Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/746/16-ц

Провадження №2/377/370/16

24 листопада 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Теремецької Н.Ф., при секретарі Щуковській А.М., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

У С Т А Н О В И В:

24 жовтня 2016 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15 листопада 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, Україна, актовий запис № 174. Від спільного шлюбу в них народився син: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Причиною звернення до суду з даним позовом про розлучення стало те, що в силу психологічної несумісності характерів, сторони так і не змогли збудувати міцну дружню родину. Як виявилося з часом, у сторін зовсім різні погляди на сімейне життя, права та обовязки подружжя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин.

У судове засідання позивачка та відповідач не зявилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю та розірвання шлюбу.

Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 15 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 15 листопада 2014 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 174. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_2, дружині ОСОБА_2.

Під час шлюбу у сторін народився син: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач, що підтверджено копією свідоцтва про народження, який залишився проживати з позивачкою.

Як вбачається із змісту позовної заяви, спільне сімейне життя у позивачки та відповідача не склалося в звязку з різними поглядами на сімейне життя, подружні права та обовязки. За час спільного проживання відповідач мало приділяв уваги родині. Крім того, відповідач став зловживати спиртними напоями. В стані алкогольного спяніння він вчиняв сварки та ображав позивачку. Така поведінка відповідача призвела до того, що в червні місяці позивачка разом з дитиною переїхала жити до своїх батьків. За таких обставин створення сприятливої атмосфери для виховання дитини та збереження сімї стали неможливими.

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сімї неможливо.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що сімя розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки.

Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

Як вбачається з позовної заяви, з метою матеріального забезпечення дитини позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина. Спірних питань по розподілу сумісно нажитого майна у них з відповідачем на даний час немає.

У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно письмової заяви позивачки після розірвання шлюбу вона бажає відновити своє дошлюбне прізвище Мороз.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 213 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 15 листопада 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 174.

Після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище дружини Мороз.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. Ф. Теремецька