Провадження 2-с/127/64/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Куйдан Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за заявою Комунального підприємства Вінницької міської ради про видачу судового наказу по стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання,

ВСТАНОВИВ :

29.12.2015р. Вінницьким міським судом Вінницької області винесено судовий наказ по справі №127/27971/15-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1І, та ОСОБА_2 на користь КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» борг за надані послуги з теплопостачання в сумі 6625,43грн. з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних та судовий збір в сумі 609,00грн.

07.11.2016р. ОСОБА_1 ознайомившись з матеріалами справи в суді дізнався про наявність цього судового наказу.

17.11.2016р. ОСОБА_1 подав суду заяву про скасування судового наказу.

Заява мотивована тим, що судовий наказ може бути виданий лише у спорі про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна (ч. 1 ст. 95 ЦПК). Зокрема, судовий наказ може бути видано за такими вимогами, встановленими ст. 96 ЦПК, якщо: 1) заявлено вимогу, яка ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі; 2) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати; 3) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника, а також в інших випадках, встановлених законом (ч. 2 ст. 96 ЦПК).

Трапляються випадки, коли власник (наймач) квартири або будинку фактично проживає у квартирі або будинку, споживає послуги з тепло-, водопостачання, водовідведення тощо, але письмового договору з ним постачальники цих послуг не укладали. Фактично заборгованість утворюється, але її не можна вважати такою, що ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі. Її розміри та підстави виникнення повинні встановлюватися судом у позовному провадженні.

Однак суд зробив висновок про те, що сам факт надання комунальними підприємствами комунальних послуг і споживання їх наймачем чи власником житла свідчить про те, що сторони перебувають в договірних відносинах.

Такий підхід не є обґрунтованим, адже основною підставою, що дає змогу розглядати аналогічні справи у наказному провадженні, є наявність належним чином укладеного і підписаного сторонами письмового договору.

Жодних договорів між ОСОБА_1 та КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» не укладалось, а тому правовідносини, що виникли в цій ситуації повинні вирішуватись у позовному провадженні.

Також в судовому наказі вказано про стягнення заборгованості за надані послуги, 3%річних та збитків від інфляції без зазначення, за який саме період стягуються такі кошти. Відсутність у оскаржуваному судовому наказі зазначення періоду унеможливлює обчислення правильності таких нарахувань та вірності застосованих коефіцієнтів та тарифів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали заяву про скасування судового наказу.

Представник стягувача заперечила проти задоволення заяви ОСОБА_1 та скасування судового наказу.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про залишення заяви без задоволення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в справі №6-29цс13, відсутність договору між суб»єктом господарювання, що надає житлово-комунальні послуги, та споживачем цих послуг за умови фактичного споживання таких послуг не є підставою для відмови в стягненні зі споживача заборгованості.

Відтак, суд не вбачає підстав для скасування судового наказу.

На підставі викладеного, керуючись ст.105-1 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п»яти днів з дня проголошення.

Суддя