Справа № 139/1075/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 листопада 2016 року смт Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Коломійцевої В.І. секретаря Мельник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Муровані Курилівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

21 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Позов мотивувала тим, що 11 березня 2016 року помер ОСОБА_3, який постійно проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті відкрилась спадщина до якої, в тому числі, належить житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, що розташований по вулиці Шевченка, 42, с. Вербовець Мурованокуриловецького району Вінницької області.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_1, крім неї є дочка померлого ОСОБА_4 та син ОСОБА_5. Останні, в свою чергу, не зверталися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та на неї не претендують, інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. Вона спадщину прийняла як така, що постійно проживала за однією адресою зі спадкодавцем.

Маючи намір оформити спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_3, а саме, на вказаний житловий будинок, вона звернулася до приватного нотаріуса Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Вінницької області із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок, виданий на імя спадкодавця.

Оскільки іншого способу захисту своїх прав позивач не має, тому вона звернулася до суду з даним позовом.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності від 17.10.2016 року (а.с. 22) не зявився, надіслав суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутності. Позовні вимоги своєї довірительки уточнив, просив визнати за ОСОБА_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: вул. Шевченка, 42, с.Вербовець Мурованокуриловецького району Вінницької області, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3, який помер 11 березня 2016 року. (а.с.32)

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради також в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає (а.с. 31).

Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом врегульованим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що 11 березня 2016 року у с. Вербовець Мурованокуриловецького району Вінницької області помер ОСОБА_3 (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул. Шевченка, 42 в с. Вербовець Мурованокуриловецького району Вінницької області. Житловий будинок літ. «А» складається з 4-х житлових кімнат, житловою площею 58,6 кв.м; веранди літ. «а», підвалу літ. «А1», загальною площею 118,3 кв.м; ганку літ. «а-1», підвалу літ. «а-2», господарської будівлі літ. «Б», підвалу літ. «Б-1», сарая прибудови літ. «б», сарая літ. «В», літньої кухні літ. «Г», сарая прибудови літ. «г», криниці «1», воріт «2», огорожі «3,4». Інвентаризаційна вартість даного будинку становить 266055 гривень.

Факт належності житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами ОСОБА_3 та його вартість підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 9-15), довідкою ОСОБА_2 сільської ради № 458 від 17.10.2016 року (а.с. 16), рішенням виконавчого комітету Мурованокуриловецької районної ради народних депутатів № 108 від 16.06.1988 року «Про оформлення права особистої власності на будинки, що належать окремим громадянам в селах Мурованокуриловецького району (а.с. 17), довідкою про проведення інвентаризації (а.с. 18), витягом із рішення ОСОБА_2 сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області 2 сесії 23 скликання від 06.06.1998 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» (а.с. 19).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст.1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 (а.с. 7), свідоцтвом про одруження (а.с. 8), довідкою ОСОБА_2 сільської ради №458 від 17.10.2016 року (а.с 16), стверджується, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3, яка має право на спадкування. Крім позивача, спадкоємцями першої черги за законом є також діти померлого: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які спадщини не прийняли та на неї не претендують. Інші спадкоємці як за законом, так і за заповітом відсутні.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно довідки ОСОБА_2 сільської ради Мурованокуриловецького району №458 від 17.10.2016 року, на час відкриття спадщини із спадкодавцем проживала та була зареєстрована його дружина - позивач ОСОБА_1 (а.с.16).

З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 119/2016 на ім'я померлого 11 березня 2016 року ОСОБА_3 слідує, що ОСОБА_1, звернулася до приватного нотаріуса Мурованокуриловецького районного нотаріального округу ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини залишеної після смерті ОСОБА_3 Інші спадкоємці за законом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від спадщини відмовились подавши приватному нотаріусу відповідні заяви.

Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 року висловив правову позицію згідно якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Як вбачається з характеристики будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 14) житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані за період з 1978 по 1991 роки.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Крім того, з положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

З довідки ОСОБА_2 сільської ради № 527 від 28.11.2016 року (а.с. 29) слідує, що власником житлового будинку, що знаходиться по вул. Шевченка, 42, с. Вербовець Мурованокуриловецького району був ОСОБА_3, який помер 11.03.2016 року. Свідоцтво на право власності будинку і надвірних споруд не видавалося.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Шевченка, 42, с. Вербовець Мурованокуриловецького району Вінницької області ОСОБА_1 приватним нотаріусом відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи (а.с.21), а тому позивач не може оформити свої спадкові права на землю через нотаріальну контору і захистити свої права спадкоємця іншим чином, окрім як через суд, вона також не може.

Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач визнав позовні вимоги і таке визнання позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок як спадкоємця ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 328, 1216, 1223, 1268 ЦК України, ст.ст. 3, 57, 174 ч. 4, 212, 213, 215, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: вул. Шевченка, 42, с. Вербовець Мурованокуриловецького району Вінницької області, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3, який помер 11 березня 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: