Справа № 712/7572/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого Куцина М. М.

суддів Мацунича М. В., Собослоя Г. Г.

при секретарі Сочка І. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 квітня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно та виселення,

встановила:

У квітні 2012 року позивач звернувся до суду із позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно та виселення.

Позов мотивовано тим, що, відповідно до укладеного договору № МКС7СА00000362 від 03.08.2007, ОСОБА_4 03.08.2007 отримала кредит у розмірі 35 200.00 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.08.2017.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачі 08.08.2007 уклали договір іпотеки зареєстрований в реєстрі за № 1769.

Згідно з договором іпотеки, відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 57,75 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить відповідачам на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності від 28.04.2007, виданого на підставі розпорядження Чопського міського голови від 19.04.2007 №122, зареєстрованого в Ужгородському РБТІ, реєстраційний номер 18706107. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 202 000 грн. 00 коп.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 12 березня 2012 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 67931.39 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 31.189.27 доларів США; із заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 17093 доларів США; із заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 2624.00 доларів США; із заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 17025.03.

Позивач, посилаючись у позовній заяві на зазначені обставини справи та з підстав, передбачених ст.ст. 526, 527, 530, 629, ч.2 ст. 1050, ч.2 ст.1054 ЦК України та ст.ст. 12, 33, 38, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України, просив у суді першої інстанції в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МКС7СА00000362 від 03.08.2007 в розмірі 67931.39 доларів США звернути стягнення на квартиру загальною площею 57,75 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2., шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а також, із можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та виселення ОСОБА_4В, ОСОБА_5Д, ОСОБА_3Т, ОСОБА_2В, ОСОБА_6В та ОСОБА_1А та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі загальною площею 57,75 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28 квітня 2014 року позов ПАТ КБ „ ПриватБанк задоволено.

Так, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МКС7СА00000362 від 03.08.2007 в розмірі 67931.39 доларів США звернуто стягнення на квартиру загальною площею 57,75 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1., шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "ПриватБанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Виселено відповідачів ОСОБА_4В, ОСОБА_5Д, ОСОБА_3Т, ОСОБА_2В, ОСОБА_6В та ОСОБА_1А та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі загальною площею 57,75 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Додатковим рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15 серпня 2016 року вказаний розмір заборгованості за кредитним договором № МКС7СА00000362 від 03.08.2007 в розмірі 67931.39 [Долар США], що складає за курсом 7.99 відповідно до офіційного курсу НБУ станом 12.03.2012 визначено у національній валюті 542.601.98 гривень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оскаржили його в апеляційному порядку, вважаючи, що таке є незаконним, не обєктивним, не обґрунтованим, винесеним із грубим порушенням норм матеріального права та неповним зясуванням обставин, що мають істотне значення для справи, а тому просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову

Представник відповідачів у суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача у суді апеляційної інстанції вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим , а апеляційну скаргу безпідставною.

Відповідач по справі не зявився в судове засідання апеляційної інстанції. Судова колегія вважає, що на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України, може розглянути справу без його участі, тому що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, представника відповідача по справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності та підставності позовних вимог, оскільки у разі неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судова колегія погоджується із висновком місцевого суду щодо вирішення справи в частині позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення кредитної заборгованості позичальника за кредитним договором, визначеної кредитором станом на 12 березня 2012 року, оскільки у цій частині позову, суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Проте повністю погодитися з висновками суду першої інстанції не можна, так як останній дійшов них без повного та всебічного зясування дійсних обставин справи, прав сторін та з порушенням норм матеріального права, що підтверджується наступними міркуваннями.

Судова колегія не погоджується з висновком місцевого суду в частині вирішення позовної вимоги про виселення відповідачів із квартири, оскільки у цій частині позову судом не зясовано дійсних обставин справи, прав сторін та допущено порушення норм матеріального права. Це підтверджується наступними міркуваннями.

Зокрема, судом першої інстанції не вказана початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації яка повинна бути визначеною експертом на час реалізації предмета іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами, згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду повинна враховувати вимоги ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, що свідчить про необхідність зазначення у ній, крім іншого, початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому, суд повинен вказати, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні у частині позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки щодо визначення початкової ціни, предмета іпотеки, а в частині вирішення позовної вимоги про виселення відповідачів із спірної квартири, рішення підлягає скасуванню та ухваленню у цій частині нового рішення про відмову у виселенні.

Судом апеляційної інстанції встановленні наступні обставини.

Відповідно до укладеного договору № МКС7СА00000362 від 03.08.2007, ОСОБА_4 03.08.2007 отримала кредит у розмірі 35 200.00 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.08.2017.

Згідно з умовами зазначеного договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4В, ОСОБА_5Д,ОСОБА_3Т, ОСОБА_2В, ОСОБА_6, ОСОБА_1А уклали договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 1769 від 08.08.2007. Згідно з договором іпотеки, відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 57,75 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Вказане майно належить відповідачам на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності від 28.04.2007, виданого па підставі розпорядження Чопського міського голови від 19.04.2007 №122, зареєстрованого в Ужгородському РБТІ реєстраційний номер 18706107. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 202 000 грн. 00 коп.

Внаслідок порушення позичальником зобовязань за кредитним договором № МКС7СА00000362 під 03.08.2007 були ухвалені судові рішення про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором, а саме: рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28 вересня 2009 року у цивільній справі №2п-7264/09 задоволено позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з яких солідарно стягнуто на користь кредитора заборгованість за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 196.519 гривень.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22 квітня 2016 року у цивільній справі № 308/2300/16-ц задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з позичальника ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 3 серпня 2008 року в розмірі 49.231.54 доларів США що еквівалентно 777.366.01 гривень, з яких: 1114.23 доларів США - заборгованість за кредитом, 36.436.95 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами; 4672.00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1114 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань, 15.83 доларів США - штраф (фіксована частина); 6878.30 доларів США - штраф ( процентна складова).

Вищезазначені судові рішення набрали законної сили.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Суд першої інстанції задовольняючи позов про звернення на предмет іпотеки внаслідок порушення позичальником зобовязання за кредитним договором виходив із заборгованості, яка була станом на 12.03.2012, а саме:

67931.39 [Долар США], яка складається з наступного: - 31189.27 [Долар США] - заборгованість за кредитом;

17093.09 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом;

2624.00 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

17025.03 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

За встановлених обставин колегія суддів приходить висновку, що позовні вимоги Банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Однак суд першої інстанції задовольняючи позов у частині позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором у резолютивній частині рішення суду не визначив початкову ціну продажу предмета іпотеки, а тому у цій частині позовної вимоги рішення суду підлягає зміні з доповнення резолютивної частині рішення щодо зазначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення продажу.

Стосовно позовних вимог Банку про виселення відповідачів з квартири, загальною площею 57.75 кв. м., № 4 по вул. Головна в м. Чоп Ужгородського району, Закарпатської області, то колегія суддів приходить до висновку, що такі задоволенню не підлягають виходячи із наступного.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється, відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року N 6-39цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачами передано в іпотеку житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, в силу чого колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Отже, в даному випадку виселення відповідачів без надання іншого житла є неможливим, а тому позов в цій частині не підлягав до задоволення.

Ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Так, 7 червня 2014 року набув чинності Закон України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі Закон), згідно з підпунктом 1 пункту 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави, згідно із статтею 4 Закону України від 2 жовтня 1992 року «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України від 5 червня 2003 року «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обовязків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Доводи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції строку позовної давності, стягнення заборгованості по пені та штрафу повинно проводитися у національній валюті. Зазначені доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, оскільки відповідачами у суді першої інстанції заява про застосування строків позовної давності не подавалася, заборгованість по пені та штрафу визначена у національній валюті, застосований спосіб звернення на предмет іпотеки, зазначений позивачем у позовній та застосований судом першої інстанції, передбачений умовами договору іпотеки.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення, а тому підлягають відхиленню.

Зазначені обставини, відповідно до п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для зміни суду першої інстанції - в частині позовних вимог про звернення на предмет іпотеки, щодо визначання початкової ціни предмета іпотеки, а у частині вирішення позовних вимог про виселення відповідачів підлягає скасуванню та ухваленого у цій частині нового рішення про відмову у позові.

Виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" відповідно до п.2 частини першої ст. 263 ЦК України, є підставою для відстрочення виконання зобовязання

У решті рішення суду першої інстанції, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова палата у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області,-

р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити частково

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 квітня 2014 року та додаткове рішення цього суду від 15 серпня 2016 року - у частині звернення на предмет іпотеки - змінити доповнивши резолютивну частину рішення абзацом №4, визначивши початкові ціну на час продажу предмета іпотеки, на підставі проведеної субєктом оціночної діяльності.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 квітня 2014 року та додаткове рішення цього суду від 15 серпня 2016 року - в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про виселення з квартири скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на майно на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

У решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: