Номер провадження: 22-ц/785/7811/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О.Д., Станкевича В. А.

при секретарі Сідлецькій Ю. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_4, про визнання права власності в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27. 09. 2016 р.,

в с т а н о в и л а:

14. 03. 2016 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на 1/2 частину АДРЕСА_1 відповідно до заповіту ОСОБА_5 з посиланням на те, що сторони у справі є спадкоємцями на майно у вигляді вказаної приватизованої квартири, право власності на яку не зареєстроване у державній реєстрації обєктів нерухомості, позивач своєчасно прийняв спадщину і йому повинно бути видане свідоцтво про право власності на спадкове майно відповідно до заповіту, але нотаріус відмовив йому у видачі вказаного свідоцтва.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27. 09. 2016 р. у задоволенні зазначеного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду як незаконного та необґрунтованого з направленням справи на новий розгляд. Зокрема, вказується, що він своєчасно вселився до квартири, якийсь час там проживав, а потім вселив іншу особу для охорони квартири до рішення суду, а внучка ОСОБА_3 більше 15 років з бабусею ОСОБА_5 не спілкується, ніякої допомоги не надавала, і тільки він та сестра ОСОБА_4 піклувалися про померлу ОСОБА_6 біля 10 років і вона померла, вчинила заповіти на його та ОСОБА_4 користь. Вважає, що у відповідача є усі правовстановлюючі документи на приватизацію спірної квартири та реєстрації її належним чином у реєстрі прав на нерухомість, а суд не зясував цих обставин. Вказує, що після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями є лише сторони у справі і він своєчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено за відсутності в нього правовстановлюючих доказів реєстрації нерухомого майна і на той час в нього виникли з ОСОБА_3 конфліктні відносини і вона умисно не хотіла надати йому правовстановлюючі документи на спадкове майно, у звязку з чим він був вимушений звернутися до суду, який відмовляючи йому у задоволенні позову по суті припинив його право власності, зазначає, що він є інвалідом 2 групи і він дійсно не надав суду докази реєстрації нерухомого майна, але суд повинен сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи.

В судовому засіданні ОСОБА_2, його представник ОСОБА_7 і третя особа ОСОБА_4, підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування суд першої інстанції виходив з того, що право власності на вказану квартиру не зареєстровано у встановленому законом порядку за станом на час відкриття спадщини.

Висновок суду відповідає обставинам справи та грунтується на вимогах закону.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а за ст. 190 ЦК України м айном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки; м айнові права є неспоживною річчю; майнові права визнаються речовими правами.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За положеннями ч. 3 ст. 3 Закону України від 01. 07. 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Спадкуванням є перехід прав і обовязків спадкодавця до спадкоємців (ст. 1216 ЦК України), а статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі права власності на квартиру, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на обєкт нерухомості, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини,і легалізація цього права шляхом встановлення права власності не є завданням цивільного судочинства. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

За розясненнями п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07. 02. 2014 р. № 5 незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (обєкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на обєкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Майновими правами, як зазначено у постанові Верховного Суду України від 18. 11. 2015 р. у справі № 6-1858цс15, визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Судом встановлено, що розпорядженням органу приватизації (управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради) від 17. 06. 2008 р. № 211548 задоволено заяву ОСОБА_8 В Л. і передано 2-кімнатну АДРЕСА_2 у приватну власність ОСОБА_8 і на підставі цього розпорядження управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло від 17. 06. 2008 р. на вказану квартиру на імя ОСОБА_8

ОСОБА_8 не зареєстрував своє право власності на вказану квартиру у встановленому законом порядку, як і не вирішили це питання після його смерті 13. 06. 2014 р. ОСОБА_6 та ОСОБА_3, які звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини.

За нотаріально посвідченим заповітом від 27. 01. 2011 р. ОСОБА_6 заповідала ОСОБА_4 усе своє майно, що на день смерті буде їй належати і на що за законом вона матиме право.

За нотаріально посвідченим заповітом від 10. 12. 2014 р. ОСОБА_6 заповідала ОСОБА_2 належну їй на праві власності частку АДРЕСА_2.

Після смерті 30. 04. 2015 р. ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини за її заповітом щодо належної їй частини вказаної квартири до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_2

Постановою державного нотаріуса Четвертої Одеської державної нотаріальної контори від 11. 03. 2016 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину на частку АДРЕСА_2, що належить померлому 13. 06. 2014 р. ОСОБА_8, спадкоємцем якого за законом була його мати ОСОБА_6, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав та померла 30. 04. 2015 р. з розясненням, що ця відмова може бути оскаржена до суду.

У цій постанові державного нотаріуса як підстава відмови зазначено, що жодних документів про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру не надано.

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи і сторонами не спростовані.

Аналізуючи матеріали справи в сукупності доказів, встановлені обставини справи з урахуванням позицій сторін у справі і вищенаведених правових положень апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно та обгрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_4, про визнання права власності в порядку спадкування.

При цьому, враховується, що маючи майнові права стосовно вказаної квартири, яку приватизував, ОСОБА_8 ці права не реалізував в повному обсязі та не зареєстрував своє право власності на вказану квартиру як на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку та відповідно не набув право власності на цю квартиру як на обєкт нерухомості, і питання щодо реєстрації права власності вказаної квартири не було вирішено і після його смерті, що виключає визнання за позивачем право власності на квартиру як на обєкт нерухомості в порядку спадкування за заповітом.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції та апеляційного суду не спростовують, а посилання в скарзі на те, що суд не витребував даних про наявність реєстрації спірної квартири не приймаються до уваги, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, за якими вказана квартира як обєкт нерухомості не зареєстрована на праві власності, а також виходячи з того, що це питання досліджувалося державним нотаріусом, який відповідною вищевказаною постановою відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку вказаної квартири як обєкт нерухомості у звязку з відсутністю реєстрації права власності цієї квартири і ця постанова державного нотаріуса не оспорена.

Одночасно при розгляді даної справи апеляційний суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

За викладених обставин судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційних скаргах доводи висновки суду не спростовують, в зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22. 07. 2016 р. залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

ОСОБА_9

ОСОБА_10