Справа № 603/650/16-ц
Провадження №2/603/298/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2016 р. Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Гудкової Ю. Г.

секретар Б»єля Д.С.

за участі:

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Монастириська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та просить ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 700 грн. до 470 грн. щомісячно, та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 700 грн. до 370 грн. щомісячно.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 06.09.2016 року йому присуджено сплачувати аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 700 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 01.08.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. На даний час він не працює, не має інших джерел доходу, не має у власності будь-якого майна, а тому просить суд змінити розмір аліментів, що стягуються з нього в користь ОСОБА_2 на підставі рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 06.09.2016 року, визначивши їх на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 470 грн., на утримання дочки ОСОБА_4 370 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав з наведених у ньому підстав, зазначивши, що рішення суду від 06.09.2016 року про стягнення аліментів ухвалено у його відсутності, оскільки він перебував на сезонних роботах, із заявою про перегляд заочного рішення не звертався. На даний час у нього склався важкий матеріальний стан, що не дає можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі (1400 грн.), діти отримують державну соціальну допомогу по стану здоров»я (інвалідності), просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з»явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти позову заперечила, вказавши на те, що на її утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, які хворіють на дитячий церебральний параліч, у зв»язку з чим їм присвоєно групу інвалідності «А», та потребують постійного медичного догляду. Позивач матеріально їй не допомагає, аліменти, присудженні рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 06.09.2016 року, не сплачує, тому у задоволенні позову просить відмовити.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позов до задоволення не підлягає з таких підстав.

Сторони перебували у зареєстрованому Задарівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області шлюбі з 16.01.2006 року, у якому народилось двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 06.09.2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено, вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі по 700 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 01.08.2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

18.10.2016 року головним державним виконавцем Бережанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Тернопільської області винесено постану про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №603/445/16-ц, виданого 12.10.2016 року Монастириським районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі по 700 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 01.08.2016 року і до досягнення дітьми повноліття, в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Частина перша ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Позивачем до матеріалів справи долучена довідка №1080, видана 09.11.2016 року, згідно якої ОСОБА_1 згідно трудової книжки АА №241871 не працевлаштований.

Згідно довідки №2011, виданої 09.11.2016 року, позивач не перебуває на обліку у Підгаєцькому центрі зайнятості як такий, що шукає роботу станом на 09.11.2016 року, статус безробітного йому не надано, допомогу по безробіттю з 01.05.2016 року по 31.10.2016 року не одержує, допомогу на дітей у центрі зайнятості не одержує.

Про відсутність у власності позивача будь-якого майна до матеріалів справи долучено інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме та Реєстру прав власності на рухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як убачається зі змісту довідки №722, виданої 28.11.2016 року виконкомом Завадівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, малолітні діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживають разом з матір»ю ОСОБА_2 та перебувають на її утриманні.

Згідно виписок з медичної карти стаціонарного хворого відділення для дітей з ураженням нервової системи та порушенням психіки №3164, №3165, виданих комунальною установою «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» від 16.03.2016 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, хворіють на лейкодистрофію, відстають у соматичному розвитку, перебувають у важкому стані, у зв»язку з чим за висновком ЛКК ОКДКЛ №46 від 16.03.2016 року згідно п. 3.23 розділу ХХ наказу №454/471/516 від 08.11.2001 р. підлягають переоформленню на одержання соціальної допомоги дітям інвалідам терміном до 18 років.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При ухваленні рішення суд не приймає до уваги доводів позивача щодо отримання відповідачем ОСОБА_2 державної соціальної допомоги на дітей за станом їхнього здоров»я (інвалідністю) з підстав принципу рівності відповідальності батьків за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, за виховання, навчання і розвиток дитини, що закріплено ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» та Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1991р.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-XII, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Враховуючи вищевикладене, щоденну потребу дітей у забезпеченні медичного догляду, необхідним харчуванням і предметами вжитку, а також тих обставин, що на підтвердження заявлених вимог позивачем не надано будь-яких доказів щодо зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів, які можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, вказані позивачем обставини були дослідженні судом при ухваленні рішення 06.09.2016 року при визначенні розміру аліментів в сумі по 700 грн. на кожну дитину, а тому суд не знаходить правових підстав, передбачених положеннями Сімейного кодексу України для зменшення розміру аліментів, приходить до переконання, що позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 60, 88, 212, 218, 294 ЦПК України, ст.ст. 180, 192 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 700 грн. до 470 грн. щомісячно, та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 700 грн. до 370 грн. щомісячно, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючийсуддя: ОСОБА_5