Справа № 591/1958/16-ц
Провадження № 2/591/1316/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2016 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Грищенко О.В., секретаря Ханюкової-Липової І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом Дочірнього підприємства «Паркінг» комунального оптово-роздрібного підприємства «Дрібнооптовий» Сумської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Паркінг» комунального оптово-роздрібного підприємства «Дрібнооптовий» Сумської міської ради про визнання договорів недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач за первісним позовом мотивує свої вимоги тим, що 01.09.2014 р. між ним та відповідачем були укладені два договори зберігання транспортних засобів на автостоянці. При цьому ДП «Паркінг» КОРП «Дрібнооптовий» СМР взяло на себе зобовязання щодо надання Клієнту машино-місця № 240 та № 141 на території автостоянки «№7 «Заозерна», а Клієнт зобовязався вносити щомісячну абонентську плату в порядку та на умовах, визначених Договором. ОСОБА_1 не вносить плату за користування послугами, заборгованість за період червень 2015 р березень 2016 р. складає 5 000 грн. Просив стягнути з відповідача заборгованість за договором та судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати договори зберігання щодо надання ОСОБА_1 машино-місця № 240 та № 141 на території автостоянки «№7 «Заозерна» недійсними, оскільки при їх укладенні не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов. Зокрема, істотними умовами договорів зберігання є умови про річ, ціну та строк дії договору. Ціна як істотна умова не узгоджена в спірних договорах. Крім того, ДП «Паркінг» КОРП «Дрібнооптовий» СМР не мало підстав надавати машино-місця позивачу ОСОБА_1 та укладати договори щодо зберігання майна, оскільки не є ані власником, ані користувачем земельної ділянки та нерухомого майна автостоянки, але при укладенні договорів відповідач ввів в оману позивача щодо наявності у нього такого права на укладення спірних договорів. Просив визнати договори недійсними.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що зустрічний позов обґрунтований і підлягає задоволенню, а первісним позов є необґрунтованим, з наступних підстав.

Встановлено, що 01.09.2014 р. сторони у справі уклали два договори зберігання належних ОСОБА_1 транспортних засобів на автостоянці. При цьому ДП «Паркінг» КОРП «Дрібнооптовий» СМР взяло на себе зобовязання щодо надання Клієнту машино-місця № 240 та № 141 на території автостоянки «№7 «Заозерна» за адресою м. Суми, вул. Д.Коротченка, 30, а Клієнт зобовязався вносити щомісячну абонентську плату в порядку та на умовах, визначених Договором. (а.с.6-9).

Згідно з актами звіряння взаємних розрахунків за період травень 2015 березень 2016 р. заборгованість ОСОБА_1 з оплати за двома спірними договорами складає в загальній сумі 5000 грн. (а.с.17-18).

В судовому засіданні встановлено, що на час укладення спірних договорів земельна ділянка, на якій розташована автостоянка, не перебувала у власності ДП «Паркінг» КОРП «Дрібнооптовий» СМР, крім того, ДП «Паркінг» не мало законних підстав для користування земельною ділянкою. Дана обставина визнається іншою стороною та підтверджується такими, що набрали законної сили судовими рішеннями: рішенням Господарського суду Сумської області від 12.10.2015 р. та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 р., рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08.06.2016 р. (а.с.61-89), тобто вказані обставини не потребують доказування.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною, і повернути її у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 946 ЦК України Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

У відповідності до ст. 977 ЦК України Якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним.

Отже, істотними умовами договорів зберігання є умови про річ, ціну та строк договору.

Як вбачається з договорів зберігання, укладених між сторонами, ціна договору не визначена, представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні не надав суду доказів на підтвердження того, що сторони на момент укладення даних договорів досягли згоди щодо вказаної істотної умови, оскільки в самому договорі ціна не визначена.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобовязана відшкодувати другій стороні понесені збитки в подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані в звязку з вчиненням цього правочину.

Згідно з положеннями цих договорів, їх предметом є послуги щодо зберігання транспортних засобів на автостоянці. Як встановлено в судовому засіданні, жодних законних підстав щодо надання на оплатній основі таких послуг позивач не мав, оскільки охорона автостоянки та автотранспорту на ній ним не здійснювалася, послуги з охорони відповідно до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» є ліцензованим видом діяльності. Крім того, у ДП «Паркінг» не було у власності або у користуванні на законних підставах земельної ділянки, на якій дане підприємство могло б надавати ОСОБА_1 машино-місце для зберігання автотранспорту. Проте, позивач за первісним позовом ввів ОСОБА_2 в оману щодо свого права на укладення таких договорів.

Тому вчинення правочинів без в силу ч. 1 ст. 203, ч.ч. 1, 3 ст. 215,ч. 1 ст. 216 є підставою для визнання договору недійсним.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення зустрічних позовних вимог, а в задоволенні позовних вимог Дочірнього підприємства «Паркінг» комунального оптово-роздрібного підприємства «Дрібнооптовий» Сумської міської ради слід відмовити за необгрунтованістю.

На підставі ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судові витрати в сумі 1102 гривні 40 коп. підлягають стягненню з Дочірнього підприємства «Паркінг» комунального оптово-роздрібного підприємства «Дрібнооптовий» Сумської міської ради на користь ОСОБА_1.

Керуючись ч.ч. 1, 3 ст. 215, ч. 1 ст. 216, ст. 936, 946, 977 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Дочірнього підприємства «Паркінг» комунального оптово-роздрібного підприємства «Дрібнооптовий» Сумської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором відмовити за необґрунтованістю.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсними договори зберігання транспортних засобів на автостоянці «Заозерна» № 7, укладені 01.09.2014 року між Дочірнім підприємствоми «Паркінг» комунального оптово-роздрібного підприємства «Дрібнооптовий» Сумської міської ради та ОСОБА_1 щодо машиномісця № 141, та щодо машиномісця № 142.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Паркінг» комунального оптово-роздрібного підприємства «Дрібнооптовий» Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 1102 гривні 40 коп. на відшкодування судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана особою яка була присутня при оголошенні рішення суду протягом 10 днів з дня його оголошення а особою яка не брала участі в розгляді справи протягом 10 днів з дня отримання копії рішення до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо скаргу не було подано.

Суддя