Справа № 494/1425/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2016 м. Березівка

Суддя Березівського районного суду Одеської області Римар І.А, розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики грошових коштів від 28 травня 2015 року,-

ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2016 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики грошових коштів від 28 травня 2015 року.

Ознайомившись із змістом позовної заяви, суд доходить висновку, про відмову у відкритті провадження по справі з наступних підстав.

Як вбачається з позовної заяви позивачем по справі є ОСОБА_1, проте згідно договору позики від 28 травня 2015 року, який оскаржується, сторонами договору є ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Вказаний договір підписаний саме цими особами, у присутності нотаріуса.

У позовній заяві, позивач зазначає, що згоди на укладання договору не надавала. Проте потім від імені свого чоловіка ОСОБА_4 зазначає, що не він, не вона, ні його сімя не отримували від ОСОБА_2 вказаних грошових коштів, які зазначені у договорі позики. Крім того вказує, що волевиявлення її чоловіка не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, внаслідок застосування тиску з боку другої сторони, тобто фактично посилається на обґрунтування недійсності договору у позові від свого чоловіка ОСОБА_4. При цьому, сам ОСОБА_4 не ставить питання про недійсність вказаного договору.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі за № 6- 107 цс 12, яка за ст. 3607 ЦПК є обов'язковою для всіх судів України, якщо позивач, не будучи стороною оспорюваного ним договору, домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом цього договору, то виходячи з правової природи спірних правовідносин між сторонами існують речово-правові відносини, і належним способом захисту в такому разі є один із способів, передбачених главою 29 ЦК України: віндикація (ст.ст. 387, 388 ЦК України) - якщо річ перебуває у володінні відповідача; визнання права власності (ст. 392 ЦК України) - якщо річ не вибула з володіння позивача, однак його право на неї не визнається відповідачем.

Положення ч. 3 ст. 215 ЦК України при вирішенні такої категорії справ підлягають застосуванню в тому разі, якщо позивач не домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом оспорюваного ним договору, а його порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторін договору до первісного стану в результаті визнання цього договору недійсним.

В даному випадку, наслідки визнання правочину недійсним не приведуть до відновлення порушених прав позивача. Отже позивачем вибрано неналежний спосіб захисту свого права, у який фактичний захист такого права неможливий.

В силу ч. 5 ст. 122 ЦПК України, про відкриття провадження у справі чи відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу.

За таких обставин, суд вважає, що у відкритті провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст.122 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики грошових коштів від 28 травня 2015 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-дениий строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.А. Римар