АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30 листопада 2016 року м. Чернівці

Суддя судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області Лисак І. Н. розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Справа не може бути передана на розгляд колегії суддів для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження та призначення її до розгляду в суді апеляційної інстанції, оскільки апеляційна скарга не відповідає вимогам статей 121 та 297 ЦПК України.

Відповідно до пп.6 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» (далі по тексту - «Закон») судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду встановлений у сумі 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно рекомендацій Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п. 23 постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 (далі по тексту - «Постанова»), підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI "Про судовий збір" визначено розмір ставки судового збору за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду залежно від того, здійснюються такі дії юридичною особою (фізичною особою - підприємцем) чи фізичною особою. Зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг, заяв про приєднання до них на будь-які ухвали суду, що підлягають оскарженню незалежно від того, чи передбачено Законом № 3674-VI "Про судовий збір" справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких постановляються відповідні ухвали, проте з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 6 цієї постанови.

Роз'яснення пункту 6 вказаної Постанови стосуються ст.5 ЗУ «Про судовий збір», що встановлює пільги щодо сплати судового збору, але про наявність будь-якої з передбачених категорій пільг посилань в апеляції не міститься, про її наявність на підставі закону при подачі апеляції не зазначено.

Абз.1 п.21 Постанови роз'яснює, що Законом передбачено сплату судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги на рішення суду в певному розмірі виходячи зі ставки судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги незалежно від оспорюваної суми.

З матеріалів справи вбачається, що апелянт подав заяву про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення по суті, в якій підставами для її задоволення вважає важке матеріальне становище, пов'язане з ліквідацією банку, скасування наявних раніше пільг по сплаті судового збору для уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, і щодо яких 29 жовтня 2015 року групою народних депутатів зареєстровано законопроект про повернення цих пільг, а також на п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та пов'язану з цим практику Європейського суду з прав людини у рішенні від 19 червня 2001 року по справі «Креуз проти Польщі».

В силу ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно рекомендацій Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п. 29 постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового

збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

До основних засад судочинства, задекларованих в ч.3 ст.129 Конституції України, належить п.2 про рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Тому, саме по собі посилання на правовий висновок Європейського суду з прав людини в конкретній справі не є достатнім для його застосування, якщо заявником не обґрунтовується наслідків ускладнення доступу до суду та обсяги отриманої шкоди внаслідок неможливості перегляду на предмет законності оскаржуваної ухвали.

Таким чином, в супереч цих вимог, апелянтом не надано жодних доказів відсутності коштів на рахунках для сплати судового збору, а сама по собі робота уповноваженої особи з ліквідації банку по встановленій законом процедурі, що не потребує доказуванню через публічність такої інформації, є функціональним обов'язком ліквідатора, а не обставиною, що надає право на відстрочку. Надання оцінки необхідності внесення змін до законодавчих актів в частині звільнення уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 85 Конституції України відноситься до повноважень Верховної Ради України, отже перебування на розгляді Верховної Ради України будь-яких законопроектів не є обставиною в розумінні ч.1 ст.8 Закону.

Відповідно до підпункту 1 п.1 ч.2 ст.4 цього Закону (в ред. на час звернення до суду 23.10.2015 року) ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становила 1%, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлений розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року в сумі 1378 грн., згідно якого 0,4 його розміру складає сума 551,20 грн., а 5 розмірів - 6 890 грн.

Заявлена ціна позову становила 514 731,95 грн., 1% від суми якого складало 5 147,32 грн., тобто в рамках встановлених Законом обмежень.

Отже, 110% від цієї суми розміру судового збору за подачу апеляційної скарги становить 5 662,05 грн., які сплачуються за наступними реквізитами: рахунок: 0002; одержувач: УДКС у м. Чернівцях, 22030001; код отримувача: (ЄДРПОУ) 37978173; банк одержувача: ГУ ДКСУ в Чернівецькій області; МФО: 856135; назва суду: апеляційний суд Чернівецької області.

Відповідно до частини 2 статті 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка подана без додержання вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

В силу ч.1 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави

залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для

усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

За таких обставин, апеляційна скарга ПАТ «ВіЕйБі Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 жовтня 2016 року підлягає залишенню без руху, з наданням апелянту строку для виправлення вищевказаних недоліків та подачі оригінала документа про сплату судового збору до Апеляційного суду Чернівецької області.

Клопотання ПАТ «ВіЕйБі Банк» про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає, по скільки в матеріалах справи відсутні відомості про вручення апелянту копії оскаржуваного рішення. Ст.294 ЦПК України пов'язує початок перебігу строку на апеляційне оскарження для осіб, які не були присутні під час його проголошення, виключно з часу його отримання, а не ознайомлення. Таким чином, апелянтом встановлений ч.1 ст.294 ЦПК України строк пропущений не був, а правила поновлення процесуальних строків, визначені ст.73 ЦПК України, поширюються лише на пропущені строки.

Керуючись ст.ст. 73, 121, 297 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотань Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» про відстрочку сплати судового збору та поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення відмовити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 жовтня 2016 року залишити без руху.

Надати апелянту п'ять днів строку для виправлення зазначених недоліків апеляційної скарги із дня отримання копії даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Лисак І.Н.