У Х В А Л А

25 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго», третя особа - ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення доплати за ненормований день, відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 21 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 11 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення апеляційної та касаційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, з підстави, передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 40, 49-2 КЗпП України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, дійшов висновку про відмову в позові, виходячи із його необґрунтованості, оскільки роботодавцем було дотримано вимоги пункту 1 частини першої статті 40, статтей 42, 43 КЗпП України, зокрема, про майбутнє звільнення позивач був повідомлений за 2 місяці, при його попередженні у відповідача були відсутні вакантні посади, що відповідають спеціальності та кваліфікації позивача. Крім того, не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача доплата за ненормований робочий день у розмірі 25%, оскільки з січня 2011 року до липня 2014 року доплата виплачувалася позивачу не більше 15% за фактично відпрацьовані ненормовані робочі дні в кожному місяці по-різному, а з січня 2014 року така доплата не здійснювалася у зв'язку з тим, що відповідно до додатку № 2 Положення про організацію оплати праці працівник ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» доплати і надбавки працівникам встановлюються або знімаються, у тому числі за ненормований робочий день, за поданням службових записок від керівників структурних підрозділів та оформлюються наказом по підприємству, проте у 2014 році у позивача були відсутні ненормовані робочі дні й відповідного наказу про отримання ним доплати не видавалося.

У наданих для порівняння ухвалах Верховного Суду України, як суду касаційної інстанції від:

- 29 вересня 2010 року суд, скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, виходив із того, що в матеріалах справи відсутній належний доказ персонального попередження позивачки про її наступне вивільнення у зв'язку з ліквідацією підприємства, висновок суду про законність її звільнення не можна визнати обґрунтованим;

- 13 жовтня 2010 року суд, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що у порушення вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України, при попередженні особи про звільнення з роботи за скороченням штату іншу роботу не запропонували. При цьому поза увагою суду залишилось те, що в період, коли на підприємстві проводилось скорочення чисельності та штату працівників, на роботу було прийнято нового працівника, а на посаду аналогічну тій, яку займав позивач, призначено провідного спеціаліста без урахування кваліфікації та стажу роботи позивача;

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від:

- 2 квітня 2014 року суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову, виходив з того, що відповідачем не було надано доказів про те, що роботодавець запропонував позивачці відповідно до вимог статей 40,42 КЗпП України вакантні посади після змін у штатному розписі, а тому відповідачем було порушено передбачений статтею 49-2 КЗпП України порядок вивільнення працівників та обґрунтовано задовольнили позовні вимоги;

- 25 квітня 2012 року суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, якими задоволено позовні вимоги про поновлення позивачки на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, керувався тим, що при звільненні з роботи, вирішення питання про її переважне право на залишення на роботі повинно було здійснюватись відповідачем не лише в межах структурного підрозділу підприємства - типографії, в якому проводилась реорганізація, а в межах всього підприємства, як юридичної особи.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго», третя особа - ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення доплати за ненормований день, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко