Справа № 461/4400/16 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/783/5538/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2

ОСОБА_3, представника ПАТ «ВіЕсБанк» -

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 08 липня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась в суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», третя особа ОСОБА_5, про визнання договору споживчого кредиту недійсним та звернулася із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на квартиру № 6 в житловому будинку №18 по вул. Куліша у м. Львові, яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

Оскаржуваною ухвалою заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», третя особа ОСОБА_5, про визнання договору споживчого кредиту недійсним - задоволено.Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржило ПАТ «ВіЕс Банк», в апеляційній скарзі, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати. Апелянт зазначає про те, що предметом даного позову є визнання кредитного договору № KF38637 від 06.04.2006 року, а не іпотечного договору, згідно якого в заставу банку було передано квартиру за адресою: м. Львів, вул. Куліша, 18/6. Отже, враховуючи предмет спору, вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не взяв до уваги роз»янення які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», оскільки не встановив, як саме ненакладення арешту на майно, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про визнання кредитного договору недійсним. З наведених підстав просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ПАТ «ВіЕсБанк» ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач належним чином вказав причини, у зв»язку з якими потрібно забезпечити позов, обґрунтував існуванням реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову, вид забезпечення позову, який належить застосувати з обгрунтуванням його необхідності та інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про необхідність забезпечення позову з огляду на наступне.

Забезпечення позову це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

У відповідності до вимог ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася з позовом до ПАТ «ВіЕсБанк» про визнання недійсним кредитного договору, укладеного 06.04.2006 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕсБанк», та ОСОБА_5. З.Й., виконання зобов»язань за яким забезпечено іпотекою квартири №6 житлового будинку №18 по вул. Куліша у м.Львові, що підтверджується кредитним договором та іпотечним договором від 06.04.2006 року, з яких вбачаєтьтся, що предмет іпотеки, а саме, квартира №6 у житловому будинку №18 по вул. Куліша у м.Львові належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

Заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру № 6 у житловому будинку №18 по вул. Куліша у м. Львові, ОСОБА_2 мотивувала тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову про визнання недійсним кредитного договору, виконання зобов»язань за яким забезпечено договором іпотеки, за умовами якого в іпотеку передано квартиру №6 у житловому будинку №18 по вул. Куліша у м.Львові, щодо якої ПАТ «ВіЕс Банк» вживаються заходи щодо її відчуження, на підтвердження чого надала лист від 14.06.2016 року № 10-3/10260.

У поданій заяві ОСОБА_2 зазначили причини, навела достатньо обґрунтовані підстави необхідності забезпечення позову у виді накладення арешту на предмет іпотеки, а саме, квартиру №6 у житловому будинку №18 по вул. Куліша у м. Львові, за яких суд першої інстанції прийшов до висновку, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Враховуючи вищенаведені підстави позову та обставини справи, з яких вбачається, що предметом іпотеки, якою забезпечено виконання оспорюваного кредитного договору, є квартира №6 в житловому будинку №18 по вул. Куліша у м. Львові, співвласником якої є ОСОБА_2, яка може бути ПАТ «ВіЕс Банк» відчужена, беручи до уваги обгрунтування та аргументованість позивачкою заяви про забезпечення позову, вид забезпечення позову, зазначені у заяві причини необхідності забезпечення позову, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність заяви про забезпечення позову, мотивуючи свій висновок тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, внаслідок чого законні права позивачки не будуть захищені у випадку відчуження предмету іпотеки.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» - відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 08 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_7