АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6218/16 Справа № 174/118/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Данилюк Т. М. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права одного з подружжя на утримання, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 3 18 травня 1995 року перебував у шлюбі з відповідачем, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Вільногірського міськвиконкому Дніпропетровської області. Спільних дітей з ОСОБА_2 вони не мають. Шлюб між подружжям було розірвано з 09 грудня 2014 року та, згідно з рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року, з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання непрацездатної колишньої дружини. Оскільки стан власного здоров'я позивача значно погіршився і збільшився розмір матеріальних затрат на його лікування, то він більше неплатоспроможний утримувати свою колишню дружину.

Враховуючи вищезазначене ОСОБА_3 просив суд припинити право колишньої дружини на отримання з позивача аліментів на її утримання.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено та припинено право ОСОБА_2 на аліменти, які були присуджені їй та утримуються з позивача на її користь за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та продовжувати утримання з позивача аліментів на її користь.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 18 травня 1995 року сторони зареєстрували шлюб, який, згодом, 09 грудня 2014 року було розірвано згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року з ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання непрацездатної колишньої дружини ОСОБА_2, в розмірі 1/10 частини з усіх видів його доходу.

Відповідно до ксерокопії пенсійного посвідчення, виданого 03 вересня 2001 року за НОМЕР_3 позивач є пенсіонером.

02 березня 2016 року УПФ України в м. Вільногірську Дніпропетровської області було надано довідку №493, якою підтверджується факт знаходження ОСОБА_3 на обліку та отримання пенсії за віком при неповному пільговому стажі за списком № 1, зі зниженням пенсійного віку, у розмірі приблизно 3500 грн. на місяць.

Також, довідкою, наданою сімейним лікарем КП «Вільногірського міського центру ПМСД» №549 від 10 грудня 2015 року підтверджується перебування позивача на «Д» нагляді.

Як вбачається з виписки з медичної карти хворого, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонер, з 01 листопада 2015 року по 01 грудня 2015 року перебував в лікарні на стаціонарі з діагнозом: Гіпертонія 2-го ступеню, високий тиск, мерехтлива аритмія, синусова брадикардія.

Згідно виписки з епікризу № 2968, позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в відділку з 14 грудня 2015 року по 21 грудня 2015 року, з діагнозом: ИБС: Стабільна стенокардія, напруження ФК2.НК - 2А, гіпертонічна хвороба 2-го ступеню 3-ї категорії ризику.

Крім того, паспортом хворого з імплантованим електрокардиостимулятором підтверджується оперативне втручання та установлення ОСОБА_3 кардіостимулятора з відповідним наглядом і лікуванням у кардіолога за місцем проживання.

Висновком кардіолога форми № 028/о затвердженої МОЗ України 14 лютого 2012 року за №110 від 29 січня 2016 року, позивачу поставлено остаточний діагноз - гіпертонічна хвороба 2-го ступеню, ступінь АГ 2, ступень ризику дуже високий.

Після всіх оперативних втручань і лікування позивача, згодом, йому було поставлено діагноз щодо пост травматичної катаракти сітчатки обох очей.

Із медичної карти амбулаторного хворого №250426, ОСОБА_3, вбачається діагноз - початкова катаракта, в/к2 В глаукома правого ока, ускладнена катаракта, в/к 2 С глаукома лівого ока та рекомендовано оперативне втручання.

Щодо відповідача ОСОБА_2, то вона є пенсіонеркою, інвалідом ІІ групи за станом здоров'я та отримує пенсію в розмірі 1289 грн. 56 коп. на місяць, що підтверджується довідкою від 19 травня 2016 року (а.с.48), яка перевищує прожитковий мінімуму згідно Закону України «Про Бюджет України на 2016 рік».

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» визначено на 2016 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1208 гривень.

Окрім того, у відповідача є повнолітній син - ОСОБА_4, 1968 року народження, даний факт не заперечувався сторонами.

Задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався положеннями Сімейного кодексу України та виходив з того, що позивач потребує постійного лікування та значних матеріальних витрат, додаткових доходів або матеріальної допомоги не має, в той час, як відповідач отримує пенсійне забезпечення, яке перевищує прожитковий мінімум та має повнолітнього працездатного сина, на якого відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 202 Сімейного кодексу України покладено обов'язок щодо утримання своєї матері.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, зокрема щодо неповного встановлення всіх фактичних обставин справи.

Серед головних підстав для скасування оскаржуваного рішення, ОСОБА_2 зазначає про свої інвалідність другої групи, яка дає їх право на довічне утримання, та нічим не підтверджений розмір витрат позивача у сумі 1800 грн. на його лікування.

Однак колегія суддів з такими доводами не погоджується, оскільки матеріалами справи підтверджується не тільки погіршений стан здоров'я позивача, а й витрати ОСОБА_3 на лікування, про що свідчать копії чеків.

Пунктом 2 частини 3 ст. 82 СК України, передбачено, що право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлена неспроможність платника аліментів надавати надалі матеріальну допомогу.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками Вільногірського міського суду Дніпропетровської області щодо обов'язку ОСОБА_4, як сина відповідача, утримувати непрацездатну ОСОБА_2

Стаття 51 Конституції України закріплює обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно ч. 2 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Посилання ОСОБА_2 на припинення відносин із ОСОБА_4 більш ніж понад 18 років через перебування у шлюбі з ОСОБА_3 не є підставою для скасування рішення суду, а є особистими стосунками сина та матері.

А тому, виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова