Справа № 305/763/16-ц
Провадження по справі 2/305/662/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2016 року. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчук В.Е.

з участю: секретаря - Орос С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 як представника ОСОБА_2 до Верхньоводянської сільської ради, третя особа без самостійних вимог - Рахівська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Позов мотивує тим, що після смерті ОСОБА_4, який помер 24.09.1993 року, та ОСОБА_5, яка померла 02.01.2006 року, залишилося як спадкове майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Верхнє Водяне, вул. Гагаріна, 12, Рахівського району Закарпатської області. При своєму житті, 16.01.2001 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, написала заповіт, у якому вказала, що у випадку її смерті усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося заповідає ОСОБА_2, її синові. Даний заповіт, що зареєстрований в реєстрі за № 73, посвідчений нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, відповідає вимогам, передбаченим ст.ст.1247,1251,1253 ЦКУ. ОСОБА_3, відповідно до встановлених статтею 1270 ЦК України строків до Рахівської ДНК із заявою про прийняття спадщини за своїми покійними батьками не звертався. Однак, прийняв спадщину, так як постійно проживав з покійною на час відкриття спадщини. ОСОБА_3 у звязку з систематичною необхідністю догляду за своєю хворою матірю постійно проживав разом з нею, опікувався нею, допомагав по господарству та доглядав до її смерті. 26.04.2016 року з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3, звернувся із заявою до Рахівської державної нотаріальної контори, однак, нотаріусом у видачі свідоцтва було відмовлено та розяснено процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У звязку з наведеним позивач просить визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на будинок площею 45,9 кв.м., що розташований за адресою с. Верхнє Водяне, вул. Гагаріна, 12, Рахівського району, Закарпатської області.

Представник позивача, ОСОБА_1, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача ОСОБА_2 Позовні вимоги підтримує.

Представник Верхньоводянської сільської ради в судове засідання не з'явився, сільський голова ОСОБА_7 надала суду заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, позовні вимоги визнає повністю.

Представник Рахівської держанотконтори в судове засідання не зявився, завідуюча держнотконторою ОСОБА_6 у заяві, наданій суду, позовні вимоги визнала та просить справу розглянути без участі їхнього представника.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. ОСОБА_6 на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

З довідки виконавчого комітету Верхньоводянської сільської ради №22-19/117 від 17.03.2016 року слідує, що згідно запису у погосподарській книзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належав в рівних частках житловий будинок, господарські будівлі та споруди, земельна ділянка площею 0,07 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по вул.Гагаріна, 12, у селі Верхнє Водяне Рахівського району.

ОСОБА_4 помер 24.09.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ФМ № 208315 від 10.03.2016 року, що видане РАЦС Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, та про що зроблено відповідний актовий запис про смерть у Книзі реєстрації смертей № 45 від 24.09.1993 року. Після його смерті спадкової справи не реєструвалося, а спадщину, що залишилася після смерті прийняла його дружина, яка проживала у будинку, що є предметом позову, таким чином вона стала одноосібним власником його, однак своїх прав належним чином не оформила..

16.01.2001 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, написала заповіт, у якому вказала, що на випадок її смерті робить таке розпорядження: належний їй жилий будинок, що знаходиться у селі Верхнє Водяне, вул.Гагаріна, 12, заповідає своєму синові - ОСОБА_2. Даний заповіт, що зареєстрований в реєстрі за № 73, посвідчений нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, відповідає вимогам передбаченим ст. ст. 1247, 1251, 1253 ЦКУ, та, згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 26.04.2016 року, є чинним.

Згідно свідоцтва про смерть серії 1_ФМ №208315 ОСОБА_5 померла 02.01.2006, про що виконкомом Верхньоводянської сільської ради складено відповідний актовий запис про смерть у Книзі реєстрації смертей № 01 від 03.01.2006 року.

Отже, встановлено, що позивач ОСОБА_3 являється спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла 02 січня 2006 року.

Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в його користь через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

ОСОБА_6 власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом, відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд №12 по вул.Гагаріна у с.Верхнє Водяне, Рахівського району, спадковий будинок побудований у 1968 році. Загальна площа приміщень будинку складає 45,9 кв.м, житлова площа - 16,7 кв.м., а інвентаризаційна вартість 43937 грн.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Як уже зазначалося будинок, що являється предметом позову, був зареєстрований у погосподарській книзі с.Верхнє Водяне, а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва.

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Однак, в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1268 частиною 3 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 проживав разом з ОСОБА_5 на день смерті спадкодавця, а отже є таким, що прийняв спадщину.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2 належить до спадкоємців за заповітом, спадщину прийняв, майнового спору з приводу спадкування не встановлено, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилося.

На підставі наведеного, ст.ст. 10, 58, 60, 88, 212, 213, 223, 293-294 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканцем м.Рахів, вул.Вербник, 34, Закарпатської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, право власності на житловий будинок №12, розташований по вул.Гагаріна в с.Верхнє Водяне, Рахівського району, Закарпатської області, загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 16,7 кв.м.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ємчук В.Е.

З оригіналом вірно:

Суддя Рахівського районного суду: В.Е.Ємчук