АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2088/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу прокуратури Черкаської області на заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 липня 2016 року у справі за позовом заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаського Національного Університету імені ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за надані освітні послуги, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаського національного університету імені ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за надані освітні послуги в сумі 11 345 грн. 51 коп. за угодою № 581/13 від 30.08.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовуючи тим, що згідно наказу ректора Черкаського національного університету ім. Богдана Хмельницького ОСОБА_8 № 260-с від 25.08.2013 року ОСОБА_9 зараховано до складу студенів першого курсу денної форми навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем „бакалавр за напрямом підготовки „туризм з 01.09.2013 року на місця, що фінансуються за рахунок фізичних осіб за результатами конкурсного відбору.

Разом з тим, 30.08.2013 між Черкаським національним університетом ім. Богдана Хмельницького в особі ректора ОСОБА_8 та ОСОБА_7 укладено договір № 581/13 про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг Черкаським національним університетом ім. Богдана Хмельницького, згідно якого ОСОБА_7 є замовником освітніх послуг для ОСОБА_9

Згідно п. 3.1. Договору ОСОБА_7 зобовязана була своєчасно вносити плату за отримані ОСОБА_9 освітні послуги в розмірах та у строки, що передбачені договором.

Відповідно до п.п. 4.2-4.3 Договору загальна вартість освітньої послуги становить 54 800 грн. ОСОБА_10 освітніх послуг, тобто ОСОБА_7, зобовязана вносити плату за освітні послуги помісячно.

Наказом ректора Національного університету ім. Богдана Хмельницького ОСОБА_11 № 37-с від 09.02.2015 р. ОСОБА_9 відраховано зі складу студентів 2 курсу денної форми навчання навчально - наукового інституту економіки і права напряму підготовки „туризм 09.02.2015 р. за академічну неуспішність.

У свою чергу, ОСОБА_7, всупереч умовам Договору, в період з 20.02.2014 р. по 09.02.2015 р. плату за надані ОСОБА_9 освітні послуги не вносила, в звязку чим виникла заборгованість перед навчальним закладом в сумі 11 345 грн. 51 коп., з них: сума боргу за навчання 5 850 грн. 00 коп., три відсотки річних - 209 грн. 00 коп., втрати від інфляції 2 322 грн. 09 коп., пеня - 2 964 грн. 42 коп., які підлягають до стягнення.

Уточнивши позовні вимоги у липні 2016 року /а.с. 65-66/, позивач просив суд:

- стягнути з ОСОБА_7 на користь Черкаського Національного Університету імені ОСОБА_6 заборгованість за надання освітніх послуг за період часу з 20.09.2014 по 09.02.2015 в сумі -5 850 грн., пеню за несвоєчасне виконання грошових зобовязань в сумі 2 964,42 грн., втрата від інфляції в розмірі 2 322,09 грн., три проценти річних за несвоєчасне виконання грошових зобовязань 209 грн., а всього - 11 345,51 грн.;

- стягнути з ОСОБА_7 на користь прокуратури Черкаської області судові витрати по справі.

Заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 липня 2016 року позов заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаського національного університету імені ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за надані освітні послуги - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7, на користь Черкаського національного університету імені ОСОБА_6 суму заборгованості по сплаті наданих освітніх послуг у розмірі 5 850 грн. 00 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись рішенням суду першої інстанції, у серпні 2016 року прокуратура Черкаської області звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Вимоги якої обґрунтовує тим, що судом безпідставно було відмовлено в задоволені позову в частині стягнення з ОСОБА_7 трьох відсотків річних, втрат від інфляції та пені, адже дані стягнення у разі несвоєчасного внесення плати за надання освітніх послуг передбачені договором № 581/13 від 30 серпня 20113 року.

Апелянт просить суд:

- заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 липня 2016 року скасувати в частині відмови стягнення заборгованості у вигляді трьох процентів річних - 209,00 грн., втрат від інфляції 2 322,09 грн., пені 2 964,42 грн.;

- ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апелянта, судова колегія приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Ст. 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення, що переглядається повністю не відповідає визначеним критеріям та вимогам.

Згідно положень ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

З матеріалів справи вбачається, що між Черкаським національним університетом ім. Б.Хмельницького і ОСОБА_7 було укладено договір № 581/13 від 30.08.2013 року про навчання та надання додаткових освітніх послуг, згідно якого навчальний заклад в особі Черкаського національного університету ім. Б.Хмельницького бере на себе зобовязання за рахунок коштів замовника ОСОБА_7 здійснити навчання, освітню послугу ОСОБА_9 ОКР «бакалавр» денна форма навчання 6.140103 туризм, розмір плати встановлений за весь строк надання освітньої послуги в розмірі 54 800 грн. в період 2013 - 2017 навчальних років /а.с. 7, 42/.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, як це передбачається нормою ст. 526 ЦК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ОСОБА_3 з наказу № 260-с від 25.08.2013 року ОСОБА_9 зарахована до складу студентів першого курсу денної форми навчання за ОКР «бакалавр» з 01.09.2013 року на місця, що фінансуються за рахунок фізичних осіб за результатами конкурсного відбору /а.с. 6/ та здавши відповідні іспити і заліки була переведена на 2-й курс навчання.

Чим підтверджується, що позивач взяті на себе зобовязання виконав та надавав освітню послугу ОСОБА_9

З досліджених колегією суддів журналу обліку роботи академічної групи 2-т вбачається, що ОСОБА_9 протягом 1-го семестру 2014 -2015 начального року також відвідувала заняття, але мала велику кількість пропусків /а.с. 118-148/.

Відповідно до ОСОБА_3 з наказу № 37-с від 09.02.2015 року ОСОБА_9 відраховано зі складу студенів 2-го курсу денної форми навчання на контрактній основі з 09.02.2015 року за академічну неуспішність, дія контракту про навчання припинена /а.с. 8/.

При цьому, як вірно встановив суд першої інстанції, зі сторони ОСОБА_7 було допущено порушення умов договору та не сплачено за освітню послугу ОСОБА_9, наслідок чого утворилася заборгованість.

Відповідно до листа № 978/01-11 від 01.04.2016 року ОСОБА_9 навчалась у Черкаському НУ ім. Б.Хмельницького з 20.09.2014 р. по 09.02.2015 р., з вказаного періоду виник борг, що становить 5 850,00 грн. /а.с.13/, який стягнув суд першої інстанції.

Звертаючись з даним позовом, позивач, посилаючись на умови п.п.5-1- 5.2 Договору №581/13 від 30 вересня 2013р., крім зазначеної заборгованості також ставив вимогу про стягнення з відповідача на користь Черкаського Національного Університету імені ОСОБА_6 пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань в сумі 2 964,42 грн., втрат від інфляції в розмірі 2 322,09 грн., три проценти річних за несвоєчасне виконання грошових зобовязань 209 грн.

Відмовляючи позивачу в частині вимог щодо стягнення пені, втрат від інфляції та 3-х процентів річних, суд зокрема послався на ту обставину, що про даний вид відповідальності відповідач не була належним чином проінформована та, що можливість стягнення зазначених коштів не було узгоджено умовами договору.

Але повністю з такими висновками не погоджується колегія суддів, оскільки вони в частині стягнення втрат від інфляції та 3-х процентів річних суперечать як умовами договору, так і нормам матеріального права, що регулюють підстави відповідальності за порушення умов договору.

Зокрема п. 5.1 розділу 5 Договору № 581/13 від 30 серпня 2013 року /а.с.7/ передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Тому висновок суду про неузгодженість цього питання та про недостатню інформованість відповідача про необхідність сплати за порушення умов Договору втрат від інфляції та 3-х процентів річних - є помилковою, оскільки уклавши вказаний Договір ОСОБА_7 узгодила з позивачем цей вид відповідальності. Крім того даний вид відповідальності прямо передбачений законом, незалежно від посилання на нього в договорі.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Стаття 625 ЦК розміщена в розд. І «Загальні положення про зобовязання» кн. 5 ЦК, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. При цьому важливим виявляється питання, які зобовязання є грошовими.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12).

Тому, враховуючи, що грошове зобовязання у ОСОБА_7 перед позивачем виникло з договору, що зазначеним Договором іншого розміру процентів річних сторони не передбачили, то зважаючи на ту обставину, що відповідач допустила прострочення зобовязання, відповідно до умов п.п.5.1 розділу 5 Договору № 581/13 від 30 серпня 2013 року з ОСОБА_7 на користь Черкаського Національного Університету імені ОСОБА_6 крім заборгованості за надання освітніх послуг за період часу з 20.09.2014 по 09.02.2015 в сумі - 5 850 грн., на підставі норми ч.2 ст.625 ЦК України до стягнення також підлягають втрата від інфляції в розмірі 2 322,09 грн. та три проценти річних за несвоєчасне виконання грошових зобовязань 209 грн., згідно розрахунку, що був наданий та обґрунтований стороною позивача /а.с.14/, який не був спростований ОСОБА_7

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Тому враховуючи, що суд допустив часткову невідповідність висновків обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права й ухвалив помилкове рішення з порушенням норм матеріального права, то, в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_7 трьох процентів річних та інфляційних втрат, рішення суду першої інстанції належить скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь Черкаського національного університету імені ОСОБА_6 209 грн. трьох процентів річних та 2 322,09 грн. втрат від інфляції, а всього 2 531 грн. 09 коп.

Водночас, в частині вимог позивача щодо стягнення з ОСОБА_7 на користь Черкаського Національного Університету імені ОСОБА_6 пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань в сумі 2 964,42 грн., підстав для задоволення вимог позовної заяви та апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає, оскільки такий вид забезпечення зобовязання як пеня не передбачений умовами договору № 581/13 від 30 серпня 2013 року укладеного між Черкаським Національним Університетом імені ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Так п.п.5.2 розділу 5 Договору № 581/13 від 30 серпня 2013 року, на який посилається позивач, передбачає, що за несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг ОСОБА_10 (отримувач освітніх послуг)- юридична особа сплачує Виконавцю неустойку (штаф,пеню) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

ОСОБА_10 ОСОБА_7, за визначенням, яке надане ст.24 , 80 ЦК України, є не юридичною, а фізичною особою, тому умови п.п.5.2 розділу 5 Договору № 581/13 від 30 серпня 2013 року на неї не розповсюджуються.

У звязку чим суд правомірно відмовив в стягненні з відповідача пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань в сумі 2 964,42 грн. і підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в цій частині колегія суддів не вбачає, тому в решті рішення належить залишити без змін.

Відповідно до норм ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому, враховуючи, що апеляційна скарга і позов підлягають до часткового задоволення, то з відповідача належить стягнути на користь прокуратури Черкаської області понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 697 грн. 26 коп.

Керуючись ст. ст. 88, 218, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу прокуратури Черкаської області на заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 липня 2016 року задовольнити частково.

Заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 липня 2016 року у справі за позовом заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаського Національного Університету імені ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за надані освітні послуги в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_7 трьох процентів річних та інфляційних втрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Черкаського національного університету імені ОСОБА_6 209 грн. трьох процентів річних та 2 322,09 грн., втрат від інфляції, а всього 2 531 грн. 09коп.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь прокуратури Черкаської області судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 697 грн. 26 коп.

Врешті заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 липня 2016 року у справі за позовом заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаського Національного Університету імені ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за надані освітні послуги залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :