Номер провадження: 22-ц/785/7905/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Цюри Т.В., Сидоренко І.П.

при секретарі - Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, -

встановила:

ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення (а. с. 2-3).

В обґрунтування свого позову посилалася на те, що їй належить будинок № 71 по вул. Миру у м. Татарбунари Одеської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.07.2010 року, після смерті своєї матері, померлої 13.04.2009 року. У червні 2016 року при вирішенні питання щодо реєстрації у вказаному будинку її неповнолітньої доньки вона дізналась, що в будинку проживають відповідачі, які відмовляються звільняти будинок, що також встановлено комісією Татарбунарської міської ради. Позивачка має намір зробити ремонт у будинку, але відповідачі перешкоджають їй у цьому, у звязку з чим ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним позовом.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Усунено перешкоди у користуванні ОСОБА_4 належним їй житловим будинком № 71 по вул. Миру у м. Татарбунари Одеської області шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 з будинку № 71 по вул. Миру у м. Татарбунари Одеської області без надання іншого житлового приміщення. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 551,20 гривень солідарно (а. с. 39-40).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 46).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2, ОСОБА_3 підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із положень ст. 391 ЦК України.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 13 квітня 2009 року померла ОСОБА_5, мати позивачки, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області 15.04.2009 року, серія 1-ЖД № 187918 (а. с. 5).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Татарбунари, вул. Миру, 71.

30.06.2010 року державний нотаріус Татарбунарської державної нотаріальної контори видала ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 1665, згідно якого, спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з житлового будинку з господарськими спорудами № 71, що розташований за адресою: Одеська область, м. Татарбунари, вул. Миру, житловою площею 36,2 кв.м., загальною площею 81,9 кв.м. (а. с. 9).

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.06.2010 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: Одеська область, м. Татарбунари, вул. Миру, 71, що підтверджується Витягом з ТОВ «Татарбунарське районне БТІ та РОН» від 01.07.2010 року, реєстраційний № 12519351 (а. с. 10).

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі наявності будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про зобовязання не перешкоджати в користуванні власністю.

З часу відкриття спадщини і до теперішнього часу ОСОБА_4 позбавлена можливості користуватися належним їй на праві власності житловим будинком № 71 по вул. Миру, у м. Татарбунари Одеської області, оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чинять перешкоди та не допускають її у спірний будинок.

Вказане підтверджується заявою ОСОБА_4 на імя голови Татарбунарської міської ради щодо створення комісії з метою виїзду за адресою: Одеська область, м. Татарбунари, вул. Миру, 71 для встановлення осіб, які вселились і проживають за вказаною адресою, а також підстав, тому що власник будинку такої згоди не надавав (а. с. 11).

За результатом звернення ОСОБА_4. комісією Татарбунарської міської ради встановлено, що в належному позивачу будинку проживають ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Підставами вселення є розписка померлої ОСОБА_5, матері ОСОБА_6, що зазначається в акті розгляду звернення від 13.07.2016 року (а. с. 6).

Не заслуговує на увагу довід апеляційної скарги відносно того, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 23 грудня 2003 року купили у ОСОБА_5 спірний житловий будинок за 500 доларів США, про що ОСОБА_5 надала їм розписку та передала домову книгу на будинок, а також обіцяла згодом укласти договір купівлі-продажу спірного будинку, оскільки зі змісту розписки цього не вбачається.

Стаття 47 ЦК України (в редакції 1963 року) визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Згідно з ст. 48 ЦК України (в редакції 1963 року) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК України (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК України (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Відповідно розяснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року N 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» із змінами і доповненнями, внесеними, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, (в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Виходячи з того, що договір між ОСОБА_5, померлої 13 квітня 2009 року, та ОСОБА_3 сторонами не укладався, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 зі своєю сімєю повинен усунути перешкоди ОСОБА_4 в здійсненні права власності. Судова колегія вважає, що оскільки відповідачі право власності на спірний будинок не набули, з ними договір найму не укладався, тобто право користування спірним будинком також не виникло, а відтак жодних правових підстав для користування ОСОБА_2, ОСОБА_3 житловим будинком з господарськими спорудами розташованими за адресою: Одеська область, м. Татарбунари, вул. Миру, 71 немає, а тому право власника цього будинку підлягає захисту шляхом виселення відповідачів.

Інших доводів, які б спростували правильні висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.О.Погорєлова

Судді Т.В.Цюра

ОСОБА_7