провадження № 2/760/113/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача-2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дитячий медичний центр «Добробут» про визнання інформації недостовірною, ухвалив таке рішення.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

16.10.2015 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, а з урахуванням заяви, поданої 21.12.2015, до ТОВ «Дитячий медичний центр «Добробут» про визнання інформації недостовірною.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 02.04.2015 психолог ОСОБА_4, яка перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Дитячий медичний центр «Добробут», склала висновок, у якому поширила недостовірну інформацію щодо позивача, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію.

Так, позивач просив суд визнати недостовірною інформацію, поширену у вищезазначеному висновку, а саме:

1.«На данном этапе семья находится в активной стадии раздела имущества и определения места жительства ребенка. В семье есть старшая дочь, которая в конфликте родителей полностью поддерживает позицию мамы. Дети неоднократно были свидетелями ссор между родителями, где папа всегда занимал агрессивную позицию, шантажировал маму, бил, унижал и издевался»;

2.«Девочка напугана, воспринимает папины угрозы реально, верит ему. У девочки присутствует сильная обида на отца, наблюдается повышенная общая тревога, физиологические симптомы которой проявляются вербально и физически, смешанных тревожных и депрессивных реакциях, обусловленных расстройством, связанным с личностью отца и его поведением»;

3.«Отец неоднократно в её присутствии бил маму, врывался в квартиру, издевался над ними, выгнал из квартиры, где оны проживали»;

4.«Рекомендовано: ограничить общение с отцом, т.к. встречи с отцом дестабилизируют состояние ребёнка, повышают её тревожность, нарушают ритм жизни, привычные нормы взаимодействия взрослого и ребёнка».

Крім вищезазначеного, позивач просив покласти на відповідачів понесені ним судові витрати, а саме з ОСОБА_4 стягнути 1500 грн. вартості проведеного експертного дослідження фахівця у галузі судово-психологічної експертизи, а з ОСОБА_4 та ТОВ «Дитячий медичний центр «Добробут» - вартість наданої йому правової допомоги по 2000 грн. з кожного.

Позивач стверджував, що зазначена інформація не відповідає дійсності, що він є хорошим батьком, а зазначений висновок психолога послужив тому, що судовими інстанціями були ухвалені рішення не на користь позивача у його спорах з колишньою дружиною ОСОБА_5

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач-1 ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Представник відповідача-2 ТОВ «Дитячий медичний центр «Добробут» проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що працівник товариства практичний психолог ОСОБА_4 при наданні ОСОБА_5 соціальної оплатної послуги, пов'язаної з консультативним обстеженням її неповнолітньої доньки ОСОБА_6 та видачі 02.04.2015 відповідного консультативного висновку з рекомендацією (протоколу обстеження), діяла виключно в межах повноважень і компетенції на підставі нормативно-правових актів.

Отже, практичний психолог ОСОБА_4 при консультативному дослідженні психологічного стану неповнолітньої ОСОБА_6 у описовій частині протоколу обстеження констатувала надану законним представником інформацію про зовнішні впливи і фактори, які у свою чергу знайшли підтвердження і відображення у проведених тестах і опитуванні самої дитини.

Таким чином, представник відповідача-2 просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

ТОВ «Дитячий медичний центр «Добробут» здійснює у встановленому законом порядку діяльність на підставі ліцензії на право провадження діяльності з медичної практики серії АЕ № 282517 (а.с. 147), що видана 26.09.2013 Міністерством охорони здоров'я України (рішення № 834 від 26.09.2013, строк дії ліцензії необмежений). Основним видом діяльності відповідача-2 є загальна медична практика (код 86.21).

Відповідно до Статуту і дозволених МОЗ України спеціальностей відповідач-2 є багатопрофільним приватним закладом охорони здоров'я, завданням якого є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров'я шляхом надання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів та послуг медичного характеру.

Відповідно до наказу ТОВ «Дитячий медичний центр «Добробут» від 19.09.2013 № 93-к ОСОБА_4 прийнята по посаду психолога за сумісництвом з 11.10.2013 (а.с. 152).

ОСОБА_4 має повну вищу освіту за спеціальністю «Психологія» та здобула кваліфікацію магістра психології, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_1 від 25.04.2003 (а.с. 162).

За результатами атестації 08.04.2014 ОСОБА_4 присвоєно кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» (а.с. 165-166).

ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. У свідоцтві про народження батьком дитини значиться ОСОБА_1, а матір'ю - ОСОБА_5 (а.с. 12).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.05.2013 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірваний (а.с. 89-91).

До психолога ОСОБА_4 звернулася ОСОБА_5 з її малолітньою дочкою ОСОБА_6 із скаргами на підвищену тривожність, порушення сну, страхи, депресивний стан після психологічної травми у дитини.

Після опитування дитини та проведення тестів по шкалі особистої тривожності та шкали ситуативної тривожності (а.с. 157, 158), психолог ОСОБА_4 склала висновок від 02.04.2015, яким рекомендувала тимчасово обмежити спілкування з батьком, оскільки зустрічі з батьком дестабілізують стан дитини, підвищують її тривожність, порушують ритм життя, звичні норми взаємодії дорослого і дитини (а.с. 155-156).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю з таких підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Поняття особистого немайнового права визначено у статті 269 ЦК, відповідно до якої «Особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом.

Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту.

Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно».

Право на повагу до гідності та честі відповідно до частини першої статті 270 ЦК є одним із видів особистих немайнових прав.

Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя (статті 271 ЦК).

Згідно з частиною першою статті 275 ЦК «фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу».

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. До спеціальних способів захисту відноситься, зокрема, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК).

Однак позивач не просив спростувати недостовірну інформацію у спосіб, передбачений статтею 277 ЦК, а лише просив визнати недостовірною інформацію, поширену психологом ОСОБА_4 у висновку від 02.04.2015.

На підтвердження факту, що поширена психологом інформація є недостовірною, позивач посилався на показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, а також самого позивача, допитаного судом за його клопотанням як свідка, які лише стверджували, що ОСОБА_1 є гарним батьком.

Суд встановив, що між ОСОБА_1 та його колишньою дружиною ОСОБА_5 існують спірні відносини, які вирішуються у судовому порядку.

Серед інших спорів, що виникли між вищезазначеними особами та розглядалися у судовому порядку, був спір щодо місця проживання дитини ОСОБА_6

Так, заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05.03.2015 зобов'язано ОСОБА_5 повернути малолітню ОСОБА_6 до місця її постійного проживання з батьком ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 (а.с. 97).

Однак, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.09.2015 вищезазначене рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про повернення малолітньої дитини за місцем постійного проживання відмовлено (а.с. 99-101).

Зі змісту рішення суду апеляційної інстанції випливає, що ухвалюючи зазначене рішення, суд використовував як доказ висновок психолога ТОВ «Дитячий медичний центр «Добробут», який є предметом розгляду у цій справі.

У пункті 17 постанови № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що «Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі».

Суд констатує, що позивач, маючи на меті оспорення висновку психолога, який був доказом в іншій справі, звернувся до суду, обравши спосіб захисту свого порушеного права - визнання недостовірною інформації, викладеної у цьому висновку.

Однак, зазначена вимога означає повторну судову оцінку доказів у раніше розглянутій справі, а тому не може бути задоволена.

Крім того, суд не враховує висновок № 2-23/06 експертного дослідження фахівця у галузі судово-психологічної експертизи Українського центру судових експертиз від 23.06.2015, згідно з яким констультативний висновок стосовно ОСОБА_6, складений психологом ТОВ «Дитячий медичний центр «Добробут» є методологічно необґрунтованим та необ'єктивним, тенденційним щодо запиту клієнта (а.с. 105-119).

Зазначений висновок міг бути доказом у справі, що розглядалася в суді апеляційної інстанції, або підставою для перегляду рішення у касаційному порядку, а не є належним доказом у розумінні статті 58 ЦПК, який містить інформацію щодо предмета доказування у цій справі.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у позові.

Керуючись статтями 32,34, 68 Конституції України, статтями 269, 270, 271, 275 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 74, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дитячий медичний центр «Добробут», про визнання інформації недостовірною - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко