Справа № 2-6172/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді Микуляк П.П.

при секретарі Остич Л.В.

за участю заявник - представник відповідача по справі ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2

представника позивачки по справі ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, заяву адвоката ОСОБА_2, який на підставі договору про надання правової допомоги діє від імені та в інтересах ОСОБА_1, про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 31 травня 2012 року по справі №2-6172/11за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_2, який на підставі договору про надання правової допомоги діє від імені та в інтересах ОСОБА_1, звернувся до суду з зазначеною заявою мотивуючи її тим, що 31.05.2012 року Ужгородським міськрайонним судом по справі №2-6172/11 було ухвалено рішення, яким позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково та вирішено визнати право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с.Пацканьово, 72 Ужгородського району за колишнім подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_1, проведено поділ вказаного майна та визначено, що частки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності є рівними та становлять по ? частці. Вказану справу було розглянуто без участі відповідача, що позбавило його можливості реалізувати свої процесуальні права, а також порушило принцип змагальності сторін. Оскільки ОСОБА_1 не отримував жодних судових повісток про виклик до суду по вказаній справі, останній був позбавлений можливості повідомити суд про причини неявки до суду. Неповідомлення відповідача про розгляд справи позбавило його можливості надати суду свої пояснення та докази, які мають істотне значення для вирішення справи, а також можливості надати суду заперечення проти позову, що, на думку заявника, призвело до ухвалення судом неправосудного рішення.

Всупереч вимогам ст.227 ЦПК України рішення суду відповідачу не було надіслано рекомендованим листом. Відповідач ОСОБА_1 рішення суду не отримав, а про факт його винесення дізнався лише 22.04.2016 року після того, як представник ознайомився з матеріалами справи. Вважає, що саме з цієї дати слід рахувати строк для звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Крім того, заявник вказує на те, що при ухвалені заочного рішення суд задовольняючи позовні вимоги до спірних правовідносин застосував положення с..372 ЦК України та ст.60 СК України та прийшов до висновку, що спірне майно набуте колишнім подружжям за час перебування у шлюбі та належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Однак в матеріалах справи відсутні та стороною позивача не подавались документи про те, що право власності на спірний будинок у відповідача ОСОБА_1 виникло до укладення шлюбу з позивачкою ОСОБА_3 та в порядку спадкування. Тобто, вказаний будинок є особистою приватною власністю ОСОБА_1

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_2, який на підставі договору про надання правової допомоги діє від імені та в інтересах відповідача по справі ОСОБА_1, заяву підтримав, просив суд заочне рішення від 31.05.2012 року скасувати та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Представник позивачки по справі ОСОБА_3 ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви, оскільки підстав для перегляду заочного рішення від 31.05.2012 року не має.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку:

31 травня 2012 року Ужгородським міськрайонним судом по справі №2-6172/11 було ухвалено заочне рішення, яким вирішено «Позовні вимоги задовольнити частково. Визнати право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с.Пацканьово, 72 Ужгородського району за колишнім подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_5, провести поділ вказаного майна та визначити, що частка ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності є рівними та становить по ? частці. У визнанні права спільної сумісної власності на земельну ділянку, надану ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності серії ЗК-012-011845- відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 88 грн. судових витрат»

Згідно ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Статтею 232 ЦПК України визначено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Науково-практичний коментар даної норми зазначає, що використання законодавцем в конструкції коментованої статті сполучника «і» дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, що б його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 був повідомлений про день і час судових засідань, 08.11.2011 року в судовому засіданні брав участь його представник, який надав пояснення з приводу суті заявлених позовних вимог, що підтверджується журналом судового засідання від 08.11.2011 року (а.с.27-28). Про судове засідання призначене на 29.03.2012 року відповідача було повідомлено з дотриманням вимог ч.9 ст.74 ЦПК України шляхом розміщення оголошення в пресі (а.с.33, 34), а тому останній вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Жодних заяв про поважність причин неявки до суду ні відповідач ОСОБА_1, ні його представника не подавали.

Посилання представника ОСОБА_1 на той факт, що останній не був повідомлений про розгляд справи та не мав можливості прийняти участь в її розгляді, оскільки знаходився в цей час за кордоном не знайшли свого підтвердження. Як вбачається з відмітки в паспорті громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон серії АТ227819, останній в період з 10.01.2012 року по 07.07.2012 року перебував на території України.

Враховуючи вищенаведене, а також приймаючи до уваги, що відповідачем ОСОБА_1 та його представником не надано належних доказів, якими вони обґрунтовують свої заперечення проти вимог позивачки, і такі мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення заяви про перегляд заочного рішення від 31.05.2012 року по справі №2-6172/11 не має.

Керуючись ст.ст. 224, 231,232, 208-210, 293, 294 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву адвоката ОСОБА_2, який на підставі договору про надання правової допомоги діє від імені та в інтересах ОСОБА_1, про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 31 травня 2012 року по справі №2-6172/11за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - залишити без задоволення.

Ухвала у відповідності до ст.293 ЦПК України оскарженню не підлягає.

Згідно ч.4 ст.231 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Суддя Микуляк П.П.