Справа № 442/7366/15 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/5177/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Копняк С.М., Мікуш Ю.Р.

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування - Стебницької міської ради на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

10 листопада 2015 року позивач звернувся із позовом про визнання права власності на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м.Стебник, вулиця Грушевського,2 «М», загальною площею 35,8 кв.м. В обґрунтування позову посилається на те, що, перебуваючи в шлюбі із ОСОБА_4, за спільні кошти подружжя побудовано нежитлове приміщення за вказаною адресою. На даний час відповідач заперечує його право власності на спірне приміщення. Просить позов задовольнити.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2015 року позов задоволено. Ухвалено визнати за позивачем право власності на нежитлове приміщення загальною площею 38,5 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Стебник, вулиця Грушевського,2 «М».

Рішення оскаржив прокурор, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вказує, що позивач звернувся до суду безпідставно, за захистом права, яке не було порушено. Спірне приміщення збудовано самочинно. Суд не може підміняти уповноважені законом органи на узаконення обєкта самочинного будівництва. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, оскільки суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; до участі в справі не залучені всі особи, чиїх прав стосується оскаржуване рішення. Тому з висновками суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічне положення міститься у ч. 1 ст. 3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.3, ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що Стебницька міська рада на якій розміщено спірне нежитлове приміщення, не надавала дозволу ОСОБА_3 на будівництво вказаного приміщення, не виділяла для цього будівництва земельну ділянку.

Відповідно доЗакону України «Про планування і забудову території», ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво обєктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органом.

За положенням ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Правовідносини щодо самочинної забудови виникають між власником земельної ділянки та державними органами, які мають повноваження щодо введення такого будівництва у експлуатацію, та мають бути сторонами у справі.

Право власності може набуватися різними способами, які поділяються на дві групи: первинні, тобто такі, що не залежать від прав попереднього власника на майно, та похідні, за яких право власності на майно переходить до власника від його попередника в порядку правонаступництва.

Згідно з нормами ЦК до первинного способу набуття права власності належать:

- набуття права власності на новостворену (виготовлену) річ (у т. ч. на обєкт незавершеного будівництва), на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право власності (ст. 331 ЦК);

- набуття права власності на перероблену річ чи на зібрані плоди або привласнені (добуті) загальнодоступні дари природи, у т. ч. в результаті полювання на диких звірів, вилову риби (ч. 2 ст. 189, статті 332, 333 ЦК);

- визнання права власності за певних умов на самочинне будівництво (ст. 376 ЦК);

- набуття права власності на скарб, бездоглядну домашню тварину, знахідку або інше безхазяйне майно, у т. ч. на майно, від якого відмовився або на яке втратив право попередній власник (статті 335-338, 340, 341, 343 ЦК України);

- набуття права власності на майно добросовісним набувачем від неуповноваженого відчужувача у разі відмови власнику в задоволенні позову про його витребування (статті 330, 388, 389 ЦК України);

- набуття права власності за набувальною давністю на окремі обєкти (ст. 344 ЦК).

До похідних способів належить набуття цього права:

- на підставі правочинів (ст. 334 ЦК України);

- в порядку спадкування після смерті громадянина (ст. 1216 ЦК України);

- в порядку правонаступництва при реорганізації юридичної особи (ч. 2 ст. 104, статті 107, 109 ЦК України);

- у випадку приватизації державного майна та майна, що перебуває у комунальній власності (ст. 345 ЦК України).

Похідними способами набуття права власності зазвичай є різні договори: купівлі-продажу, міни, дарування, ренти, оренди з викупом, а також спадкування майна або правонаступництво щодо майна юридичних осіб чи публічно-правових утворень.

Загальною ознакою похідного способу набуття права власності є правонаступництво, тобто перехід права власності від одних осіб до інших. Таким чином, підстава набуття права власності в одних осіб є одночасно підставою для припинення права власності в інших осіб і навпаки.

Таким чином, підставою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти, а для похідного - правовідносини, які виникли на підставі відповідних юридичних фактів.

Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо наявності підстав для визнання за ним права власності на спірне приміщення.

Судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не перевірив обставин, які мають значення для справи, та ухвалив незаконне рішення.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд не має права вирішувати питання про права і обовязки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував та задовольнив позов без законних на те підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 213,214 ЦПК України на вказане вище уваги не звернув, не зясував всіх обставин справи, не надав їм належної правової оцінки, хоч їх зясування має суттєве значення для правильного вирішення справи. Питання про залучення всіх осіб, чиїх прав і обовязків стосується спір, не розглянуто.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права і порушено норми процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314,ст.ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу прокурора в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування - Стебницької міської ради, - задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання за позивачем права власності на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м.Стебник, вулиця Грушевського, 2 «М», загальною площею 35,8 кв.м, - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: