Справа № 591/1495/16-ц
Провадження № 2/591/1163/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Сотник К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради

про позбавлення батьківських прав та зміну прізвища дитини

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду і свої вимоги мотивує тим, що з 14 вересня 2001 року по 19 березня 2003 рік перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає з нею, батьком якого є відповідач. Батько дитини ухиляється від виконання обов»язків по вихованню дитини, коли фактично між сторонами припинилися шлюбні відносини, вони перестали жити разом, не бере участь у додаткових витратах на дитину, необхідних для розвитку здібностей дитини та навчання, оздоровчого відпочинку. Аліменти стягнуті за рішенням суду в 2003 році не сплачував до 2009 року, заборгованість складає 31867 грн. 88 коп.. На даний час сину 14 років і він неодноразово висловлював думку про потребу позбавлення батька батьківських прав і зміну прізвища, так як він соромиться такого батька, а тому вона просить суд позбавити відповідача батьківських прав та змінити прізвище дитині .

Позивачка ОСОБА_1, її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримали повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечує проти зміни прізвища сина, але заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Представник 3-ї особи - Служби у справах дітей Сумської міської ради в судовому засіданні позов підтримала повністю, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав діючи в інтересах дитини.

Суд, вислухавши позивачку ОСОБА_1, її представника ОСОБА_4, представника служби у справах дітей Сумської міської ради, свідків, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи зі слідуючого:

Судом при розгляді справи встановлено, що позивачка з 14 вересня 2001 року по 19 березня 2003 року перебувала у шлюбі з відповідачем.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8).

З квітня 2002 року сторони проживають окремо, дитина перебуває на утриманні матері, відповідач ухиляється від виконання обов»язків по вихованню сина, не бере участь у додаткових витратах на дитину, необхідних для розвитку здібностей дитини та навчання, оздоровчого відпочинку. Аліменти на утримання дитини стягнуті за рішенням Зарічного районного суду м. Суми в 2003 році, але відповідач не сплачував аліменти до 2009 року, заборгованість складає 31867 грн.88 коп..

Європейський суду з прав людиниу справі N. Ts та інші проти Грузії від 02.02.2016 зазначив Суд зобов»язаний почути думку дитини щодо їх кращих інтересів з урахуванням ставлення до батька, емоційного стану дитини, її права на повагу до сім»ї та її приватного життя.

Відповідно до пояснень самої дитини в судовому засіданні в присутності психолога: дитина зазначила що висловлює свої погляди щодо позбавлення батьківських прав свого батька вільно. Рішення про позбавлення прав прийняв сам. Ініціативу у спілкуванні батько не проявляв, інтерес до проблем у навчанні, житті не проявляв. Матеріально батько не допомагав. Ніяких почуттів до батька не має, у судовому засіданні зазначив що не вважає його батьком, має погані спогади про нього, що йому соромно мати такого батька, висловлює думку про потребу позбавлення відповідача батьківських прав стосовного нього та що він сам прийняв таке рішення без будь-якого впливу зі сторони родичів.

Для вирішення психологічних труднощів дитини, які виникли на ґрунті спілкування з батьком, Позивачка з сином впродовж 2012-2015 років неодноразово зверталися за психологічною допомогою до практичного психолога для усунення наслідків ненормального спілкування батька, що підтверджується довідкою про звернення до психолога.

Відповідно до положень ст. 12 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім»ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

Разом з тим, відповідач, як батько самоусунувся від виховання сина та нехтує батьківськими обов»язками: не виявляє турботи щодо свого сина, не цікавиться його особистим життям, здоров»ям та вихованням, не надає належної матеріальної допомоги синові, що суперечить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства».

Обов»язок батьків піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, і утримувати її до повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст.ст. 150, 180 Сімейного кодексу України.

Згідно ч. 2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов»язків щодо дитини.

У відповідності з ч. 2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні.

У відповідності з ч. 4 ст.155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов»язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Ст. 164 ч.1 п. 2 СК України вказує, що батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно статті 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Україною 21.02.1990 року, найважливіший обов»язок матері і батька це обов»язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти. Це визначено ст. 150 СК України.

В ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що діє в Україні з 27.09.1991 pоку, вказано: «Держави-учасники зобов»язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для злагоди, приймаючи до уваги права та обов»язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».

Згідно положень вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків.

Служба у справах дітей Сумської міської ради надала суду висновок, згідно якого вважає в інтересах дитини доцільним позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином судом встановлено, що батько дитини ухиляється від виконання обовязків по вихованню дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, повністю втратив зв»язок з сином, а тому діючи в інтересах дитини, його необхідно позбавити батьківських прав та змінити прізвище дитини ОСОБА_5, актовий запис про народження №8 від 09 січня 2002 року, з прізвища «Кривонос» на «Лисицький», так як дитина з таким прізвищем ототожнюватиме себе з родиною, в якій виховується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Змінити прізвище дитини ОСОБА_5, актовий запис про народження №8 від 09 січня 2002 року, з прізвища «Кривонос» на «Лисицький».

Вважати прізвище, ім»я по батькові дитини ОСОБА_6.

Рішення суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ КЛИМЕНКО А.Я.