У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Державної казначейської служби України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Донецькій області, прокуратури Донецької області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю досудового слідства, прокуратури та суду, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Донецької області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 3 травня 2013р. у будинках АДРЕСА_1 було проведено обшук, внаслідок якого було вилучено 11 621 кілограм міді, 442, 26 кілограм алюмінію, 180 кілограм лому чорного металу, ваги у кількості 3-х штук, 7 760 грн., дві золоті обручки. Обшук проводився на підставі ухвали слідчого судді від 23 квітня 2013року у межах кримінального провадження № 0000370, відкритого за фактом крадіжки 35 метрів кабелю, що перебував на балансі ПАТ «Укртелеком». Будь-якого майна, належного ПАТ «Укртелеком», під час обшуку у позивача вилучено не було, підозра за кримінальним провадженням № 0000370 ОСОБА_6 не вручалась.

03 травня 2013 року слідчим Центрально-Міського РВ Макіївського МУ до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено свідчення про виявлення незаконно діючого пункту прийому металобрухту за адресою: АДРЕСА_1 під реєстраційним номером 00001244, правова кваліфікація ч. 1 ст. 213 КК України, орган досудового розслідування - Центрально-Міський РВ Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області.

29 серпня 2013 року йому було повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 213 КК України, 30 серпня 2013р. прокурор узгодив обвинувальний акт щодо нього та ОСОБА_7 у скоєнні вказаного злочину та справа була направлена для розгляду до Гірницького районного суду м. Макіївки. Під час розгляду справи він неодноразово вказував на те, що матеріали справи сфальшовані і ніколи не визнавав своєї вини у скоєнні вказаного злочину.

15 квітня 2014 року у справі був постановлений обвинувальний вирок, згідно якого він був визнаний винним та засуджений до штрафу у розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 11 900 грн, речові докази по справі - лом чорних та кольорових металів, ваги підлягали конфіскації. Він не погодився з вироком та оскаржив його у апеляційному порядку.

19 серпня 2014 року апеляційний суд Донецької області, розглянувши його апеляційну скаргу та скаргу ОСОБА_7 постановив ухвалу, якою скаргу задовольнив, вирок Гірницького районного суду м. Макіївки від 15 квітня 2014 року скасував, апеляційне провадження відносно нього та ОСОБА_7 закрив за не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості і вичерпаністю можливості їх отримати.

Посилаючись на ст.ст. 1-4, 6, 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», п. 11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач просив стягнути 500 000 грн на його користь у відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 23 грудня 2015 року скасовано рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2015 року.

Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 тис. грн за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить частково скасувати оскаржене судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Макіївки від 23 квітня 2013 року у справі №270/2661/13-к було задоволено клопотання слідчого СВ Центрально-Міського РВ ГУМВС України в Донецькій області за кримінальним провадженням № 0000370 від 02 травня 2013 року за ознаками кримінального праворушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та дозволено обшук за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_8; за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_9 та ОСОБА_10; за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_6 - ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_12 та ОСОБА_13, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини їх причетності та скоєння кримінального правопорушення, відшукання його об'єктів.

03 травня 2013 року під час обшуку будинків АДРЕСА_1 проведеного на підставі вказаної ухвали, було виявлено та вилучено товарні підлогові механічні ваги у кількості двох одиниць, товарні підлогові електронні ваги та брухт чорних металів, міді та алюмінію, всього вилучено 11 тонн 621 кг лому міді, 442,26 кг алюмінію та 2 200 тонн лому чорних металів.

Ухвалою слідчого судді Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 29 серпня 2013 року задоволено скаргу ОСОБА_7, зобов'язано слідчого СВ Гірницького РВ Макіївського ГУМВС України в Донецькій області повернути ОСОБА_7 тимчасово вилучене у неї майно, а саме: дві золоті обручки, гроші на загальну суму 7 760 грн, кольоровий метал вагою 11,621 тонни, чорний метал вагою 2,20 тони та алюміній вагою 442,26 кг, ваги у кількості 3-х одиниць.

29 серпня 2013 року позивачу повідомлено про підозру у порушенні порядку здійснення операцій з металобрухтом, а саме в організації незаконного пункту прийому, схову, збуту металобрухту та здійсненні операцій з брухтом кольорових і чорних металів без державної реєстрації або без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

Вироком Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 15 квітня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України та призначено покарання за цією нормою закону у вигляді штрафу у розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (11 900 грн), ОСОБА_7 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України та призначено покарання за цією нормою закону у вигляді штрафу у розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (11 900 грн), речові докази: 11621 кг кольорового металобрухту, 2200 кг чорного металобрухту, 442,26 кг алюмінію, вантажні ваги модель TCS № 101011887, вантажні ваги механічні без номеру, синього кольору, механічні ваги вантажні з написом на ваговій шкалі від 25 до 500 кг № 54076 стягнуто в дохід держави.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2014 року апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволено частково, вирок Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 15 квітня 2014 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасовано, апеляційне провадження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 закрито за не встановленістю достатніх доказів для доведення їх винуватості і вичерпаністю можливості їх отримати.

Судом апеляційної інстанції також установлено, що ухвалою апеляційного суду Донецької області від 23 грудня 2015 року задоволено заяву ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_7, в ухвалі апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2014 року в резолютивній частині п. 3 виправлено описку та викладено у наступній редакції - «Кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 закрито за не встановленістю достатніх доказів для доведення їх винуватості і вичерпаністю можливості їх отримати».

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено у ст.ст. 56, 62 Конституції України, ст.ст. 1167, 1176 ЦК України.

Зокрема, згідно із ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч.1, ч. 2 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР з наступними змінами (далі - Закон № 266/94-ВР) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 266/94-ВР).

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ст.4 Закону № 266/94-ВР).

Згідно із ст. 13 Закону № 266/94-ВР питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з ч. 1 ст. 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Обґрунтовуючи підстави та розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_6 у позові зазначив, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав під час усього часу розслідування кримінального провадження, та слухання справи у суді протягом року, у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів сім'ї та близьких родичів, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації. На думку позивача, будучи пограбованим правоохоронними органами він не мав можливості придбати продукти харчування і його сім'я стала фактично голодувати. У цей час держава Україна та території у тому числі міста Макіївки проводила антитерористичну операцію, держава закликала громадян до виїзду на підконтрольні території, але він не міг виїхати, так як повинен був з'являтись до суду та використовувати своє законне право на захист, дружина з дітьми відмовлялась покидати його у такому становищі і вони вимушені були залишатися у м. Макіївці.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2014 року, якою ОСОБА_6 обґрунтовував свої вимоги, було закрито лише апеляційне провадження, а не кримінальне провадження в цілому, що не дає підстав для відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, щоухвалою апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2014 року було закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за не встановленістю достатніх доказів для доведення його винуватості і вичерпаністю можливості їх отримати, у зв'язку із чим останній має право на відшкодування моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, діями досудового розслідування, прокуратури та суду за рахунок коштів Державного бюджету України у розмірі 20 тис. грн. При цьому, суд апеляційної інстанції враховано, що згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015» рік із змінами внесеними Законом України від 17 вересня 2015 року N 704-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 01 вересня 2015 року становить 1 378 грн і з огляду на період перебування ОСОБА_6 під слідством та судом (з 29 серпня 2013 року по 19 серпня 2014 року) розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим 16 091 грн 48 коп., а при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди апеляційний суд врахував обставини, на які посилався позивач та вказав, що заявлений позивачем розмір відшкодування в сумі 500 тис. грн є занадто великим, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Проте, повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд апеляційної інстанції, обґрунтовував необхідність задоволення позовних вимог наявністю ухвали апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2014 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 за не встановленістю достатніх доказів для доведення його винуватості і вичерпаністю можливості їх отримати.

Однак, ухвалою колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2016 року ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Положення п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР пов'язують право ОСОБА_6 на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, зокрема, із закриттям кримінального провадження через невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Судове рішення суду апеляційної інстанції, яким встановлені указані обставини щодо позивача скасовано.

З огляду на зазначене, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що рішення апеляційного суду Донецької області від 23 грудня 2015 року не відповідає вимогам щодо належного встановлення обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи (ст. 214 ЦПК України), у зв'язку із чим суду апеляційної інстанції слід з урахуванням зазначеного визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Без установлення необхідних обставин справи ухвалене рішення суду апеляційної інстанції не може вважатися законним та обґрунтованим (ст. 213 ЦПК України).

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, суд апеляційної інстанції допусти порушення норм матеріального й процесуального права, що відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення апеляційного суду Донецької області від 23 грудня 2015 року з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 23 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик