АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 644/3617/15-ц Головуючий суддя І інстанції Горчакова О. І.
Провадження № 22-ц/790/6545/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м.Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів Бровченко І.О., Карімової Л.В.,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюХаммонд ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 червня 2015 року по справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № BL 9597, просив стягнути з заборгованість у розмірі 194 924 грн. 24 коп.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 26 вересня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № BL 9597. Відповідно до вказаного кредитного договору відповідач отримала кредит у розмірі 72 000 грн. 00 коп. під 31,95% відсотків річних.

Представник позивача надав заяву, вказав що позовні вимоги підтримував у повному обсязі, проти прийняття заочного рішення, не заперечував (а.с.40,41).

Відповідач у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася судовими повістками, які не були вручені, і повернулися до районного суду, за спливом строку зберігання, заперечень на позов не надала. Правом участі представника у судовому засіданні не скористалась.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 червня 2015 року позовну заяву ПАТ «Універсал Банк» - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у розмірі заборгованість у розмірі 194 924 грн. 24 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 63 706 грн. 85 коп.; заборгованість за відсотками 18 870 грн. 86 коп.; заборгованість за підвищеними відсотками 112 346 грн. 53 коп. Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2016 року заяву ОСОБА_2 про скасування заочного рішення районного суду, в якій було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, було залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у звязку із пропуском строків позовної давності та невідповідністю розрахунку боргу вимогам закону посилаючись на те, що рішення незаконне, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не повно зясовано обставини справа, висновки суду не відповідають обставинам справи.

На обґрунтування скарги посилалася, щорайонний суд безпідставно їй відмовив у скасуванні заочного рішення районного суду від 17.06.2015 року, суд не зважив на необхідність розгляду її заяви про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, який сплив 02 вересня 2013 року, а також те, що відповідач не була належним чином повідомлена про судовий розгляд справи, оскільки за місцем її проживання відсутня поштова скринька, а працівники пошти відповідача про наявність судових повісток не повідомляли. Внаслідок цього відповідач була позбавлена процесуальної можливості надати свої заперечення проти позову, який був заявлений поза межами загального трирічного строку позовної давності, а позивачем не було надано належних та допустимих доказів на обґрунтування суми заборгованості, застосування банком підвищених відсотків відповідно до кредитного договору є видом відповідальності за прострочення сплати кредиту, проте відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» такі положення договору про надання споживчого кредиту, що передбачають сплату компенсації за користування кредитом в розмірі більшому, ніж 50% від тіла кредиту, є несправедливими та недійсними. Крім того, про підвищення нарахування відсотків на порушення п.п. 5.2, 5.2.3 кредитного договору позивач її не повідомляв, заявка про отримання кредиту всупереч заборони, яка викладена у ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» містять дрібний текст, який вона не змогла прочитати при її підписанні.

Судова колегія, вислухавши суддю доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розглядаючи справу у заочному порядку та задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що відповідач, яка не зявилась в судове засідання, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причину неявки не повідомляла, заперечень на позов не надала. Суд вважав встановленим, що відповідач не виконала взяті на себе за укладеним сторонами договором кредиту від 26 вересня 2008 року № BL 9597, внаслідок чого станом на день розгляду справи існує заборгованість у розмірі 194 924,24 грн., яка складається з наступного:

-заборгованість за кредитом 63 706 грн. 85 коп.;

-заборгованість за відсотками 18 870грн. 86 коп.;

-заборгованість за підвищеними відсотками 112 346 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Однак при ухвалені заочного рішення районний суд всупереч вимог вказаної норми п. 1 ч. 1 ст. 224 ЦПК України не зясував, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження про вручення відповідачу судової повістки (зворотна розписка) або поштове повідомлення про відмову адресата від одержання судової повістки чи відсутності адресата за адресою її проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку, що вимагається нормами ст. 74 ЦПК України. При таких даних у районного суду були відсутні передбачені вказаною нормою цивільного процесуального права умови для проведення заочного розгляду справи, що порушило передбачені ст. 27 ЦПК України права сторони на участь у судовому засіданні та подання заяв, клопотань, заперечень проти позову та подання доказів на їх підтвердження, та визначені у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії кожної особи при розгляді цивільної справи на доступ до суду.

Стаття 267 ЦК України передбачає такі наслідки спливу позовної давності.

1. Особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

2. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

3. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

5. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, оскільки відповідач з поважних причин не зявилася у судове засідання, її заява про застосування позовної давності та докази, на які вона посилалася на обґрунтування своєї заяви мають істотне значення для правильного вирішення справи, у районного суду були передбачені у ч. 1 ст. 232 ЦПК України підстави для скасування заочного рішення і доводи апеляційної скарги з цього приводу є обґрунтованими.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

У світлі встановлених обставин та наведеного правового обґрунтування, колегія суддів в контексті позитивного обовязку забезпечення відповідачу права на доступ до суду, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. вважає за необхідне розглянути її заяву про застосування позовної давності, в чому їй помилково, з порушенням вказаних норм ЦПК України було відмовлено районним судом при розгляді справи по суті.

З цих же мотивів колегія суддів відповідно до ст. 360-7 ЦПК України відступає від правової позиції,яка була викладена в постановах Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року по справі № 6-780цс15 та від 02 березня 2016 року по справі № 6-2307цс15, згідно до якої відсутність сторони у розгляді справи судом першої інстанції не надає апеляційному суду права розглядати її заяву про застосування строків позовної давності, яка має матеріально-правовий характер.

Так, Верховний суд України у вказаних постановах обґрунтував свою правову позицію наступним.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права Верховний суд України дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

У даній справі, яка розглядається апеляційний судом, передбачена ст. 267 ЦК України вимога про застосування позовної давності, на відміну від досліджених Верховним судом випадків,вже була заявлена відповідачем до районного суду при розгляді заяви про скасування заочного рішення, яка не була розглянута районним судом всупереч наведених вимог ЦПК України. Під час апеляційного розгулу справи відповідач також подала письмову заяву про застосування позовної давності - тому, виходячи з передбачених у ч.ч. 2, 3 ст. 303 ЦПК України повноважень щодо виправлення порушень норм процесуального права, апеляційний суд у даному випадку вправі виправити помилку суду першої інстанції і розглянути таку заяву по суті.

Судовим розглядом встановлено, що 26 вересня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № BL 9597.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти.

Внаслідок не виконання умов договору відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 194 924 грн. 24 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 63 706 грн. 85 коп.; заборгованість за відсотками 18 870 грн. 86 коп.; заборгованість за підвищеними відсотками 112 346 грн. 53 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості за кредитним договором ОСОБА_2 було здійснено останній платіж у січні 2009 року. (а.с.8)

Відповідно до п.1.2.2 умов кредитного договору він був укладений строком до 01 вересня 2010 року.

Банк з позовом звернувся до суду лише 06.04.2015 року.

За змістом частин четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється у ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України встановлені наступні наслідки порушення договору позичальником.

1. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

2. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1.2.2 укладеного сторонами договору кредиту позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до цього договору, але в будь-якому випадку не пізніше 01 вересня 2010 року, що є встановленим відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України строком виконання зобовязання.

Встановлене у п. 7.7. договору кредиту положення про те, що строк дії даного договору встановлюється до повного погашення сум грошових зобовязань позичальником за цим договором не відповідає принципу правової визначеності, яка складової частини конституційного принципу верховенства права 9 (ст. 8 Конституції України) та вимогам ч. 1 ст. 530 ЦК України про можливість визначення строку (терміну) виконання зобовязання вказівкою на подію, яка неминуче має настати. Відповідно до ст. 637 ЦК України такі умови п. 7.7 договору слід тлумачити таким чином, що сторони в цьому пункті не встановили конкретного строку (терміну) виконання зобовязання, тому для визначення строку виконання сторонами своїх зобовязань у даному випадку слід проаналізувати всі умови договору, в яких сторони дійшли згоди стосовно строку виконання зобовязань, внаслідок чого застосовувати вищевказані положення п. 1.2.2 договору кредиту про повернення кредиту у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до цього договору, але в будь-якому випадку не пізніше 01 вересня 2010 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Таким чином, оскільки на день звернення до суду з цим позовом, 06.04.2015 року, вже сплив передбачений законом трирічний строк позовної давності, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України у задоволенні позову з цих підстав необхідно відмовити.

При цьому колегія суддів у даній справі не враховує висновок щодо застосування абз. 2 ч. 5 ст. 261, ст.ст. 599, 1048, 1054 ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року по цивільній справі № 6-249цс15 про стягнення заборгованості за договором кредиту, в якому внаслідок невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених умовами договору протягом більше ніж 60 календарних днів строк користування кредитом вважався таким, що сплив, та, відповідно, позичальник був зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Виходячи з таких обставин, Верховний Суд України дійшов висновку, що оскільки кошти за кредитним договором на день виконання основного зобовязання в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

У даній справі дія зобовязань закінчилася відповідно до умов договору кредиту у конкретний строк, 01 вересня 2010 року, оскільки саме в цей день позичальник згідно до графіку платежів був зобовязаний повернути суму кредиту та нараховані проценти. Оскільки строк виконання зобовязання визначений договором кредиту відповідною датою, тому у даній справі підлягає застосуванню положення абзацу першого ч. 5 ст. 261 ЦК України: за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, а не абзац другий ч. 5 ст. 261 ЦК України, згідно до якого за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Згідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Оскільки таким чином районний суд помилився із застосуванням наведених норм матеріального і процесуального права, якими врегульовано розгляд заяви сторони про застосування спливу позовної давності та її матеріально-правових наслідків для заявленого позову, внаслідок чого помилково задовольнив позов, то з передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.1,3,4 ст. 309, ст. ст. 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 червня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» відмовити.

Рішенняапеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії