УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Закропивного О.В. Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним в частині покупця, визнання права власності на нерухоме майно і поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи, та остаточно просив:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 21 лютого 2013 року в частині покупця, визнавши за вказаним договором купівлі-продажу його покупцем та визнавши за ним право власності на спірну квартиру;

- виділити йому набір меблів для дитячої кімнати вартістю 5 000 грн та шафу вартістю 3 000 грн, всього на суму 8 000 грн, а відповідачці виділити: холодильник «Indesit» вартістю 3 000 грн, пральну машинку «Elektrolux» вартістю 3 000 грн; диван вартістю 2 000 грн, а всього на суму 8 000 грн.

На обґрунтування позову ОСОБА_4 посилався на те, що сторони перебувають у шлюбі з 11 липня 2009 року, від якого мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Позивач вказав, що за час шлюбу вони придбали вказану вище двокімнатну квартиру вартістю 66 240 грн; холодильник «Indesit» вартістю 3 000 грн; пральну машинку «Elektrolux» вартістю 3 000 грн; диван вартістю 2 000 грн; набір меблів для дитячої кімнати вартістю 5 000 грн; шафу вартістю 3 000 грн.

Посилаючись на те, що спірна квартира, загальною площею 62,7 кв. м, житловою площею 28,9 кв. м, є його особистою приватною власністю, оскільки вона була придбана за його власні кошти, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Виділено ОСОБА_4 в порядку поділу спільного майна подружжя: набір меблів для дитячої кімнати вартістю 4 320 грн, шафу-купе вартістю 5 202 грн.

Виділено ОСОБА_5 в порядку поділу спільного майна подружжя: холодильник «Indesit» вартістю 5 383 грн, пральну машину «Elektrolux» вартістю 5 754 грн, диван «Лівс» вартістю 3 073 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзіОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 21 лютого 2013 року відносно покупця ОСОБА_5 і визнання права власності на цю квартиру за ОСОБА_4, а також скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції оскаржувалось ОСОБА_4 в апеляційному порядку в частині відмови у задоволенні його позову та в цій частині оскаржується і в касаційному порядку, а тому в іншій частині на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції не переглядається.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_5 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 21 лютого 2013 року відносно покупця ОСОБА_5 і визнання права власності на цю квартиру за ОСОБА_4, виходили з того, що спірна квартира була придбана сторонами під час шлюбу 21 лютого 2013 року за 66 240 грн та належить їм на праві спільної сумісної власності, дійшовши обґрунтованого висновку, що посилання позивача на відчуження у цей же день належної йому на праві приватної власності іншої квартири за 44 820 грн не можуть бути підставою для визнання за ним права власності на це нерухоме майно, а вимоги щодо визнання за ним права власності на частку спірної квартири, що відповідає вартості 44 820 грн, ним не заявлялись.

Також судами вмотивовано відхилено посилання заявника на розписку від 24 квітня 2009 року, відповідно до якої він надавав своїй сестрі ОСОБА_7 у борг 77 000 грн, оскільки вказана розписка не свідчить про те, що придбана у 2013 році спірна квартира куплена позивачем у зв'язку із погашенням заборгованості ОСОБА_7

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції в оскаржуваній частині та судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним в частині покупця та визнання права власності на нерухоме майно залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В.Закропивний

Т.О.Писана