Провадження №2/359/2043/2016
Справа №359/5947/16-ц
29 листопада 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого - судді Журавського В.В.
при секретарі Алфімовій І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
В липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, вимоги якого обґрунтовує тим, що 02 грудня 2010 року відділенням РАЦСу в м. Туніс - ОСОБА_3 між нею та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу в них народилася дочка ОСОБА_2 Шайнез, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя ОСОБА_1 з відповідачем не склалося. З 2011 року вони не проживають разом з відповідачем, не ведуть спільне господарство, через постійні сварки, втрату почуття поваги та кохання один до одного. Тому позивач переконана, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, у звязку з цим просить суд розірвати шлюб.
У судове засідання сторони не зявились. Представник позивача ОСОБА_4 надав через канцелярію суду заяву, якою просив проводити розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про своє ставлення до предявленого позову не повідомив.
На підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні проголосив протокольну ухвалу.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 02 грудня 2010 року відділенням РАЦСу в м. Туніс ОСОБА_3 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу вони мають малолітню доньку ОСОБА_2 Шайнез, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказані обставини підтверджуються шлюбним контрактом (свідоцтвом про шлюб) та його письмовим перекладом (а.с.43-51,52-53).
У відповідності до ч.1 ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами країни, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.
Згідно з положенням ч.1 та ч.2 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.
Відповідно до ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 є громадянкою України, в той час як ОСОБА_2 є громадянином ОСОБА_5 Туніс, тому, у розумінні ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» сторони не мають спільного особистого закону. В той же час місцем проживання ОСОБА_1 є Україна, АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області (а.с.26). Зважаючи на це, до правових наслідків припинення шлюбу підлягають застосуванню норми СК України.
У відповідності до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що позивач не може жити однією сімєю з відповідачем. Відновлювати відносини не бажає. Викладене свідчить про те, що подальше існування шлюбу порушуватиме права та інтереси позивача. Ці обставини є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обґрунтованість цього висновку, в матеріалах справи відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.58, ч.1 та ч.2 ст.60, ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право», ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України, ст.ст.213-215, ст.218 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити у повному обсязі.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який було укладено згідно шлюбного контракту (свідоцтва про шлюб) №029905 від 02 грудня 2010 року співробітниками відділення РАЦСу в м. Туніс - ОСОБА_3, та зареєстровано в реєстрі муніципалітету ОСОБА_3 від 06 грудня 2010 року під номером 1646, розірвати.
Заочне рішення може бути переглянуте Бориспільським міськрайонним судом Київської області за заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, та може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд Київської області до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення, на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя: підпис
З оригіналом згідно:
Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський