Справа № 635/7371/16-ц
Провадження № 2/635/3372/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 листопада 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

Головуючого судді Панас Н.Л.

При секретарі Сайко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у сел.Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом де зазначає, що на підставі договору іпотеки від 09 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за реєстровим №2120, укладеного між нею та відповідачем ОСОБА_2, є власником квартири АДРЕСА_1. У спірній квартирі зареєстровані відповідачі разом з неповнолітньою дитиною. Тому просила визнати відповідачів разом з неповнолітньою дитиною такими, що втратили право користування жилим приміщенням у спірній квартирі.

Позивач у судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомила. Тому суд вважає за можливим розглянути справу у її відсутність, за участю її представника.

Представник позивача у судове засідання не з"явилася, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримала і просила задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомили. Тому суд, у відповідності з вимогами ст.224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність, постановивши по справі заочне рішення.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області у судове засідання не з"явилася, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Просила постановити рішення на розсуд суду, у відповідності з вимогами діючого закону.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як передбачено ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено у судовому засіданні, 09 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 за реєстровим №2118. Відповідно до умов зазначеного договору ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2, а остання ще до підписання даного договору отримала грошові кошти у сумі 290173 грн. 80 коп., що є еквівалентом 24780 долларів США по курсу НБУ станом на укладення даного договору та зобов'язалася повернути не пізніше 09 січня 2015 року у порядку та строки, передбачені договором позики (а.с.21).

09 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір №1 до договору позики, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 за реєстровим №2120. Відповідно до умов зазначеного договору ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2, а остання ще до підписання даного договору отримала грошові кошти у сумі 415012 грн. 50 коп., що є еквівалентом 26350 долларів США по курсу НБУ станом на укладення даного договору та зобов'язалася повернути не пізніше 09 липня 2015 року у порядку та строки, передбачені договором позики (а.с.22).

09 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 за реєстровим №2120. Відповідно до умов зазначеного договору з метою забезпечення виконання зобов'язання, що виникло у ОСОБА_2 за довогором позики, укладеним з ОСОБА_1 та посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 09 липня 2014 року за реєстровим №2118, ОСОБА_2 передала в іпотеку двокімнатну квартиру №76, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт.Пісочин, вул.Кушнарьова, 1, загальною площею 64,40 кв.м., житловою площею 34,60 кв.м. (а.с.23-24).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, ОСОБА_1 - позивач по справі є власником квартири №76, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт.Пісочин, вулиця Кушнарьова, 1 на підставі договору іпотеки від 09 лютого 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 за реєстровим №2121 (а.с.29-33).

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» № 898-ІV від 05 червня 2003 року передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців.

Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (ст.40 Закону України Про іпотеку).

У відповідності зі ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст.319 ЦК України).

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування й розпорядження своїм майном.

Як вбачається з довідки №643 від 13 жовтня 2016 року виданої Виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 - вілповідачі по справі, разом з неповнолітньою дитиною ОСОБА_5 дійсно мешкають та зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Згідно положенням ст.41 Конституції України та ст.ст. 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю,ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином власник майна має право вимагати усунення перешкод у користуванні належним йому на праві власності майном, у тому числі шляхом виселення та зняття особи з реєстрації місця проживання.

Враховуючи те, що позивач є єдиним власником спірного житлового будинку, відповідачі разом з неповнолітньою дитиною після припинення права власності на квартиру шляхом передання її в іпотеку залишається зареєстрованою в квартирі, тому суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідачі порушують право власності позивача.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про те, що відповідачі разом з неповнолітньою дитиною втратили право користування жилим приміщенням у спірній квартирі.

У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені останньою судові витрати, а саме - судовий збір у розмірі 275 грн.60 коп. з кожного.

На підставі вищевикладеного, ст.405 ч.2 ЦК України, ст.ст.71, 156, 163 ЖК України, керуючись ст.ст.5, 6, 8, 10, 60, 88, 212-215, 218, 224-229 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, разом з неповнолітньою дитиною: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартири АДРЕСА_2 Є.П. в смт.Пісочин Харківського району Харківської області.

Визнати ОСОБА_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартири АДРЕСА_2 Є.П. в смт.Пісочин Харківського району Харківської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п"ять) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п"ять) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка подається у письмовій формі протягом десяти днів зі дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене сторонами повністю або частково до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Апеляційна скарга подається у письмовій формі протягом десяти днів зі дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів зі дня отримання копії рішення.

Суддя Н.Л. Панас