АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/1528/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Цвинтарна Т.М.
Провадження № 22-ц/789/1406/16 Доповідач - Демкович Ю.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 р.

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Козак І. О., Хома М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2, ОСОБА_3

про виселення з житлового будинку,

УСТАНОВИЛА:

31.10.16 ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 20.10.16, вважаючи, що воно поставлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити та виселити відповідачів з її будинку.

Порушення вбачає в тому, що судом не в повному обсязі досліджено обставини справи та невірно встановлено правовідносини, які виникли між сторонами.

Зазначає, що суд не звернув уваги на ту обставину, що відповідачі по справі не відносяться до кола членів її сім'ї, жодних договорів у відповідності до ст. 158 ЖК України між сторонами не укладалось.

Указує, що судом не встановлено достатніх правових підстав набуття відповідачами права на майно та факт їх державної реєстрації, а відтак, останні не набули самостійного права на спірне житло з підстав, передбачених законом.

На думку позивача, судом не здобуто жодних доказів проведення відповідачами благоустрою спірного житла.

Зазначає, що висновки суду про недоведеність позивачем факту руйнування спірного будинку відповідачами не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_3 в судовому засіданні 04.10.16 визнала факт демонтажу підлоги у будинку, й та обставина, що відповідачі з часу подачі до суду позову систематично допускали заборгованість по сплаті комунальних платежів.

Щодо порушення норм матеріального права, то вказує, що суд першої інстанції помилково не застосував положень ст.ст. 319, 321, 379, 383 ЦК України, ст.ст. 64, 116, 150 ЖК УРСР, які передбачають усунення перешкод власнику в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення відповідачів із житлового будинку, й що суд не звернув уваги на те, що вона вправі вимагати як власник майна усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Рішенням Гусятинського районного суду від 20.10.16 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1

У суді апеляційної інстанції позивач та її представник підтримали скаргу, пославшись на мотиви, викладені в ній.

Як підставу звернення з вимогами до відповідачів зазначили потребу власника (позивача) в житлі, яким є спірний будинок.

Відповідачі та їх представник скаргу не визнали, рішення суду першої інстанції просили залишити без змін.

Заслухавши учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, колегія суддів вважає, що рішення суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів того факту, що відповідачі систематично руйнують жиле приміщення, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, оскільки звернувся з вимогами про виселення останніх на підставі ч.1 ст.116 ЖК України, так само не довів самоправного зайняття ними спірного приміщення (ч. 3 ст.116 ЖК України), так як відповідачі по справі у 2013 році поселилися в спірний житловий будинок з дозволу позивачки і продовжують проживати в ньому, користуватися ним по даний час, про що позивачу було відомо.

Із такими висновками колегія суддів погоджується.

Установлено, що позивач успадкувала спірний будинок АДРЕСА_1 за заповітом після спадкодавця ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 Із заявою про прийняття спадщини позивач звернулася до нотаріуса 26.03.15, свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане їй 07.06.16.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1, 3 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті й, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини у даному випадку є день смерті спадкодавця ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1

У силу ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Тобто, спірний будинок належить позивачу із 09.09.12.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.01.13 між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено усний договір купівлі-продажу спірного будинку, підтвердженням чого є письмова розписка останнього, у якій він вказав, що купує будинок за 1900,00 дол. США. із розстрочкою платежу щомісячно по 1600,00 грн.

На виконання умов договору 15.01.13 року даним відповідачем передано позивачу 5500,00 грн., 21.01.13 - 1100,00 грн., 13.02.13 - 1100,00 грн., 16.02.13 - 500,00 грн., 12.03.13 - 1000,00 грн., 12.04.13 - 1000,00 грн., 17.05.13 - 700,00 грн., 13.06.13 - 1600,00 грн., 14.08.13 - 1000,00 грн., 22.08.13 - 2000,00 грн.

Дані обставини визнані сторонами спору й в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню (є доведеними).

Окрім цього, позивач не заперечує, що після домовленостей про продаж будинку та часткового отримання коштів вона дала згоду (дозвіл) на поселення відповідачів у спірне житло, що також не підлягають доказуванню.

У будинку сім'я відповідачів проживає без реєстрації.

У свою чергу позивач із сім'єю зареєструвалася у житлі 16.06.16.

Судом першої інстанції встановлено, й чого не заперечується сторонами, що позивачка у ньому не проживала та не проживає. До серпня 2016 року оплату за спожиті послуги з газопостачання та електропостачання житлового будинку проводили відповідачі.

Аналізуючи обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність вимог позивача щодо виселення відповідачів із підставі, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 116 ЖК УРСР, так як відповідачі вселені у спірне житло зі згоди позивача й доказів самоправного зайняття ними цього приміщення ОСОБА_1 не надано.

Також відсутні докази систематичного руйнування відповідачами жилого приміщення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачі не набули статусу наймачів спірного даного житла (ст. ст. 63,64,66 ЖК України).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зі змісту позовної заяви судова колегія робить висновок, що ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог про виселення відповідачів окрім ст. 116 ЖК УРСР послалася й на положення ЖК УРСР, яка передбачає виселення осіб на вимогу власника житла, якому приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї.

Однак позивачем не надано жодних доказів на підтвердження доводів про те, що він попереджав відповідачів про це та час, на протязі якого була висунута така вимога.

Із правовідносин, які склалися між сторонами спору, вбачається договір купівлі-продажу спірного будинку, за яким відповідачі фактично виконали свої зобов'язання по оплаті вартості майна, а позивач ухиляється від його належного оформлення.

У силу ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Законних підстав для виселення відповідачів позивачем не наведено, тому рішення суду першої інстанції є правомірним.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно оцінені зібрані докази, та вірно застосовані норми матеріального права й підстав для задоволення скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Ю.Й. Демкович