінні "справедливого балансу" між сторонами у доступі до матеріалів, вказував на порушення принципу змагальності, у зв'язку з чим просив задовільнити заявлений відвід головуючому судді.

Представник позивача у судове засідання не з"явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вирішуючи подану заяву про відвід, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 20 Цивільного процесуального кодексу України встановлений вичерпний перелік підстав для відводу судді, а саме, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) під час попереднього вирішення цієї справи він брав участь у процесі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, секретар судового засідання;

2) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

3) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших осіб, які беруть участь у справі;

4) якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді;

5) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 11-1 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 23 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) стало відомо після початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами.

Що стосується думки представника відповідача щодо можливої упередженості та необ'єктивності судді при розгляді справи, суд зазначає слідуюче.

Статтями 126, 129 Конституції України передбачено, що судді, при здійсненні правосуддя є незалежні і підкоряються тільки закону, вплив на них у будь - який спосіб забороняється.

Стаття 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Щодо безсторонності, Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно "Рекомендацій CM/Rec (2010)12 Комітету Міністрів Ради Європи, державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки", яка ухвалена Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010 р., визначено, що:

- незалежність суддів гарантується незалежністю судової влади загалом, це є основним принципом верховенства права;

- судді повинні мати необмежену свободу щодо неупередженого розгляду справ відповідно до законодавства та власного розуміння фактів;

- судді повинні мати достатні повноваження та змогу їх здійснювати для виконання своїх обов'язків, підтримання юрисдикції та гідності суду.

Відповідно частин 1-2 ст. 23 Цивільного процесуального кодексу України за наявності підстав, зазначених у статтях 20, 21 і 22 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід. На підставах, зазначених у статтях 20, 21 і 22 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у справі.

Однією з процесуальних гарантій реалізації завдань цивільного судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень у справах є інститут відводу судді, що має на меті відсторонення від участі у справі суддів, щодо неупередженості яких є сумніви.

Як було зазначено судом, стаття 20 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що суддя не може брати участь у розгляді справи і відводиться, на ряду з іншим і за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у контексті якої повинна формуватися національна судова практика.

Стаття 6 ЄСПЛ відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов'язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він вцілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄСПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб'єктивні та об'єктивні компоненти.

Так, у справі "П'єрсак проти Бельгії" ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами. У даному контексті, можна провести розмежування між суб'єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об'єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект.

Щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об'єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Стосовно об'єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві, повинні апріорно викликати в учасників процесу.

Щодо доводів представника відповідача про наявність сумнівів в об'єктивності головуючого судді у зв'язку з відмовою у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи, слід зазначити наступне.

Так, представник відповідача у судовому засідання 07.09.2016 подавав клопотання про відкладення розгляду справи та в подальшому зустрічний позов у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 17.10.2016.

Надалі представник відповідача в судове засідання 17.10.2016 не з'явився, поважності причин своєї неявки суду не повідомив, однак в цей же день через канцелярію суду подав ряд клопотань, зокрема й щодо витребування ряду документів доданих до позовної заяви.

Так, 19.10.2016 ПАТ «КБ "Приватбанк" було направлено до суду письмові пояснення по справі та заперечення на зустрічну позовну заяву з доданою випискою по рахункам, умовами та правилами та наказом про їх затвердження, фото клієнта з продуктом.

Слід зазначити, що представник відповідача після явки в судове засідання 07.09.2016, з будь-яким заявами чи клопотанням, включаючи клопотання про ознайомлення з матеріалами справи до суду не звертався та жодного разу подальшою долею справи не цікавився.

Однак, 21.11.2016 року представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заявив клопотання про відкладення розгляду справи для надання її на ознайомлення, у задоволенні якого головуючим суддею було відмовлено з тих підстав, що представником відповідача не було наведено жодної обставини, що перешкоджала ознайомитись з матеріалами справи до судового засідання, хоча останній мав таку можливість починаючи з 19.10.2016 року, однак своїм правом не скористався, у зв'язку з чим заявлене клопотання розцінюється судом як таке, що направлено на затягування розгляду справи.

Доводи представника відповідача про порушення його права на змагальність Суд вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки поведінка представника відповідача свідчить про самостійне нехтування процесуальним правом на ознайомлення з матеріалами справи до судового засідання за наявності для цього усіх умов та можливостей, а заявлення відповідного клопотання безпосереднього під час засідання спрямоване на безпідставне відкладення справи та має ознаки зловживання своїми процесуальними правами.

Суд звертає до уваги на Рекомендацію № R (81) 7 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14 травня 1981 року та Рекомендацію № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів цивільного судочинства від 28 лютого 1984 року, в яких Комітет Міністрів Ради Європи виходив, зокрема, з того, що деякі процедури судочинства в певних випадках перешкоджають ефективному його здійсненню. Для уникнення зловживань з боку учасників процесу з метою затягування судового розгляду суд повинен активно сприяти забезпеченню пришвидшення судового розгляду, додержуючись при цьому неупередженості та процесуальних прав сторін.

У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював важливість здійснення правосуддя без відкладень, що можуть зашкодити його ефективності чи правдивості. Наприклад, у рішенні від 29 березня 2006 року «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) Європейський суд з прав людини зазначив, що він наголошує на важливості здійснення правосуддя без затримок, які можуть поставити під сумнів його ефективність і авторитет (п. 224).

Відповідно до частини першої статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

На час розгляду заявленого представником відповідача клопотання, із часу його відкриття, сплинуло більше п'яти місяців.

Таким чином, враховуючі наведені положення закону, висновки Європейського суду з прав людини, поведінку представника відповідача ОСОБА_2 з яких суд вбачає зловживання процесуальними правами, що виявляється в намаганні безпідставно затягти розгляд справи, що матиме наслідком порушення передбачених цивільно-процесуальним законодавством строків розгляду справи, суд вважає, що неодноразові заявлення клопотань про відкладення розгляду справи, подальші неявки відповідача та його представника в судове засідання, неповідомлення про причини неявки, що спричиняють тривале затягування вирішення позову, порушує право позивача на своєчасний розгляд справи.

Суд вважає, що доводи представником відповідача ОСОБА_2 щодо необ'єктивності та упередженості головуючого судді є надуманими та безпідставними, а заявлення відводу головуючого судді, що супроводжувалося у судовому засіданні погрозами звернень зі скаргами до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо притягнення головуючого судді до дисциплінарної відповідальності, спрямовані на здійснення незаконного впливу на суд з метою прийняття рішення на користь особи, яку представляє представник відповідача, а також свідчать про зловживання своїми процесуальними правами.

За таких обставин, заява про відвід судді Шалоті К.В. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.20, 23, 24, 209, 210 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 про відвід судді Шалоті К.В. у справі № 296/5170/16-ц - відмовити за безпідставністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на постанову чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Суддя К. В. Шалота