Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2169/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Л. А.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

30.11.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.

секретар Постоєнко А.І.

за участю сторін, представника позивача

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Зазначала, що з 15 грудня 1995 року по 19 квітня 2010 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

Після розірвання шлюбу в судовому порядку здійснено поділ спільного майна подружжя та виділено їй житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2, нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, інше майно та стягнуто з неї на користь відповідача 72832 грн.

В судовому порядку також визнано житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 жовтня 2010 року з неї на користь ОСОБА_4 стягнуто борг за договором позики в сумі 317950 грн. 65 коп., які вона 06 липня 2002 року отримала від ОСОБА_4 для придбання нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1. Рішення суду нею виконано, а боржник, який виконав солідарний обов'язок, відповідно до ст.544 ЦК України має право на зворотну вимогу до іншого солідарного боржника.

Оскільки нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, на придбання якого отримувалась позика, придбане в інтересах сім'ї, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягало поділу, то з відповідача на її користь підлягає стягненню ? частина боргу в розмірі 317950 грн. 65 коп., а саме 158975 грн., який нею сплачено відповідно до рішення суду.

Просила стягнути з відповідача на її користь борг в сумі 158975 грн. та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 листопада 2014 року в позові відмовлено за недоведеністю та безпідставністю.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи. Доводи відповідача, що йому не було відомо про позику в сумі 300000 грн. не спростовують ту обставину, що нею дійсно було отримано в борг кошти на придбання нежитлового приміщення, яке є спільним майном подружжя, тобто зобов'язання виникло в інтересах сім'ї.

В засіданні апеляційного суду позивач та її представник підтримав доводи апеляційної скарги, а відповідач просив відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не є істотними (стаття 308 ЦПК).

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Праву на спільну сумісну власність на майно кореспондується боргове зобов'язання - повернення позичених коштів, отриманих на придбання цього майна, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 грудня 1995 року. Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 19 квітня 2010 року шлюб розірвано (а.с.6).

Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 27 жовтня 2010 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в зв'язку з визнанням відповідачем позову, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики від 06 липня 2002 року в сумі 300000 грн. та 3% річних за період з 07 липня 2008 року по 30 червня 2010 року 17950 грн.65 коп., всього 317950 грн.65 коп. та судові витрати (а.с.16).

Виконавче провадження закінчено 21 жовтня 2011 року в зв'язку із сплатою боргу згідно розписки стягувача (а.с.53).

Матеріалами справи підтверджується, що за договором купівлі-продажу від 06 вересня 2002 року, зареєстрованим Українською товарною біржею, ОСОБА_2 за 26 601 грн. придбала будівлю складу по АДРЕСА_1. Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 04 листопада 2002 року визнано зазначений договір купівлі-продажу дійсним та визнано право власності на будівлю за ОСОБА_2 (а.с.57).

Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 06 жовтня 2011 року поділено спільне майно подружжя ОСОБА_2, зокрема, за ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2, нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, інше майно та стягнуто з неї на користь відповідача ОСОБА_3 за переотриману частку в майні 74832 грн., з яких 70000 грн. було внесено ОСОБА_2 на депозитний рахунок суду (а.с.7-9, 10-11).

Із змісту зазначеного рішення вбачається, що ОСОБА_2 заперечувала щодо визнання нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 спільним майном подружжя, зазначала, що цей об'єкт придбаний нею для підприємницької діяльності, крім того, для його придбання у липні 2002 року вона взяла позику, на підтвердження якої надала рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 жовтня 2010 року про стягнення з неї боргу за договором позики.

ОСОБА_3 заперечував факт позики та придбання нежитлового приміщення за рахунок позики.

За наявності таких доводів ОСОБА_2 при вирішенні спору про поділ майна суд дійшов висновку, що нежитлове приміщення є спільним майном подружжя, при цьому не визнав його таким, що придбано за рахунок позики і при поділі цього майна борги не врахував. ОСОБА_2 рішення суду не оскаржила, воно набрало законної сили (а.с.10-11).

Відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 27 жовтня 2010 року відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України встановлені преюдиційні обставини щодо факту позики та придбання нежитлового приміщення за позику.

В п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено: « Оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. За змістом частини третьої статті 14, частини третьої статті 61, частини другої статті 223 ЦПК особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів».

При розгляді справи зазначені роз'яснення суд першої інстанції врахував, зокрема, те, що ОСОБА_3 участі в розгляді справи про стягнення боргу не брав.Як вбачається із змісту рішення суду від 27 жовтня 2010 року, ОСОБА_2 позов визнала, при цьому не зазначала, що цей борг є боргом подружжя, клопотання про залучення до справи відповідачем або третьою особою ОСОБА_3 не заявляла, рішення про стягнення боргу ухвалено відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України за визнанням позову відповідачем (а.с.16).

Висновком фізико-хімічної експертизи від 06 жовтня 2014 року встановлено, що давність виконання рукописного тексту розписки, датованої 06 липня 2002 року від імені ОСОБА_2 про отримання коштів в борг, не відповідає даті, вказаній в розписці, рукописний текст цієї розписки виконано в період січень-червень 2010 року. Для визначення давності виконання рукописних записів був використаний метод, що базується на дослідженні динаміки часових змін вмісту висококиплячих летючих компонентів в складі штрихів за спектрофотометричними даними, та метод газової хроматографії. В складі штрихів рукописного тексту наявний високо киплячий летючий компонент - феноксіетанол, що вказує на те,що вік виконання тексту менше 5 років, а за вмістом феноксіетанолу встановлено дату виконання розписки - січень-червень 2010 року (а.с.105-109).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Посилання позивача на задоволення позову з підстав, передбачених ст.544 ЦК України, є безпідставними, оскільки рішенням суду від 27 жовтня 2010 року борг не був стягнутий з боржників солідарно.

В засідання апеляційного суду позивач надала діловий щоденник ОСОБА_3 стосовно проведених фінансових витрат, який було оглянуто судом та долучено до матеріалів справи. Зроблені в щоденнику записи не спростовують висновків суду та не підтверджують факт придбання нежитлового приміщення за позику.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, перевірив доводи сторін, наданим сторонами доказам дав належну оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК України. Передбачені законом підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відсутні.

Рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону. В межах доводів апеляційної скарги підстав для зміни або скасування рішення суду не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1.ч.1 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 листопада 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: С.А.Кіселик

Л.В.Суровицька