Справа № 2018/8160/2012
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2016 р.

Київський районний суд м. Харкова:

головуючого судді Золотарьова Л.І.,

за участю секретаря - Бломберус С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправними бездіяльності Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області, зацікавлена особа: ПАТ «АКБ «БАЗИС», -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14.04.2016 року звернувся до суду зі скаргою, в якій просить: визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ щодо невжиття заходів примусового виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 від 06.09.2012 року за період з 20.10.2015 року по 12.04.2016 року; судові витрати покласти на Київський ВДВС ХМУЮ.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 22.10.2014 року на підставі судових рішень державний виконавець відновив виконавче провадження №34201516. Згодом державний виконавець звернувся до суду з клопотанням про зміну порядку виконання рішення суду від 27.06.2012 року у справі №№2/2018/2366/2012/06. Ухвалою суду від 20.10.2015 року клопотання представника Київського ВДВС ХМУЮ було задоволено та змінено порядок виконання рішення суду. Проте з 20.10.2015 року по 12.04.2016 року державним виконавцем не зроблено жодної дії по примусовому виконанні рішення суду, що є порушенням вимог ЗУ «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 02.04.2012р. №512/5.

ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні вимоги підтримали, надали пояснення відповідно до викладених в заяві вимог.

Представник Київського ВДВС проти задоволення скарги заперечував, зазначив, що він діяв відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», Ухвалу суду від 20.10.2015 року про зміну порядку виконання рішення суду ВДВС отримав лише 16 травня 2016 року, державного виконавця в судовому засіданні не було, тому не відомо вий був результат. При цьому стягувач повинен був повідомити державного виконавця про цю ухвалу. Крім того, боржник частково вже виконав рішення суду, сплачено вже 2 100 000 грн.

Представник ПАТ «АКБ «БАЗИС» проти задоволення скарги заперечував, зазначив, що державний виконавець діяв в рамках ЗУ «Про виконавче провадження».

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, зазначає наступне.

06.09.2012 року Київським районним судом м. Харкова виданий виконавчий лист №2/2018/2366/2012/06 про стягнення з поточного рахунку №0022 у ПАТ АКБ Базис на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 2 021 500 грн. 00 коп. та проценти за вкладом у розмірі 376734 грн. 89 коп.

22.10.2014 року державним виконавцем Київського ВДВС ХМУЮ було відновлено виконавче провадження ВП №34201516 з примусового виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 виданого 06.09.2012 року.

11.11.2014 року вказане виконавче провадження ВП №34201516 було приєднане до зведеного виконавчого провадження №45931792, яке здійснює Київський ВДВС ХМУЮ.

30.03.2015 року державним виконавцем Київського ВДВС ХМУЮ було поновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 виданого 06.09.2012 року.

30.03.2015 року Київський ВДВС ХМУЮ звернувся до суду з клопотанням про встановлення порядку виконання судового рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20.10.2015 року клопотання Київського ВДВС ХМУЮ задоволено; змінено порядок виконання Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27.06.2012 року у цивільній справі №2/2018/2366/2012/06 в частині стягнення з поточного рахунку №0022 у ПАТ АКБ Базис на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 2 021 500 грн. 00 коп. та проценти за вкладом у розмірі 376734 грн. 89 коп., на виконання рішення в цій частині шляхом стягнення з ПАТ АКБ Базис на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 2021500 грн. 00 коп. та проценти за вкладом у розмірі 376734 грн. 89 коп.

Як вбачається з курєрського журналу доставки судової кореспонденції, вказану ухвалу суду Київський ВДВС ХМУЮ отримав 23.10.2015 року.

Ухвала набрала законної сили 10.11.2015 року.

Як вбачається з наданих матеріалів виконавчого провадження, з 10.11.2015 року по 12.04.2016 року державним виконавцем не було проведено жодних виконавчих дій спрямованих на виконання рішення суду після зміни порядку його виконання, який і було змінено за клопотанням самого державного виконавця.

Посилання державного виконавця на те, що про ухвалу суду від 20.10.2015 року про зміну порядку виконання рішення, стало відомо державному виконавцю лише 16.05.2016 року, суд до уваги не приймає, оскільки це спростовується відомостями журналу доставки судової кореспонденції, згідно з якими вказану ухвалу суду отримано виконавчою службою 23.10.2015 року.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 11 вказаного Закону, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець вправі провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках та вкладах боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Відповідно до п. 7.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (далі Інструкції), при виконанні в примусовому порядку виконавчих документів про стягнення сум коштів, що перевищують три мінімальні розміри заробітної плати, державний виконавець у першу чергу перевіряє наявність коштів на рахунках боржника шляхом направлення відповідних запитів, а також перевіряє майновий стан боржника.

Згідно з п. 4.1.8 Інструкції, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, державний виконавець зобовязаний винести постанову відповідно до частини другої статті 57 Закону. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборон на його відчуження. Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

27.03.2015 року державним виконавцем було накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку №0022 у ПАТ АКБ Базис.

Однак, 03.04.2015 року до Київського ВДВС ХМУЮ надійшла відповідь ПАТ АКБ Базис про неможливість виконання постанови державного виконавця від 27.03.2015 року про арешт коштів боржника, оскільки немає відкритого рахунку, банк не має чинної банківської ліцензії та не включено до Державного реєстру банків.

Тому підставою для звернення державного виконавця до суду з клопотанням про встановлення порядку виконання рішення суду і було неможливість виконання рішення суду через відсутність вказаного рахунку в банку.

Разом з тим, з часу набрання ухвали суду від 20.10.2015 року законної сили, якою було змінено порядок виконання рішення суду в частині стягнення з поточного рахунку №0022 у ПАТ АКБ Базис на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 2 021 500 грн. 00 коп. та проценти за вкладом у розмірі 376734 грн. 89 коп., на виконання рішення в цій частині шляхом стягнення з ПАТ АКБ Базис на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 2021500 грн. 00 коп. та проценти за вкладом у розмірі 376734 грн. 89 коп., - державним виконавцем не було проведено жодних виконавчих дій спрямованих на виконання рішення суду, зокрема, не направлялись відповідні запити для отримання пояснень, довідок, іншої інформації, необхідних для проведення виконавчих дій; не проводилось накладання арешту на майно боржника, опечатування, вилучення, реалізація майна в установленому законодавством порядку; не проводилось накладання арешту на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, опечатування каси, приміщення і місця зберігання грошей, тощо.

Після зміни порядку виконання рішення суду державним виконавцем не направлялись боржнику платіжні вимоги щодо сплати коштів.

Посилання державного виконавця на те, що боржник в добровільному порядку частково погашав заборгованість суд до уваги не приймає, оскільки це не звільняє державного виконавця від обовязку проводити примусові виконавчі дії.

Сплата суми заборгованості частинами фактично означало розстрочку виконання рішення суду, однак рішення про розстрочку виконання рішення судом не приймалось.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 8 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Як вбачається з наданих матеріалів виконавчого провадження, після зміни порядку виконання рішення суду державним виконавцем не було проведено жодних виконавчих дій спрямованих на виконання рішення суду.

Статтею 14 ЦПК України визначена обов'язковість судових рішень, що набрали законної сили.

Враховуючи, що ухвала Київського районного суду м. Харкова від 20.10.2015 року набула законної сили 10.11.2015 року, то вона стала обовязковою до виконання з 10.11.2015 року.

У звязку з цим, суд вважає, що є підстави для визнання протиправною бездіяльність державного виконавця Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області щодо невжиття заходів примусового виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 від 06.09.2012 року за період з 10.11.2015 року по 12.04.2016 року, вимоги скаржника в частині визнання протиправною бездіяльність державного виконавця Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області за період з 20.10.2015 року по 09.11.2015 року задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Враховуючи, що вимоги задоволені частково, суд вважає необхідним стягнути з Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп. (551,20 / 2 = 275,60).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 14, 383-389 ЦПК України, ст. ст. 11, 20, 30, 52, 57 ЗУ «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області щодо невжиття заходів примусового виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 від 06.09.2012 року за період з 10.11.2015 року по 12.04.2016 року.

Стягнути з Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят пять) грн. 60 коп.

В іншій частині вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий