Справа № 682/935/16-ц
Провадження № 2/682/397/2016
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.06.2016 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі :
головуючого судді Роїк В.П.
при секретарі Козир О.П.,
з участю представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Славута цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВА-РОДОС» про поновлення строку звернення до суду, визнання незаконним та скасування наказу в частині звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В обґрунтування позову представник позивача адвокат Приліпко О.Д., посилався на те, що позивач ОСОБА_2 з 09 лютого 2015 року працював у ТОВ «АКВА-РОДОС» на посаді верстатника деревообробних верстатів У розряду.
08 квітня 2015 року позивач подав до відділу кадрів повістку, оформлену відповідно до додатку 19 Положення про підготовку і проведення призову громадян на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу, затвердженого Постановою КМ України від 21 березня 2002 року №352.
Позивачу було роз`яснено, що він зобов`язаний написати заяву про звільнення з роботи у зв`язку із призовом на строкову військову службу. Позивач не мав бажання звільнятися із займаної посади, однак як запевнив працівник відділу кадрів, що адміністрація відповідача діє відповідно до закону та позивач підлягає звільненню з роботи.
10 квітня 2015 року позивача було звільнено з роботи у зв`язку із призовом на строкову військову службу згідно п.3 ст.36 КЗпП України, що підтверджується наказом про звільнення з роботи №566-КЗ від 10 квітня 2015 року.
Вважає таке звільнення незаконним з наступних підстав:
Так пунктом 7 Указу Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію» затвердженим 15 січня 2015 року, який набрав законної сили 20 січня 2015 року доведено до відома керівників органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, що згідно із статтею 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", статтею 119 Кодексу законів про працю України за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, закріплені гарантії щодо збереження за ними місця роботи (посади) на термін, що не перевищує одного року.
Згідно діючого законодавства України після оголошення Президентом України мобілізації, в Україні наступає особливий період.
На дату звільнення позивача була чинною ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка передбачала норму щодо збереження за громадянами, призваними на строкову військову службу на особливий період, місця роботи (посади), середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності.
Аналогічна норма передбачена і ст.119 ч.3 КЗпП України.
Крім того, представник позивача адвокат Приліпко О.Д. направив письмове клопотання про визнання поважними причин пропуску строків звернення до суду та поновлення таких строків, посилаючись на те,що після звільнення з роботи позивач одразу ж 15 квітня 2015 року був відправлений до військової частини і до даного часу є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. При цьому протягом встановленого законом строку звернення до суду він постійно перебував на території військової частини, виконуючи завдання, пов`язані з військовою службою. Вважає такі причини пропуску строку поважними та просить задоволити заяву про поновлення строку звернення до суду.
Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Приліпко О.Д. належним чином повідомлені про день і час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилися, направили письмове клопотання, в якому позов підтримали в повному обсязі, просили проводити розгляд справи у їх відсутності.
Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВА-РОДОС» Воловодик Н.П. позову не визнала і пояснила, що позивач був звільнений з роботи з 10 квітня 2015 року у зв`язку із призовом на строкову військову службу. Працівник за власною згодою подав заяву на ім`я директора товариства про звільнення та надав підтвердження того, що саме він буде проходити військову службу.
П.3 ст.36 КЗпП України в редакції Закону від 05 квітня 2015 року передбачав таку підставу припинення трудового як призов або вступ працівника або власника-фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.
Тому наказ директора ТОВ «АКВА-РОДОС» №566-КЗ від 10 квітня 2015 року про звільнення працівника був виданий на підставі власної заяви позивача, його зміст відповідав підставам звільнення працівника.
Вважає позовні вимоги необґрунтованими, надуманими та такими, що суперечать діючому законодавству України.
У позовній заяві позивач посилається на норми законів, якими врегульовано питання звільнення та залишення на роботі громадян, призваних на строкову військову службу, які вступили в дію значно пізніше, ніж відбулося звільнення ОСОБА_2 , а саме з 11 червня 2015 року. Такі норми не мають зворотної дії, тому просить відмовити в задоволенні позову. У вирішенні питання про поновлення строків звернення до суду представник відповідача покладається на думку суду.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши представлені письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Так, судом встановлено та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_2 з 09 лютого 2016 року працював у ТОВ «АКВА-РОДОС» на посаді верстатника деревообробних верстатів У розряду.
Відповідно до повідомлення, направленого директору ТОВ «АКВА-РОДОС» Славутським міськвійськкоматом призовник ОСОБА_2 підлягає призову на строкову військову службу 14 квітня 2015 року (а.с.47).
09 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до директора ТОВ «АКВА-РОДОС» із заявою про звільнення з роботи в зв`язку з призовом на строкову службу з 10 квітня 2015 року (а.с.44).
Наказом №566-КЗ від 10 квітня 2015 року позивач був звільнений з роботи з 10 квітня 2015 року у зв`язку з призовом на строкову військову службу (п.3 ст.36 КЗпП) України (а.с.45). Відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України (в редакції на 10.04.2015 року - дату звільнення позивача), підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.
Статтею 119 КЗпП України (в редакції на 10.04.2015 року) передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про альтернативну (невійськову) службу», «;Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
Згідно ч. 3 даної статті, за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 116-VII від 15.01.2015 року, який набрав чинності 08 лютого 2015 року, було внесено зміни до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та абз. 1 ч. 2 даної статті викладений наступним чином: «за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання».
Як вбачається з листа Міністерства оборони України № 322/2/8417 від 01.10.2015 року, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону в Україні» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України (а.с.17).
Указом Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим 15 січня 2015 року оголошено проведення часткової мобілізації, в тому числі на території Хмельницької області.
На підставі навденого суд вважає,що оскільки на час звільнення ОСОБА_2 , тобто на 10 квітня 2015 року в Україні згідно Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 діяв особливий стан, на нього поширювались вимоги ч. 3 ст. 119 КЗпП України.
Доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_2 було призвано саме на строкову службу, а не на військову службу за призовом під час мобілізації, його звільнення було здійснено з належних та законних підстав, передбачених п. 3 ст. 36 КЗпЗ України (у редакції станом на 10.04.2015 року), а також посилання на те, що зміни до законодавства набрали чинності 11.06.2015 року і не діяли на час виникнення спірних правовідносин, оскільки позивача було звільнено 10.04.2015 року, суд вважає безпідставними, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 116-VII від 15.01.2015 року, набрав чинності саме 08 лютого 2015 року, тобто до звільнення ОСОБА_2 з ТОВ «АКВА-РОДОС». Даним Законом передбачено, що за громадянами України, які призвані в тому числі на строкову військову службу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада) та середній заробіток на підприємстві.
Враховуючи, що відповідача звільнено з роботи з порушенням вимог діючого законодавства, є передбачені законом підстави для визнання незаконним та скасування наказу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВА-РОДОС» №566-КЗ від 10 квітня 2015 року в частині звільнення ОСОБА_2 з посади верстатника деревообробних верстатів У розряду ТОВ «АКВА-РОДОС» з 10 квітня 2015 року у зв`язку із призовом на військову службу та поновлення його на роботі з 10 квітня 2015 року.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 811 від 04.11.2015 року, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 року № 105 «Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом» та встановлено, що дія цієї постанови поширюється на громадян України, які починаючи з 11 червня 2015 р. були призвані на строкову військову службу, а також призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом.
Таким чином, суд вважає, що відповідно до законодавства України, з 08.02.2015 року категорії громадян, призваних на строкову військову службу на особливий період, середній заробіток на підприємстві зберігався на загальних підставах, а, починаючи з 11.06.2015 року підприємствам, установам та організаціям здійснюється компенсація заробітку за рахунок державного бюджету. Тому, оскільки позивача було звільнено з порушенням вимог КЗпП України, з відповідача на його користь підлягає стягненню також середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 квітня 2015 року по 10 квітня 2016 року за наступним розрахунком.
Відповідно до довідки ТОВ «АКВА-РОДОС» від 28 березня 2016 року заробітна плата позивача за лютий місяць 2015 року складає 3707 грн. 21 коп., за березень місяць 3917 грн.57 коп., що разом складає 7624 грн. 78 коп.
Кількість відпрацьованих робочих днів у лютому місяці 2015 року 20, у березні 2015 року 21, що разом становить 41 робочий день.
Середньоденна заробітна плата складає : 7624,78:41= 185 грн. 97 коп.
За період з 11 квітня 2015 року по 10 квітня 2016 року час вимушеного прогулу складає 255 робочих днів.
Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Представник позивача адвокат Приліпко О.Д. просить визнати поважними причини пропуску ОСОБА_2 строків звернення до суду з позовом,посилаючись на те,що після звільнення з роботи позивач одразу ж 15 квітня 2015 року був відправлений до військової частини і до даного часу є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. При цьому протягом встановленого законом строку звернення до суду він постійно перебував на території військової частини, виконуючи завдання, пов`язані з військовою службою.
Суд вважає наведені представником позивача причини пропуску строку звернення ОСОБА_2 до суду поважними і вважає за можливе у відповідності до ст.234 КЗпП України поновити цей строк.
Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати в розмірі 1102 грн. 40 коп. за позовні вимоги майнового та немайнового характеру.
Керуючись ст.36,119,234,235 КЗпП України, ст. 8, 10, 14, 18, 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,-
в и р і ш и в:
позов задоволити частково.
Поновити строк звернення ОСОБА_2 з позовом до суду.
Визнати незаконним та скасувати наказ директора Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВА-РОДОС» №566-КЗ від 10 квітня 2015 року в частині звільнення ОСОБА_2 з посади верстатника деревообробних верстатів У розряду ТОВ «АКВА-РОДОС» з 10 квітня 2015 року у зв`язку із призовом на військову службу.
Поновити ОСОБА_2 на посаді верстатника деревообробних верстатів У розряду ТОВ «АКВА-РОДОС» з 10 квітня 2015 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «АКВА-РОДОС» судовий збір в дохід держави в розмірі 1102 грн. 40 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Славутський міськрайонний суд.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Роїк В. П.