АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6840/16 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8, треті особи: Святошинська районна у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Святошинська районна у м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкоду у користуванні житловим приміщенням.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8, треті особи: Святошинська районна у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Святошинська районна у м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником особового рахунку квартири АДРЕСА_1 згідно ордеру № НОМЕР_1 від 26 січня 1965 року на сім'ю з п'ятьох чоловік на право заняття трьох кімнат, жилою площею 41,66 кв.м. Житловий будинок належить КП «ДУОЖФ Святошинського р-ну м. Києва». На даний час, в спірній квартирі зареєстровані четверо осіб: він, відповідачка ОСОБА_6, яка є його онукою та її неповнолітні діти - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Починаючи з 2004 року, відповідачка з дітьми без поважних причин не користуються спірною квартирою. Вона та її неповнолітні діти фактично мешкають з її чоловіком - ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2. Відповідачка рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2009 року та від 20 липня 2011 року була вселена в спірну квартиру, як самостійно так і з дітьми, а йому відмовлено в задоволенні позову про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням. З часу вселення відповідачки у спірну квартиру, вона не цікавиться жилим приміщенням, де зареєстрована з дітьми, перешкод в користуванні житлом він не чинив, не змінював вхідні двері та замки до них, її особистих речей та речей її дітей в спірній квартирі немає, він самостійно несе витрати по оплаті комунальних послуг, утримання прибудинкової території, остання не цікавиться жилим приміщенням, потреби в ньому не має, оскільки постійно мешкає у свого чоловіка. У зв'язку з тим, що відповідачка з дітьми без поважних причин не користуються спірним жилим приміщенням більше шести місяців, він звернувся до суду з даним позовом про визнання відповідачки та її дітей такими, що втратили право користування житловим приміщення.

Відповідачка ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, посилаючись на те, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2009 року її вселено у квартиру АДРЕСА_1. Даним рішенням встановлено, що ОСОБА_9 в січні 2007 року зробив заміну замка, не надав їй ключі від вхідних дверей, чим чинить перешкоди в користуванні спірною житловою площею. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20липня 2011 року, задоволено її зустрічний позов про вселення її малолітніх дітей до спірної квартири, яке залишено без змін рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25 квітня 2013 року. В листопаді 2013 року, вона звернулась до суду з позовом про виділення їй з дітьми в користування кімнати у спірній квартирі, площею 17,3 кв.м. та 11,6 кв.м., а ОСОБА_9 - кімнату, площею 10,8 кв.м., для укладення окремого договору найму, а ОСОБА_9 звернувся із зустрічним позовом про вселення його дружини ОСОБА_11 та виселення її, ОСОБА_6, та її дітей, як тимчасових жильців. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року, в задоволенні основного та зустрічного позову відмовлено. Зазначила, що на даний час, відповідач продовжує чинити перешкоди в користуванні квартирою і не допускає її з дітьми в спірну квартиру, замінивши верхній замок в дверях. На підставі наведеного, позивачка за зустрічним позовом просить ухвалити рішення, яким задовольнити її зустрічний позов, вселити її з дітьми в спірну квартиру, та зобов'язати ОСОБА_9 не чинити перешкоди в користуванні спірною квартирою.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8, треті особи: Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкоду у користуванні житловим приміщенням відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник позивача та відповідач подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5 у повному обсязі, а рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 залишити без змін, мотивуючи тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач не надав доказів на обґрунтування своїм вимог щодо не проживання відповідачки у спірній квартирі понад шість місяців. Як свідчать матеріали справи відповідачка штучно створила житлові спори з метою підтвердження своєї зацікавленості на спірне житло. Разом з тим, такі прояви не свідчать про її намір користуватися спірною квартирою, оскільки вона разом зі своєю сім′єю з 2000 року постійно проживає в іншій квартирі, що підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов, а також медичними довідками.

У поданій скарзі відповідачка порушує питання про зміну рішення суду першої інстанції. В частині зустрічних позовних вимог просила суд апеляційної інстанції позов задовольнити, а в частині первісного позову рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції не надана оцінка письмовим доказам, які є в матеріалах справи: заяви до міліції, прокуратури, звернення до ЖЕКу, які свідчать про перешкоджання ОСОБА_5 в користуванні спірною квартирою. Також суд не звернув уваги на договір, який укладений між нею та Комунальним підприємством по утриманню житлового фонду щодо надання послуг з утримання будинку та прибудинкових територій. Крім того, свідченнями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтверджується той факт, що ОСОБА_5 чинить їй перешкоди у користуванні квартирою.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_13 підтримали доводи апеляційної скарги, поданої від свого імені. Апеляційну скаргу ОСОБА_6 просили відхилити. Відповідач та її представник ОСОБА_14 просили задовольнити скаргу, подану від свого імені, апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 просили відхилити. Треті особи: Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, а скаргу ОСОБА_6 слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебувають у родинних відносинах, остання приходиться онукою ОСОБА_5

На підставі рішення виконкому від 02 січня 1965 року ОСОБА_5 було видано ордер № НОМЕР_2 від 26 січня 1965 року на право зайняття 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1) на склад сім′ї із п′яти осіб (а.с.3 том 1).

Згідно довідки по формі № 3 філії № 814 Комунального підприємства Дирекції з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м . Києва від 27 жовтня 2014 року в квартирі АДРЕСА_1 є зареєстрованими наступні особи: ОСОБА_5 (власник особового рахунку), ОСОБА_6 (онука), ОСОБА_7 (праонук), ОСОБА_8 (правнука) (а.с.4 том 1).

ОСОБА_6 в даному приміщенні зареєстрована з 04 січня 1996 року. Діти ОСОБА_6 - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 з 05 жовтня 2006 року, дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 - з 10 грудня 2009 року.

Квартира АДРЕСА_1 не приватизована.

Сторонами не заперечувався факт вселення та проживання ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 з 1996 року за згодою наймача ОСОБА_5, як члена його сім′ї.

З матеріалів справи вбачається, що 17 лютого 2009 року Святошинським районним судом вирішено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про вселення, усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселено ОСОБА_6 в спірну квартиру. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовлено (а.с.74-75 том 1). Факт виконання ОСОБА_5 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2009 року про вселення ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1 відбувся 26 квітня 2012 року, що підтверджується актом державного виконавця та не заперечується сторонами (а.с. 48 том 1).

В подальшому, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 квітня 2013 року, в задоволенні вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовлено, позов ОСОБА_6 про вселення та усунення перешкод в користуванні жилим приміщення - задоволено частково, вселено в спірну квартиру малолітніх дітей ОСОБА_7, та ОСОБА_8, (а.с.76-81, 82-83том 1).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про виділення в користування кімнат і зміну договору найму - відмовлено. Також відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про вселення члена сім'ї наймача ОСОБА_11 і усунення перешкод в користуванні квартирою - відмовлено (а.с.84-85 том 1).

Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року - залишено без змін (а.с.86-87 том 1).

Вирішуючи спір про визнання члена сім'ї наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до вимог статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку - стаття 72 ЖК України.

Встановивши у ході розгляду справи, що з дати ухвалення останнього рішення, яким вирішено спір між сторонами щодо користування спірним приміщенням, яке вступило в законну силу 12 серпня 2014 року, до звернення ОСОБА_5 в суд з даним позовом (22 листопада 2014 року) не пройшло чотирьох місяців, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, позивач не довів поважності причин відсутності відповідача у спірній квартирі понад установлені статтею 71 ЖК УРСР строки, що є підставою для відмови в задоволенні основного позову.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи, дослідженим в судовому засіданні доказам та вимогам закону.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що з 1996 року ОСОБА_6 за згодою дідуся ОСОБА_5 вселилась та проживала в квартирі АДРЕСА_1, як член його сім′ї. Цього ж року була зареєстрована в даному приміщенні. Після народження дітей вона зареєструвала їх на даній жилій площі: сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 05 жовтня 2006 року, дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 - з 10 грудня 2009 року.

Із установлених обставин у рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2009 року вбачається, що у 2007 році позивач ОСОБА_5 змінив замок на вхідних дверях і не передав ключа відповідачці ОСОБА_6 Даним рішенням вселено ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2011 року, залишеним без ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 квітня 2013 року, вселено в спірну квартиру малолітніх дітей ОСОБА_6 - ОСОБА_7, та ОСОБА_8, (а.с.76-81, 82-83том 1).

Виконання судового рішення про вселення ОСОБА_6 в спірну квартиру відбулося 26 квітня 2012 року. Із акту державного виконавця встановлено, що рішення суду виконано боржником в самостійному порядку, надано ОСОБА_6 безперешкодний доступ до квартири та передані ключі від вхідних дверей (а.с. 48 том 1).

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечувалось, що після вселення у квартиру у квітні 2012 року ОСОБА_6 здійснювала прибирання, привозила дитячі речі та нову шафу, однак в квартирі не проживала.

Відмовляючи в задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 не надано належних та допустимих доказів, що відповідач ОСОБА_5 дійсно перешкоджає їй з дітьми проживати у спірній квартирі.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає як фактичним обставинам справи, так і нормам процесуального та матеріального права.

Як пояснила у ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_6, що після вселення у спірну квартиру 26 квітня 2012 року дідусь у червні 2012 року знову змінив замки у вхідних дверях, ключів їй не надав і не дозволяв увійти до квартири, посилаючись на те, що він оскаржив рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2009 року, яким її вселено у спірну квартиру, а тому допоки судове рішення не вступить в законну сили, він не дозволить їй разом з дітьми проживати в квартирі. Спроба у квітні 2013 року ОСОБА_6 поговорити з дідусем з приводу проживання у спірній квартирі закінчилась конфліктом та викликом міліції, відкриттям кримінального провадження від 04 квітня 2013 року відносно ОСОБА_5 (а.с. 27 том 2).

На підтвердження своїх вимог щодо створення перешкод у користуванні квартирою зі сторони ОСОБА_5 позивач надала письмові докази.

Із звернень до начальника Святошинського РУ ГУ МВС України від 14 вересня 2012 року, від 27 березня 2013 року, до прокуратури Святошинського району м. Києва від 24 січня 2014 року, 07 травня 2014 року вбачається, що вона повідомляла правоохоронні органи про те, що не може потрапити до спірної квартири для проживання, цьому продовжує перешкоджати її дідусь - ОСОБА_5, який до того ж погрожує насильством (а.с. 95-100, 145-146, 147-148 том 1). Звертаючись до начальника філії № 814 від 19 березня 2014 року ОСОБА_6 повідомляла про вимушене місце проживання за іншою адресою (а.с. 149 том 1).

Також обставини не проживання ОСОБА_6 з неповнолітніми дітьми в спірній квартири через те, що їй чиняться перешкоди у користуванні квартирою встановлені у рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року ( а.с. 84-85 том 1).

Захищаючи свої житлові права та права своїх дітей позивач ОСОБА_6 у листопаді 2013 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про виділення в користування житлових кімнат і зміну договору найму, у грудні 2014 року про вселення її та її неповнолітніх дітей. Також просила врахувати проведення нею оплати за житлово-комунальні послуги спірної квартири, надавши відповідні квитанції та підписаний з нею договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 72-73, 91-93, 105, 127-129 том 1).

У зв'язку з наведеним позивач просила поновити її та дітей порушене право на користування зазначеною вище квартирою, зобов'язати відповідача усунути їй та дітям перешкоди у користуванні квартирою та вселити її та дітей до квартири.

Судова колегія вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що після виконання судового рішення про вселення ОСОБА_6 в спірну квартиру, яке відбулося 26 квітня 2012 року, остання фактично не проживала в ній, оскільки відповідач ОСОБА_5 знову змінив замки у вхідних дверях квартири та не пускає її та дітей до квартири, чим унеможливив доступ до помешкання та речей, що знаходяться у ньому.

Відповідно до частин першої, другої статті 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом статті 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Отже, малолітні діти мають право на проживання у квартирі, де проживає їх батько. Цим самим захищається права малолітніх дітей.

Встановивши при розгляді справи, що позивач ОСОБА_6 та її неповнолітні діти мають право нарівні з наймачем ОСОБА_5 проживати та користуватися квартирою АДРЕСА_1, однак відповідач ОСОБА_5 чинить позивачці та її дітям перешкоди у користуванні спірною квартирою, змінивши замки в ній, колегія суддів приходить до висновку про задоволення зустрічних вимог ОСОБА_6 про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням.

За таких обставин рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині вимог нового рішення, яким слід вселити ОСОБА_6 та двох неповнолітній дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8 в квартиру АДРЕСА_4, усунувши перешкоди у її користуванні. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 - відхилити. Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про вселення скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким вселити ОСОБА_6 та двох неповнолітній дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8 в квартиру АДРЕСА_4, усунувши перешкоди у її користуванні. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: