Справа № 367/8402/16-ц
Провадження по справі № 4-с/367/72/2016
У Х В А Л А

Іменем України

08 грудня 2016 року Ірпінський міський суд Київської області в складі головуючої судді Оладько С.І

при секретарі Костяк В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ірпінь цивільну справу за скаргою ОСОБА_1,яка подана її представником ОСОБА_2,суб»єкти оскарження державний виконавець відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області ОСОБА_3,начальник відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції ОСОБА_4, про визнання незаконними дії та рішення з повернення ухвали суду від 02.09.2016р

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1К звернулась до суду із скаргою,поданою її представником ОСОБА_2С,відповідно до якої зазначено,що 02.06.15 р. у справі № 367/3426/15-ц ухвалою судді відкрито провадження, а 02.09.16р. Ірпіський міський суд, починаючи розгляд справи №367/3426/15-ц спочатку, оскільки мала місце заміна судді, для обєктивного, повного, всебічного розгляду справи виконав зобовязання, зокрема, виніс в порядку ст. 137 ЦПК України ухвалу, яка не оскаржується, якою суд вирішив витребувати від СТ «Бучанка» завірену належним чином копію поіменного списку членів СТ«Бучанка» та зобовязав СТ «Бучанка» надати суду для огляду в судове засідання поіменний список членів СТ «Бучанка»(оригінал) .

Після чого суд в рамках тієї справи призначав судові засідання на 12.10.16р. у звязку з витребуванням нових доказів, а оскільки список (докази) не було надано боржником (відповідачем) добровільно в суд 12.10.16р., то розгляд призначено на 06.12.16р. Отже ухвала підлягає виконанню (до 06.12.16р.).

Виконання ухвали від 02.09.16р. розпочинається з наступного дня після її прийняття.

Ухвала від 02.09.2016р. містить попередження про те, що особа, яка не має можливості подати доказ, який вимагає суд, взагалі або у встановлені судом строки, зобов'язана повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п'яти днів з дня отримання ухвали. Що за неповідомлення суду про неможливість подати докази, а також за неподання доказів, у тому числі і з причин, визнаних судом неповажними, винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Станом на 02.09.16 р. відповідно до ст.124 Конституції України і ст. 14 ЦПК України судові рішення (ухвали), що набрали законної сили (зокрема в момент проголошення), обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

02.09.2016р. вказана ухвала була предявлена ОСОБА_1 із заявою до примусового виконання в Ірпінький міський відділ ДВС ГТУЮ у Київській області.

Однак постановою від 02.09.16р. державного виконавця Лемберської О., скасованої ухвалою Ірпінського міського суду від 12 жовтня 2016 року (справа № 367/6952/16-ц) провадження по справі № 4-с/367/53/2016)), відмовлено у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП № 52106042 про примусове виконання ухвали № 367/3426/15-ц, виданої 02.09.2016 року Ірпінським міським судом Київської області про витребувати від Садівницього Товариства Бучанка завірену належним чином копію поіменного списку членів Садівницького Товариства Бучанка та зобовязати Садівницьке Товариство Бучанка надати для огляду в судовому засіданні оригінал поіменного списку членів Садівницького Товариства Бучанка.

Відповідно до ст.389 ЦПК України про виконання ухвали від 12.10.16р. винесеної по справі 367/6952/16-ц (провадження по справі N9 4-с/367/53/2016 за скаргою ОСОБА_1К.) відповідний орган державної виконавчої служби, зобовязаний був повідомити суд і заявника не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання тієї ухвали суду, оскільки вимоги заяви від 02.09.16р. про відкриття провадження залишилися нерозглянутими, адже ухвалою від 12.10.16р. суд визнав протиправними дії державного виконавця Лемберської О. з відмови у відкритті виконавчого провадження (відмови в прийнятті до провадження виконавчого документа) постановою від 02.09.2016 року за ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 02.09.2016 р. у справі № 367/3426/15-ц та визнав протиправною й скасував постанову цього державного виконавця від 02.09.16р.

ОСОБА_3 12.10.16р. одержала вступну і резолютивну частину ухвали від 12.10.16р. однак ніяких дій на виконання тієї ухвали від 12.10.16р. і первісної заяви ОСОБА_1 від 02.09.16р. не вчинила. При цьому зіслалась 27.10.16р. усно на те, що ухвалу від 12.10.16р. оскаржено в апеляційному порядку.

Тому 27.10.16р. в Ірпінський міський Відділ ДВС повторно подано заяву про відкриття виконавчого провадження з ухвалою від 02.09.16р., яка була повернута із постановою від 02.09.16р. Заяву подано повторну, оскільки оригінал заяви ОСОБА_1 від 02.09.16р. про відкриття виконавчого провадження не повертався.

Проте, 03.11.16р. ОСОБА_1 при отриманні по пошті від орану ДВС рекомендованого листа №686, стало відомо, що повторно ОСОБА_3 і ще й начальником органу ДВС повертається повторно предявлена 27.10.16р. ухвала суду від 02.09.16р., яка первісно була повернута 02.09.16р.

Але дія із повернення 27.10.16р. ухвали не оформлена постановою. Проте є очевидним, що є рішення про повернення документа без прийняття до виконання.

В тому рішенні про повернення документа без прийняття до виконання, як видно із повідомлення від 27.10.16р. №133 12 про розгляд заяви від 27.10.16р., як і в постанові якою 02.09.16р. протиправно було відмовлено у відкритті виконавчого провадження (відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП № 52106042 про примусове виконання ухвали № 367/3426/15-ц, виданої 02.09.2016 року Ірпінським міським судом Київської області, вказано що ухвала від 02.09.16р.:

1) не містить заходів примусового виконання, визначених станом на 02.09.16р. Ст.32 Закону «Про виконавче провадження» 1999р. із змінами,

2) не містить сторін виконавчого провадження, а саме стягувана,

3) не містить відмітки про дату набрання чинності, та строк її предявлення,

4) винесена на підставі ст.137 ЦПК України і вказано, що ухвалою від 12.10.16р. щодо скарги суд не встановив жодного порушення з боку державного виконавця, що 17.10.16р. та ухвала оскаржена в апеляційний суд, отже субєкти оскарження із посиланням на НПК до ст.137 ЦПК України вважають недоцільним органу ДВС виконувати ані приписи ст.389 ЦПК України, бо ухвала від 12.10.16р. ще не набрала чинності, ані загальнообовязкову ухвалу суду від 02.09.16р., яка набрала чинності в момент и проголошення.

З діями і рішенням субєктів оскарження скаржник не погоджується та зазначає,що при здійсненні правосуддя з метою забезпечення єдності судової практики разом з нормами національного законодавства суди мають застосовувати і норми міжнародних договорів. Зокрема, відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди України зобовязані застосовувати Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

Основним завданням єдиної судової практики має бути створення належних правових умов для законного вирішення справ та забезпечення принципу верховенства права. Водночас беззаперечним є факт, що в Україні потрібно використовувати прецедент, як джерело права, адже на сьогодні забезпечення єдиної судової практики в цілому сприятиме розвитку правової системи України. Оскільки прецедент не характерний для нашої правової системи, єдність судової практики має бути втілена в рішеннях, які виносяться судом задля підвищення суспільної довіри до суду. У багатьох європейських країнах судова практика є сталою та зрозумілою, що безумовно тільки підвищує суспільну довіру до судової гілки влади. При цьому завдяки забезпеченню єдності судової практики реалізується конституційний принцип рівності всіх громадян перед законом і судом.

Скаржник зазначає,що 22.06.12 року в рамках справи №4-с-29/12 за скаргою ОСОБА_2 та інших на постанову держвиконавця ОСОБА_5 про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання ухвали суду, винесеної в порядку ст.137 ЦПК України, Соломянський райсуд м. Києва виніс ухвалу, яку без змін залишив Апеляційний суд м. Києва 04.09.12р., якою скасовано рішення держвиконавця ОСОБА_5

Враховуючи викладені норми права 22.06.12р. Соломянський райсуд м. Києва, і Апеляційний суд м. Києва 04.09.12р. не змогли погодитися із твердженням державного виконавця Бялого М. Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві, а тому і вони не можуть погодитися із позицією ОСОБА_4, ОСОБА_3 І

Враховуючи викладене,має бути визнано протиправним рішення субєктів оскарження про яке йдеться у повідомленні від 27.10.16р. і повторні дії ОСОБА_3 із повернення повторно предявленої ухвали також мають бути визнані протиправними, останнє доводимо наступним.

Субєкт оскарження ОСОБА_3 і 02.09.16р., і 27.10.16р. фактично наводила як мотив в обгрунтування кожного з двох своїх рішень положення п.7 ч.4 Закону «Про виконавче провадження», що діє з 05.10.16р. тоді, як цей Закон не мав юридичної сили 02.09.16р.

Виходячи з приписів п.9 ч.4 Закону «Про виконавче провадження», що діє з 05.10.16р., і ОСОБА_4, і ОСОБА_3 всупереч судовій практиці фактично застосували 27.10.16р. до ухвали від 02.09.16р. і положення цього п.9 , що діє з 05.10.16р., але у сукупності із положеннями ст.32 Закону «Про виконавче провадження» 1999р. із змінами (в редакції від 2011р.), оскільки навели позицію науковців з науково-практичного коментаря до ст.137 ЦПК України.

Субєкти оскарження не навели ані 02.09.16р. у постанові, ані 27.10.16р. назву і номер Закону України, який би передбачав, що ухвали, винесені судом в порядку ст.137 ЦПК України, бо винесення такої категорії ухвал є обовязком суду, не відноситься до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою, замість цього зіслалися на науково-практичний коментар до ст.137 ЦПК України не назвавши актора (авторів) цього НПК.

На ухвалі від 02.09.16р. суд відповідно до ст.210 ЦПК України не зобовязаний поряд із вказівкою на те, що ухвала оскарженню не підлягає, зазначати і те, що ухвала є чинною з моменту проголошення, та не зобовязаний суд вказувати на строк предявлення ухвали з огляду на строк розгляду справи, передбачений ст.157 ЦПК України, так як ухвала мала бути виконана з огляду на судовий виклик 12.10.16р., а на сьогодні має бути виконана до 06.12.16р., а не через 360 днів. Отже строк предявлення ухвали з огляду на строк її виконання не є актуальним.

Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження на 02.09.16р. було невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону (пункт 6 частини першої статті 26 Закону).

Відповідно до п.6 ч. 4 Закону, що діє з 05.10.16р., виконавчий документ повертається стягувану органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання якщо виконавчий документ, виданий починаючи з 05.10.16р. не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею 4.

Субєкти оскарженні не зіслалися ні на ст.26 Закону 1999р., адже цією нормою права, що вже не діє, субєкти оскарження не можуть керуватися, ні на п.6 ч. 4 Закону, що діє з 05.10.16р., оскільки цей Закон від 02.06.16р., що діє з 05.10.16р., немає зворотньої сили.

Вони вважають, що у спірних правовідносинах наявність у виконавчому документі (ухвалі) заходів примусового виконання рішення передбачають здійснення виконавчого провадження як такого. Наразі, як вбачається, ухвала передбачає такий захід примусового характеру як витребування даних (документів ) в СТ «Бучанка» і зобовязання надати суду.

Скаржник зазначила, що заявник (стягувач) позбавлений права звернутися до суду із заявою про встановлення порядку і способу виконання судового рішення від 02.09.16р. та іншого на підставі ст. 373 ЦПК України, оскільки відсутні обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність витребуваних даних, стихійне лихо тощо).

Стаття 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачала 02.09.16р. перелік підстав при яких державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Пунктом 8 цього Закону, на який посилалася ще 02.09.16р. державний виконавець, було передбачено, що державний виконавець може відмовити і при наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Отже і 27.10.16р. ОСОБА_3, до якої приєднався ОСОБА_4, фактично вважає, що Законом, але для них невідомо яким, виключено здійснення виконавчого провадження з виконання ухвали, винесеної у порядку ст.137 ЦПК України при тому, що на момент винесення ухвали статтею 32 Закону «Про виконавче провадження» від 1999р. із змінами, було передбачено заходи примусового виконання рішень якими були:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувану певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

А отже вищевказані заходи примусового виконання рішень, які застосовувалися при виконанні виконавчих документів після відкриття провадження, ні в ніякому разі не можуть бути застосовані підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження 02.09.16р., або підставою для повернення ухвали стягувану органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання.

Державний виконавець і начальник органу ДВС посилаючись 27.10.16р. на припущеннях щодо відсутності на їх думку у виконавчому документі - ухвалі заходів примусового виконання рішення, фактично вказав на невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону, хоча цією статтею 18 такі вимоги до виконавчого провадження не передбачено, а ст.4 Закону, що діє з 05.10.16р. не може бути застосована до ухвали від 02.09.16р. і суд в ухвалі таку дату п винесення як от 02.09.16р. не може виправити на будь-яку іншу дату після 05.10.16р.

На момент винесення ухвали був передбачений механізм виконання таких ухвал в ч.2 ст.75 Закону «Про виконавче провадження» 1999р. із змінами . Так у разі невиконання вимог без поважних причин державний виконавець накладав на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Законам не пізніше пяти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряв стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносив подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом (ст.382 КК України). При цьому на боржника повторно накладався штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону .

Таким чином загальні умови виконання рішення (ухвали), за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії передбачені ст.75 Закону «Про виконавче провадження» і у цій статті не вказано, що за кожним рішенням суду боржник може вчинити лише одну певну дію, а саме одну з тих, що визначена, як вважає ОСОБА_3, що була у ст.32 Закону.

Щодо відсутності імені стягувана в ухвалі, імен (найменувань) сторін виконавчого провадження у резолютивній частині ухвалі і посилань субєктів оскарження на ч.2 ст.18 Закону 1999р. із змінами відповідно до якої у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

То ці положення стосувалися виключно виконавчого листа суду , оскільки та ч.2 ст.18 Закону «Про виконавче провадження» 1999р. із змінами повязана із ч.2 ст.368 ЦПК України.

А відповідно до ч.2 ст.368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом, або зазначити, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Скаржник просить розглянути скаргу у десятиденний строк, встановити обґрунтованість даної скарги та задовольнити вимоги скарги,

Оскаржені до суду дії субєктів оскарження: ОСОБА_3, як державного виконавця, і ОСОБА_6, як начальника Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, із повернення ухвали Ірпінського міського суду від 02.09.16р. №367/3426/15-ц про витребування доказів і зобовязання подати в суд докази (дані), визнати неправомірними, рішення субєктів оскарження: ОСОБА_3, як державного виконавця, і ОСОБА_6, як начальника Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, про повернення стягувачеві ухвали від 02.09.16р. №367/3426/15-ц про витребування доказів і зобовязання подати в Ірпінський міським суд докази (дані) , визнати неправомірним і скасувати його,

Зобов'язати державного виконавця, начальника Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області задовольнити вимогу заявника ОСОБА_1, заявлену у первісній заяві від 02.09.16р. про відкриття виконавчого провадження та у повторній заяві від 27.10.16р., що усуне порушення права ОСОБА_1 на примусове виконання до 06.12.16р.ухвали Ірпінського міського суду від 02.09.16р. №367/3426/15-ц про витребування доказів у СТ «Бучанка» і зобовязання подати в суд докази (дані) у судове засідання, призначене на 06.12.16р.

Покласти на орган державної виконавчої служби судові витрати, пов'язані з розглядом скарги.

Скаржник ОСОБА_1К та її представник ОСОБА_2С у судовому засіданні скаргу підтримали та просили її задовольнити.Також просили стягнути із субєктів оскарження витрати,понесені ними на прибуття у судові засідання по даній справі.Також ОСОБА_2С просила винести окрему ухвалу на адресу суб»єктів оскарження,поскільки ними систематично порушуються вимоги закону.

Субєкт оскарження ОСОБА_3І у судовому засіданні скаргу не визнала,просила відмовити у скарзі, поскільки ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 12.10.2016р ними оскаржена,справа перебуває у апеляційному суду Київської області,де винесено ухвалу про надання їм недоліків .По заяві ОСОБА_1К від 27.10.16р окреме рішення не приймалось,а відповідно до Закону України «Про виконавче провадження від 05.10.15р ОСОБА_1К було направлено повідомлення про повернення документа без прийняття до виконання. Вважає дії з повернення без виконання ухвали суду від 02.09.16р правомірними.

Субєкт оскарження начальник відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції ОСОБА_4 у судове засідання не з»явився,до суду надійшли письмові заперечення на скаргу.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу,дослідивши письмові докази по справі,вважає скаргу такою,що підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст.. 383 ЦПК України «Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають,що рішенням,дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення,ухваленого відповідно до цього Кодексу,порушено їх права чи свободи».

У судовому засіданні було встановлено, що у провадженні Ірпінського міського суду Київської області на розгляді перебуває цивільна справа № 367/3426/15-ц.

В рамках даної справи,згідно клопотання представника ОСОБА_1ОСОБА_7С Ірпінським міським судом Київської області 02.09.2016р було винесено ухвала про витребування доказів та зобовязання подати їх до суду,що стверджується копією вказаної ухвали суду (а.с.23).

Також,у судовому засіданні було встановлено,що 02.09.2016р ОСОБА_1К звернулась до начальника відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції ОСОБА_4П із заявою про відкриття провадження з примусового виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 02.09.2016р,що стверджується копією вказаної заяви (а.с. 22).

Постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження від 02.09.2016р державним виконавцем Лемберською О.І було відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Ірпінського міського суду від 02.09.16р,що стверджується копією вказаної постанови (а.с. 24).

Дану постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 02.09.2016р ОСОБА_1К та ОСОБА_2С оскаржила до Ірпінського міського суду і ухвалою від 12.10.2016р скарга була задоволена частково,було визнано протиправними дії державного виконавця Лемберської О.І з відмови у відкритті виконавчого провадження,визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Лемберської О.І про відмову у відкритті виконавчого провадження від 02.09.16р,що стверджується копією вказаної ухвали суду (а.с.25-27).

Також,у судовому засіданні було встановлено,що не погоджуючись із ухвалою Ірпінського міського суду від 12.10.2016р, начальник відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції ОСОБА_4П 18.10.2016 р подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду,ухвалою судді апеляційного суду Київської області Волохова Л.А від 28.10.2016р апеляційну скаргу начальника відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12.10.2016р залишено без руху та надано строк для усунення недоліків,який не може перевищувати 30 днів з дня отримання копії ухвали суду.Наведені обставини справи стверджуються копією вказаної ухвали суду.

Крім того,у судовому засіданні було встановлено,що 27.10.2016р ОСОБА_1К повторно звернулась в Ірпінський міський відділ ДВС ГТУЮС у Київській області із заявою про відкриття виконавчого провадження,відповідно до якої просила відкрити виконавче провадження з виконання ухвали Ірпінського міського суду від 02.09.2016р (а.с. 28).

Однак, 27.10.2016р державний виконавець відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області ОСОБА_3 та начальник відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції ОСОБА_4 повернули заявнику оригінал ухвали Ірпінського міського суду від 02.09.2016р із повідомленням про повернення документа без прийняття до виконання, що стверджується копією вказаного повідомлення(а.с.29-31).

Як вбачається зі змісту вказаного повідомлення,оригінал ухвали Ірпінського міського суду від 02.09.2016р було повернуто заявнику без прийняття до виконання відповідно до ч 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження,який набрав чинності 05.10.2016р

. «Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк предявлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ предявлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Повертаючи ухвалу Ірпінського міського суду від 02.09.2016р без виконання, державний виконавець Лемберська О.І та начальник відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції ОСОБА_4П у своєму повідомленні від 27.10.2016р не зазначили з яких конкретно підстав,передбачених ч 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження заявнику було повернуто ухвалу без прийняття до виконання.

Як вбачається зі змісту повідомлення,а також у судовому засіданні державний виконавець Лемберська О.І посилалась на ті обставини,що ними оскаржено ухвалу Ірпінського міського суду від 12.10.2016р.Однак дана обставине не є підставою,передбаченою ч 4 ст 4 Закону України «Про виконавче провадження» для повернення ухвали суду без прийняття до виконання.Оскарження ухвали Ірпінського міського суду від 12.20.2016р не позбавляє права заявника повторно звернутись до відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції із заявою про відриття виконавчого провадження .Закон України «Про виконавче провадження» у попередній редакції і у редакції ,який набрав чинності 05.10.16р,не обмежує права заявника на повторне звернення до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи викладені обставини,суд визнає незаконними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області ОСОБА_3 та начальника відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції ОСОБА_4 щодо повернення 27.10.2016р без прийняття до виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 02.09.2016р про витребування доказів та зобов»язання подати їх до суду.А також суд зобов»язує державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.10.2016р про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 02.09.2016р по справі № 367/3426/15-ц про витребування доказів та зобов»язання подати їх до суду.

Щодо інших вимог скаржника,а саме в частині визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_3І та ОСОБА_4П про повернення ухвали суду від 02.09.2016р про витребування доказів,то суд вважає дані вимоги безпідставними та такими,що не підлягають до задоволення.

В частині вимог представника ОСОБА_2С про винесення окремої ухвали на адресу суб»єктів оскарження,то суд не вбачає підстав для винесення окремої ухвали.

Не підлягають до задоволення і вимоги скаржника ОСОБА_1К та її представника ОСОБА_2С в частині відшкодування їм судових витрат,понесених ними для прибуття у судові засідання під час розгляду даної справи,поскільки суду не було надано відповідних доказів понесення ними вказаних витрат.Представником ОСОБА_2С були надані до суду та судом приєднані до справи квитки (а.с.17-21),а також квиток на поїзд Полтава-Київ ,дата відправлення 22.11.2016р,два квитки на автобус та товарний чек на 79,80гр.Однак із наданих доказів не вбачається,що зазначені витрати представником ОСОБА_2С та скаржником були понесені саме у зв»язку із розглядом даної справи.Тому суд відмовляє скаржнику та її представнику у вимогах про відшкодування судових витрат.

Керуючись ст.383-389 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області ОСОБА_3 та начальника відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції ОСОБА_4 щодо повернення 27.10.2016р без прийняття до виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 02.09.2016р про витребування доказів та зобовязання подати їх до суду.

Зобовязати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.10.2016р про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 02.09.2016р по справі № 367/3426/15-ц про витребування доказів та зобовязання подати їх до суду.

В іншій частині скарги ОСОБА_1 відмовити.

З мотивованою ухвалою суду учасники процесу зможуть ознайомитись не пізніше 5 днів з моменту розгляду даної справи.

Ухвала суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 5 днів.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала,якщо її не скасовано,набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_8