Номер провадження: 22-ц/785/7830/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гірняк Л.А.,Заїкіна А.П.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2016 року, -

встановила:

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів і в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є інвалідом 2 групи з 2012 року та оскільки позивач став непрацездатним до розірвання шлюбу, потребує матеріальної допомоги, яку може надати відповідач, яка є працездатною людиною.

Позивач просив суд стягнути на його користь з відповідачки аліменти на утримання у розмірі 1000,00 грн. щомісячно починаючи з 25 квітня 2016 року, протягом строку інвалідності ОСОБА_2

Рішення ухвалено у відсутність сторін.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції посилався на безпідставність позовних вимог, оскільки сторони разом не проживають з 2009 року, а друга група інвалідності позивачу призначена у 2012 році, тобто після фактичного припинення шлюбних стосунків та відповідач не має можливості надавати позивачу матеріальної допомоги, оскільки не працює.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

Відповідно до ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що 16.11.1991 року сторони уклали шлюб ,що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу сері I И-ЖД № 349963 від 16.11.1991 р. (а.с.4).

Відповідно до рішення Приморського районного суду м.Одеси від 15.07.2014 року шлюб між сторонами був розірваний .

Суд першої інстанції , посилаючись на положення ч.3 ст. 61 ЦПК України ,вірно встановив, що відповідно до рішення Приморського районного суду м.Одеси від 15.07.2014 року, сторони спільно не проживають з 2009 року, ОСОБА_2 створив нову сімю та у нього народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

З довідки до акту МСЕК серії 10 ААА №948046 від 23.05.2012 року вбачається, що позивач є інвалідом другої групи за загальними захворюваннями, інвалідність встановлена безстроково (а. с. 6).

Відповідно до даних трудової книжки БТ-I № 7128283 від 25.07.1970 р. на імя ОСОБА_3, вбачається , що відповідач ОСОБА_3 А.Ф.17.06.2016 року звільнена з роботи за власним бажанням.

Матеріали справи не містять докази працевлаштування відповідача та дійсний її дохід .

Матеріали справи не містять докази працевлаштування позивача та дійсний його дохід .

В судовому засіданні колегії суддів позивач ОСОБА_2 в обґрунтування того,що відповідач спроможна надавати матеріальну допомогу позивачу, посилався на відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів.

Колегія суддів критично ставиться до зазначених відомостей ,оскільки факт роботи відповідача та отримання заробітної плати до червня 2016 року на посаді прибиральника службових приміщень Одеської ЗОШ № 58 I-III ступенів ОМР підтверджується наказом Одеської ЗОШ № 58 від 17.06.2016 року № 35-К (а.с.30) та копією трудової книжки на імя ОСОБА_3 (а.с.31), проте на час розгляду справи відповідач не працює .

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову вірно посилався на те,що інвалідність ІІ групи встановлена позивачу з 23.05.12 р., тобто після фактичного припинення шлюбних стосунків та вірно було враховано ту обставину ,що відповідач не працює , що підтверджується копією наказу про звільнення та копією трудової книжки, наявними в матеріалах справи.

Матеріали справи не місять ,а позивачем всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази того, що відповідач за майновим станом спроможна надавати позивачу щомісячно матеріальну допомогу.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі обєктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що інвалідність 2 групи позивачу була встановлена ще у 2004 році ,тобто під час перебування сторін у шлюбі не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять докази того, що позивач є таким, що потребує матеріальної допомоги , його пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом та докази того, що відповідач спроможна надавати позивачу матеріальну допомогу.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що відповідач ОСОБА_3, як підприємець отримує дохід та спроможна надавати позивачу матеріальну допомогу, оскільки матеріали справи не містять докази зайняття відповідачем підприємницькою діяльністю і отримання відповідачем доходу від підприємницької діяльності.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що відповідач є працездатною особою та спроможна надавати позивачу матеріальну допомогу, оскільки матеріали справи не містять докази отримання відповідачем доходу достатнього для надання відповідачем позивачу матеріальної допомоги.

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7