Справа № 522/5286/16-ц
Провадження № 2-о/522/173/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем УКРАЇНИ

«31» травня 2016 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Погрібного С.О.

за секретаря судового засідання Солодкої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, за участі заінтересованих осіб Департаменту міського господарства Одеської міської ради та Першої Одеської державної нотаріальної контори,

в с т а н о в и в :

Заявниця звернулася до суду із вказаною заявою в порядку окремого провадження, просила встановити факт належності на праві приватної спільної часткової власності за життя ОСОБА_2, померлій 3 липня 2010 року, майна 273/1000 частин квартири АДРЕСА_1, що складають 47,8 кв.м. від загальної площі квартири спільного заселення, становить 175,4 кв.м., з яких в особистому користуванні перебувала кімната, площею 31,6 кв.м., на підставі виданого органом приватизації Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради розпорядження за № 73053 від 25.12.1995 року та свідоцтва про право власності від 25.12.1995 року, що зареєстроване у реєстровій книзі за № 7-8266, про що видано дублікат свідоцтва про право власності та внесено відомості до Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо втрати оригіналу свідоцтва й зазначено відомості про видачу дубліката свідоцтва від 21.05.2008 року за № 261 книга: 620 пр-68 від 29.05.2008 року. За твердженням заявниці, вона є єдиною спадкоємицею померлої ОСОБА_2 та під час її звернення до нотаріуса за оформленням спадщини, їй відмовлено, оскільки за відомостями КП «БТІ» Одеської міської ради право власності ОСОБА_2 на 273/1000 частини квартири АДРЕСА_1 зареєстроване на підставі виданого 21.05.2008 року Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради дубліката свідоцтва про право власності на житло. У звязку з невідповідністю між зазначеними відомостями, державний нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину заявниці.

Заінтересовані особи повідомлялась належним чином про місце, час та дату судового засідання, їх представник до суду не зявився, їх неявка не є перешкодою для розгляду заяви позивача по суті.

Заявницею надано до суду заяву, згідно з якою вона заявлені вимоги підтримує у повному обсязі й просить розглянути справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням заяви з наступних причин.

Судом встановлено, що 03.07.2010 року померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 06.07.2010 року.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина. Підставою для одержання права на спадкування за законом ОСОБА_1 є рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.04.2014 року про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю у період з 2000 року до 03.07.2010 року.

На вимогу державного нотаріуса, після звернення ОСОБА_1 до останнього з метою оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2, заявниця надала оригінал свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.12.1995 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одесою міської ради народних депутатів, що є правовстановлюючим документом спадкодавця на 273/1000 частки квартири АДРЕСА_2.

Вказане свідоцтво зареєстровано в органах БТІ в реєстровій книзі за № 261 від 13.02.1996 року, про що свідчить запис на зворотному боці цього свідоцтва.

Окрім цього, відповідно до виданого органом приватизації розпорядження за № 73053 від 25.12.1995 року та копії технічного паспорту на вказану квартиру власником помешкання була саме ОСОБА_2

Державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 постановлено відмовити у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 273/1000 частки квартири АДРЕСА_2 у в зв'язку із втратою спадкодавцем правовстановлюючого документу.

Судом отримано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, за результатом чого встановлено, що на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 належить 273/1000 частини квартири АДРЕСА_3. Підставою для внесення цих відомостей до вказаного реєстру є дублікат свідоцтва про право власності р№7-8266 від 25 грудня 1995 року.

З відповіді КП «БТІ» Одеської міської ради вбачається, що право власності на вказану частину помешкання зареєстроване на імя ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.12.1995 року за реєстровим № 7-8266.

Встановлена невідповідність виникла у звязку з тим, що у Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна підставою виникнення права власності на визначену частину помешкання у ОСОБА_2 зазначено дублікат свідоцтва про право власності, у той час як в інших правовстановлюючих документах, у тому числі й наявних і у самої заявниці, зазначено оригінал свідоцтва про право власності.

При цьому, судом встановлено тотожність дати видачі вказаного свідоцтва про право власності й його реєстрового номера, зокрема, свідоцтва про право власності від 25.12.1995 року, зареєстрованого у реєстровій книзі за № 7-8266 на 273/1000 частини квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до п.17 постанови Пленум Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності.

Виходячи із встановлених обставин у справі, досліджених у сукупності на підставі їх аналізу, враховуючи, що розбіжність є незначною та стосується внесення помилкових відомостей до реєстру прав власності на нерухоме майно (технічна помилка), по інших відомостях розбіжностей не встановлено, зокрема у свідоцтві про право власності й наданих суду відомостях з КП «БТІ» Одеської міської ради, суд вважає за необхідне встановити юридичний факт належності на праві приватної спільної часткової власності за життя ОСОБА_2, померлій 3 липня 2010 року, 273/1000 частини квартири АДРЕСА_1, що складають 47,8 кв.м. від загальної площі квартири спільного заселення, що становить 175,4 кв.м., з яких в особистому користуванні перебувала кімната, площею 31,6 кв.м., на підставі виданого органом приватизації Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради розпорядження за № 73053 від 25.12.1995 року та свідоцтва про право власності від 25.12.1995 року, зареєстрованого у реєстровій книзі за № 7-8266, про що видано дублікат свідоцтва про право власності та внесено відомості до Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо втрати оригіналу свідоцтва й зазначено відомості про видачу дубліката свідоцтва від 21.05.2008 року за № 261 книга: 620 пр-68 від 29.05.2008 року.

Оскільки неусунення судом цих недоліків позбавляє заявницю можливості належним чином реалізувати свої цивільні права, зокрема, спадкові права, вона вправі вимагати від суду захисту своїх субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Наявність спору з приводу вказаного майна та іншого спадкового майна після смерті ОСОБА_2 судом не встановлено.

Суд має застосувати до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 256 ЦПК України, згідно із якими у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Керуючись ст. 16 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 130, 174, 213, 215, 256, 259, ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, за участі заінтересованих осіб Департаменту міського господарства Одеської міської ради та Першої Одеської державної нотаріальної контори, задовольнити.

Встановити факт належності на праві приватної спільної часткової власності за життя ОСОБА_2, померлій 3 липня 2010 року, 273/1000 частин квартири АДРЕСА_1, що складають 47,8 кв.м. від загальної площі квартири спільного заселення, що становить 175,4 кв.м., з яких в особистому користуванні перебувала кімната, площею 31,6 кв.м., на підставі виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради розпорядження за № 73053 від 25.12.1995 року та свідоцтва про право власності від 25.12.1995 року, зареєстрованого у реєстровій книзі за № 7-8266, про що видано дублікат свідоцтва про право власності та внесено відомості до Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо втрати оригіналу свідоцтва й зазначено відомості про видачу дубліката цього свідоцтва від 21.05.2008 року за № 261 книга: 620 пр-68 від 29.05.2008 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення у порядку ст. 296 ЦПК України.

СУДДЯ: С.О. Погрібний

31.05.2016