УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Завгородня І.М., розглянувши матеріали за касаційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 01 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення порядку користування житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що він є власником Ѕ частини чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, іншим співвласником є його донька - ОСОБА_4, якій належить Ѕ частини спірної квартири, в якій також проживає його колишня дружина - ОСОБА_5, шлюб з якою розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року.

Посилаючись на те, що співвласники не можуть дійти згоди щодо порядку користування квартирою, його частку у спільній власності виділити не можливо, він не надавав згоди на проживання своїй колишній дружині - ОСОБА_5, просив суд встановити порядок користування чотирьохкімнатною квартирою АДРЕСА_1, виділивши в його користуванні кімнати площею 14,1 кв. м, 11,3 кв. м, 21,3 кв. м, в користування ОСОБА_4 - житлову кімнату площею 17,0 кв. м, залишивши у спільному користуванні допоміжні приміщення, а саме: кухню - 9,3 кв. м, ванну кімнату - 2,4 кв. м, вбиральню - 1,3 кв. м, коридор - 10,6 кв. м, лоджію - 6,5 кв. м, а також визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування квартирою.

У липні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила встановити наступник порядок користування квартирою, а саме: виділити у її користування житлову кімнату площею

21,3 кв. м, виділити в користування ОСОБА_2 житлові кімнати площею

14,1 кв. м та 11,3 кв. м, ОСОБА_4 - житлову кімнату загальною площею 17,0 кв. м, залишивши у спільному користуванні допоміжні приміщення, а саме: кухню - 9,3 кв. м, ванну кімнату - 2,4 кв. м, вбиральню - 1,3 кв. м, коридор - 10,6 кв. м, лоджію - 6,5 кв. м та балкон.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 серпня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва

від 27 вересня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволення його позову і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В іншій частині рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не оскаржуються, а тому не підлягають перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Ухвалюючи рішення в частині вимог за первісним позовом, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний, виходив з того, що запропонований позивачем порядок виділу та користування житловою площею з урахуванням часток сторін у справі спільної часткової власності, порушує право відповідачів на користування належною їм на праві власності по ј частини спірної квартири та врахувавши, що ОСОБА_5 є співвласником житлового приміщення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Обставини, на які посилається заявник, не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення порядку користування житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням за касаційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 01 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року.

Копію ухвали разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.М. Завгородня