Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2560/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Голосеніна Т. В.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

07.12.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.,

суддів: Кіселика С.А., Суржика М.М.,

секретар Постоєнко А.І.

за участю представника позивача

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошової суми.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошової суми.

Зазначав, що 05 квітня 2012 року між ним та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від нього грошові кошти в сумі 20000 доларів США з умовою їх повернення до 30 серпня 2013 року.

У вказаний строк відповідач зобов'язання не виконав, суму боргу не повернув в зв'язку з чим він звернувся в суд.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 19 листопада 2014 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 травня 2015 року в частині стягнення боргу, його позов задоволено, стягнуто з відповідача на його користь 252000 грн. основного боргу, що за курсом НБУ станом на 11 серпня 2014 року становить 20000 доларів США, 44748 грн. 90 коп. процентів від суми позики, що становить 3551,50 доларів США та 3% річних від простроченої суми в сумі 7166 грн. 50 коп., що становить 568,77 доларів США, а всього 303915 грн. 40 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 січня 2016 року рішення Олександрійського міськрайонного суду в частині, яка не змінена апеляційним судом та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області залишені без змін.

03 червня 2015 року Олександрійським міськрайонним судом видано виконавчий лист, який пред'явлено до виконання. На день подачі позову до суду рішення суду не виконано.

Просив стягнути з відповідача на його користь розмір процентів за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України в сумі 49681 грн.98 коп., 3% річних 5799 грн.45 коп., індекс інфляції 13608 грн., всього 69089 грн. 43 коп. та судові витрати.

В ході судового розгляду позовні вимоги збільшив, просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 114243 грн. 91 коп.: проценти за користування грішми 78979 грн.36 коп., 3% річних 10568 грн.55 коп., індекс інфляції 13608 грн. та судові витрати.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 89547 грн. 91 коп., з яких 78979 грн. 36 коп. проценти за користування грошовими коштами, 10568 грн. 55 коп. - 3% річних, судові витрати в сумі 895 грн. 47 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку, що норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а не іноземна валюта, яка була предметом договору.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що суд не взяв до уваги ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відповідно до якого надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, віднесено до фінансових послуг. Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами-підприємцями. Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Суд не з'ясував джерело набуття позивачем грошових коштів у сумі 20000 доларів США, переданих йому у позику, оскільки надання у позику коштів, залучених від третіх осіб є операцією, що потребує ліцензування та здійснюється виключно фінансовими установами. За відсутності доказів набуття позивачем статусу фінансової установи та отримання ним відповідної ліцензії відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. З цих же підстав не може бути задоволена і вимога про стягнення відсотків за користування коштами, оскільки право на надання позики під проценти має фінансова установа.

В засіданні апеляційного суду представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним.

Відповідач та його представник про час та місце розгляду повідомлені під розписку (а.с.94,96,98), в засідання апеляційного суду не прибули, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, оскільки ухвалене судом першої інстанції рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано, а доводи апеляційної скарги не є істотними (стаття 308 ЦПК).

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 травня 2015 року, яке залишено без змін ухвалоюВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 січня 2016 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто за договором позики від 05 квітня 2012 року основний борг в сумі 252000 грн. (а.с.13-14,15-17).

На виконання рішення суду 03 червня 2015 року видано виконавчий лист (а.с.18). Судом встановлено, що на час ухвалення рішення боржник не приступив до сплати боргу в сумі 252000 грн., що є простроченою сумою.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначена правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс 14.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що оскільки відповідач не сплатив суму основного боргу за договором позики, то він повинен сплатити позивачу проценти за користування позиченими коштами, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, а також 3% річних від простроченої суми. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Розмір присуджених судом сум підтверджується розрахунками (а.с.6-7, 64-65), яким суд дав належну оцінку відповідно до ст.212 ЦПК України, та не оспорюється боржником.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання процентів за користування грошовими коштами та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Ця правова позиція, викладена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-1206 цс 15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249 цс 15, яку відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України мають враховувати суди при застосуванні таких норм права.

Доводи відповідача щодо незастосування судом до спірних правовідносин Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є безпідставними, оскільки вказаний закон поширюється лише на учасників ринку фінансових послуг яким не є фізична особа ОСОБА_4, про що зазначено і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 січня 2016 року.

В межах доводів апеляційної скарги підстав для зміни або скасування рішення суду не встановлено. Рішення суду в частині відмови в стягненні інфляційних втрат не оскаржується.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314 ,ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: С.А.Кіселик

М.М.Суржик