Справа 431/5467/16-ц
Провадження 2/431/1726/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Колядова В.Ю.,

за участі секретаря Хорольської І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держава України разом із матірю, без згоди та супроводу батька,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держава України разом із матірю, без згоди та супроводу батька.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 посилається на те, що з 21 червня 2003 року по 1 грудня 2006 вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 Від даного шлюбу вони мають спільну дитину ОСОБА_3, який народився 22 жовтня 2003 року. Після одруження вона з ОСОБА_2 прожила разом сімєю всього 1,5 років, в кінцевому результаті спільне життя з відповідачем не склалося та призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, на даний час шлюб між нами розірваний, з ОСОБА_2 вона не підтримуємо ніяких відносин, дитина проживає з нею, знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Вона одна піклується про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає, та і взагалі не підтримує з сином ніяких звязків. Згідно рішення Свердловського міського суду Луганської області від 19.07.2006 року ОСОБА_2 зобовязаний сплачувати аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина, але відповідач нічого не сплачує і нічим не допомагає. По факту несплати аліментів у відношенні нього було порушене кримінальне провадження за ч.1 ст.164 КК України, але і це нічого не дало, він продовжує ігнорування свого сина. Більш того, відповідач безпідставно чинить перешкоди їй у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд їхнього сина ОСОБА_3 за кордон для відпочинку та оздоровлення останнього. Водночас, їх син часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на його духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Але не зважаючи на це, їй колишній чоловік ОСОБА_2, безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька неповнолітнього ОСОБА_3, шкодить його інтересам та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав повністю.

У звязку з чим суд на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Свердловського міського управління юстиції Луганської області, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 01 грудня 2006 року.

Згідно з копією свідоцтва про народження, виданого відділом РАГС Свердловського міського управління юстиції Луганської області 04 листопада 2003 року, ОСОБА_3 народився 22 жовтня 2003 року, батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

На підставі п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі предявлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно із п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Проїзний документ дитині видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки, або до досягнення нею 18-річного віку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

На підставі викладеного та керуючись п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та вїзду в Україну громадян України», ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держава України разом із матірю, без згоди та супроводу батька - задовольнити.

Надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасові, неодноразові поїздки за межі держави Україна разом з матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну свого сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на строк до досягнення ОСОБА_3 вісімнадцятирічного віку, а саме з 16 листопада 2016 року по 22 жовтня 2021 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Ю. Колядов