Справа № 442/3501/15 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/6147/16 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.

при секретарі: Бохонко Е.Р.,

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА:
Рішенням суду відмовлено взадоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає, що таке ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права, при неповно з`ясуваних обставинах справи. Зазначає, що перебувала у шлюбі з відповідачем, у якому у них народилось двоє дітей. На даний час шлюб між ними розірвано, діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. На підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду з відповідача в її користь повинні стягуватись аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 300 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 9 грудня 2007 року до повноліття дітей, однак відповідач ухиляється від сплати аліментів та від своїх обов`язків по вихованню дітей. Вказує, що ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей він не надає, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, не спілкується з ними. Стверджує, що за відповідачем рахується заборгованість по аліментах на утримання дітей з 2011 року. Зазначає, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а тому його належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, її представника, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Стаття 150 СК України встановлює, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, родини, свого народу, своєї Батьківщини, забезпечувати здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Стаття 157 цього Кодексу передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Встановлено, що від шлюбу у сторін, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_5 .

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 10 січня 2011 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з матір`ю та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою № 2036 від 25 листопада 2014 року, виданою виконавчим комітетом Болехівської сільської ради.

Відповідно до ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання одного з них окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно постанови Пленум Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року в пунктах 15 та 16 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка забезпечена всім необхідним для належного проживання та розвитку дітей, про що свідчить акт обстеження житлово-побутових умов від 8 грудня 2014 року та 3 червня 2016 року, складені комісією Болехівської сільської ради.

Згідно довідок від 25 листопада 2014 року та 26 серпня 2016 року, виданих Болехівською амбулаторією загальної практики сімейної медицини, ОСОБА_1 займається лікуванням своїх дітей, які часто хворіють, а батько ОСОБА_6 не цікавиться здоров`ям дітей та жодного разу не відвідував Болехівську АЗПСМ.

Відповідно до листів-пояснень класних керівників та дирекції Болехівської ЗОШ І-ІІІ ст. Дрогобицького району, ОСОБА_6 жодного разу не з`являвся до школи, не телефонував, не цікавився навчанням своїх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду ОСОБА_3 зобов`язано сплачувати аліменти в користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 300 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 24 лютого 2015 року, виданого відділом державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, заборгованість по аліментах становить 6049 грн.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради, який затверджено рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 19 березня 2015 року №51, визнано за доцільне позбавити ОСОБА_3 , батьківських прав щодо його малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно відповіді Дрогобицько-Бориславського об`єднаного районного військового комісаріату №3/2596 від 17 вересня 2015 року відповідач призваний на військову службу під час мобілізації в особливий період та 2 березня 2015 року направлений для проходження військової служби у Збройних Силах України.

Про ухилення від обов`язків щодо виховання дитини, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України мова може йти тільки за умови винної поведінки особи, свідомого ігнорування нею своїми батьківськими обов`язками.

Є встановленим неповноцінне виконання ОСОБА_3 обов`язків по вихованню дітей. Разом з тим, в матеріалах справи немає беззаперечних, об`єктивних висновків про свідоме ігнорування та ухилення ОСОБА_3 від своїх батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей. Між сторонами існують неприязні стосунки, що як наслідок впливає на ситуацію спілкування батька з дітьми.

Окрім того, Сімейний Кодекс України визначає, що дитина має право на належне виховання, якому кореспондує передбачений ст.150 СК України обов`язок батьків на виховання дитини та її розвиток.

Практикою Європейського суду з прав людини, встановлено, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року). Факт незгоди заявника про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дітей, а його неявку до дітей спростовує перебування протягом року на військовій службі. Також, позивачкою не заперечується той факт, що дійсно, відповідач намагався передавати подарунки для дітей, однак вона від них відмовилась.

На підставі наявних у справі доказів, суд прийшов до вірного висновку, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Згідно ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Суд прийшов до висновку, що поведінку відповідача щодо його дитини, ще можна змінити, позбавлення його батьківських прав відносно дітей не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини та стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов`язків.

Судом з`ясовано характер ставлення ОСОБА_3 до своїх малолітніх дітей, та встановлено, що він не втратив інтерес до дітей, сподівається налагодити з ними контакт, діючи поступово та делікатно.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, зокрема першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З урахуванням п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Із записів у військовому квитку відповідача (а.с.39-42) вбачається, що в період з 2 березня 2015 року по 26 квітня 2016 року він був мобілізований до збройних сил і брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької і Луганської областей.

Встановлено, що ОСОБА_3 не в повній мірі виконує батьківські обов`язки по відношенню до своїх малолітніх дітей, однак його дії засвідчують, що він не втратив інтерес до них, має бажання їх виховувати, відсутнє свідоме нехтування батьківських обов`язків, суд врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу до осіб, які не виконують батьківських обов`язків за умови винної поведінки, та прийшов до вірного висновку, про відмову в позбавленні відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей.

При вирішенні цього спору колегія суддів виходить з інтересів неповнолітніх дітей, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, Сімейного кодексу України, згідно з якими дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків.

Колегія суддів прийшла до висновку, що по справі немає переконливих доказів того, що позбавлення відповідача батьківських прав буде сприяти інтересам дітей. З врахуванням віку дітей, встановлених по справі обставин, колегія суддів вважає, що в інтересах дітей є наявність у них обох батьків. Підстави для застосування до відповідача крайнього заходу у виді позбавлення його батьківських прав відносно дітей відсутні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв`язок у сукупності; встановлених судом обставини.

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: