Справа № 369/1874/16-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/4121/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 12.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Коцюрби О.П.,

Суддів - Суханової Є.М., Журби С.О.,

При секретарі Топольському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до філії Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Фастівська станція екстреної медичної допомоги», Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 квітня 2014 року в обласній лікарні м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області передчасно померла його дружина ОСОБА_4 Напередодні, 04 квітня 2014 року її стан здоров»я погіршився: вона відчувала слабкість та мала дуже низький тиск, високий пульс, тому він викликав швидку допомогу. Фельдшер ОСОБА_3 оглянула хвору, виміряла тиск і температуру тіла. Потім запевнила, що тиск в нормі, а температура підвищена, зробила інєкцію, призначила ліки та запевнила, що підстав для хвилювання немає, а його тонометр, який він до цього виміряв тиск, є несправним. Через годину дружині стало гірше, тому він повторно виклав швидку. Знов приїхала ОСОБА_3, яка більш детально розпитала про хвороби дружина та констатувала, що біль у мязах це неврологія. При цьому вона не провела необхідних дій для виключення передінфарктного стану. Він наполягав на госпіталізації, але його дружина, зважаючи на діагноз лікаря, відмовилась їхати до лікарні та підписала відмову. Зранку, через погіршення стану здоров»я дружини, він відвіз її до лікарні, де їй було зроблено кардіограму та встановлено діагноз гострий інфаркт. Невдовозі дружина померла.

Вказав, що фельдшер ОСОБА_3, як працівник комунального закладу ЦРЛ Києво-Святошинського району Київської області, при виконанні нею трудових обовязків, грубо порушила вимоги чинного законодавства та нормативи надання медичної (екстренної) допомоги, що полягють в неповному та неналежному проведенні діагностики і лікування, що мало наслідком смерть дружини. Через неправомірні дії працівника, йому було заподіяно матеріальну шкоду, повязану з витратами на поховання, виготовлення памятнику в розмірі 29 822,03 грн. та моральну шкоду, яку він оцінює в 10 000 грн.

Просив суд стягнути з комунального закладу ЦРЛ Києво-Святошинського району Київської області на його користь на відшкодування матеріальної шкоди 29 822,03 грн. та на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив, скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2016 року, ухвалити у справі нове рішення про задоволення його позовних вимог. Зазначив, що рішення Києво-Святошинського району Київської області від 10 травня 2016 року не відповідає дійсним обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2016 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 січня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого виконавчим комітетом Боярської міської ради Києв-Святошинського району Київської області.

05 квітня 2014 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, серія 1-ОК №300578.

З довідки про причину смерті №137, виданою 07 квітня 2014 року вбачається, що причиною смерті вказано гострий інфаркт передньої стінки серця.

Згідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до талону станції швидкої медичної допомоги Києво-Святошинського району Київської області, підстанція №1: 04 квітня 2014 року о 19 год. 30 хв. було викликано швидку допомогу до ОСОБА_4, о 22 год. 20 хв. повторний виклик.

За ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають обставини, визнані сторонами.

Так, в судовому засіданні з пояснень ОСОБА_2 вбачається, що після повторного виклику ОСОБА_4 відмовилась від госпіталізації, про що підписала відповідну відмову.

З висновку за результатами клініко-експертної оцінки встановлено, що помилка фельдшера ОСОБА_3 в тому, що на повторний виклик виїхала без кардіографа, у звязку з чим не зробила ЕКГ, не провела диференційну діагностику між остерохаондрозом та ГКС, не оцінила скарги на гостру біль, таким чином не діагностувала ГКС. Якби пацієнтка ОСОБА_4 не відмовилась від госпіталізації 04 квітня 2014 року, результат перебігу хвороби міг би бути іншим.

Даний висновок, суд першої інстанції, з яким погоджується і колегія суддів оцінив критично так як з нього не вбачається, що саме через помилку фельдшера сталась смерть ОСОБА_4, оскільки він містить висновок про можливість іншого перебігу хвороби у разі не відмови померлої від госпіталізації. Пояснення ОСОБА_2, що саме через встановлений неправильний діагноз дружина відмовилась від госпіталізації, не є належними та допустимим доказом щодо перебігу хвороби та її результату. Клопотань про проведення експертизи, позивач суду не заявляв.

Надане суду свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки №39-02/1689, виданого ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метеорології, сертифікації та захисту прав споживача» від 03 листопада 2014 року як доказ правильності роботи тонометру позивача, оскільки вимірювання тиску проводилось 04 квітня 2014 року, а тонометр перевірений лише 03 листопада 2014 року.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

За правилами ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Так як позивач при розгляді справи не надав суду належних та допустимих доказів, що саме через помилку фельдшера ОСОБА_3 настала смерть його дружини, тобто, що між помилкою і шкодою є безпосередній причинний звязок, що є вина вказаної особи, тому, колегія суддів погоджується з думкою Києво-Святошинського районного суду Київської області про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позову.

Враховуючи викладене та те, що розглядаючи даний спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначився з законом, який регулює спірні правовідносини, порушень закону при розгляді справи не допустив, тому, колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_5 необхідно відхилити, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: