У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ситнік О.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 18 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 07 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та пені,

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 23 липня 2010 року з нього на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі по 500 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 20 квітня 2010 року й до досягнення ними повноліття.

Вказував, що 25 червня 2010 року ОСОБА_3 була засуджена вироком суду та відбувала покарання з листопада 2010 року по січень 2012 року. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2010 року шлюб між сторонами розірвано, дітей залишено проживати з позивачем. Він повністю утримував дітей, після звільнення відповідачки з місць позбавлення волі він також надавав їй матеріальну допомогу, щомісячно сплачуючи готівкою кошти від 1 500 до 3 000 грн. Окрім того, вносив плату за комунальні послуги та сплачував кошти на навчання дітей.

06 лютого 2014 року ОСОБА_3 подала заяву до державної виконавчої служби про повернення виконавчого листа у зв'язку з добровільною сплатою аліментів.

Однак, після того, як він втратив роботу та не зміг надавати матеріальну допомогу на утримання відповідачки, вона знову пред'явила виконавчий лист до виконавчої служби.

У подальшому державний виконавець направив сторонам виконавчого провадження довідку, відповідно до якої розмір заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей за період з 10 серпня 2010 року по 10 вересня 2012 року становив 21 344 грн 74 коп., а також за період з 08 квітня 2013 року по 06 лютого 2014 року - 4 972 грн 71 коп.

Вважав, що зазначена заборгованість нарахована більш як за три роки, що суперечить положенням ч. 1 ст. 194 СК України. Окрім того, зазначав, що при розрахунку заборгованості не була врахована та обставина, що він повністю утримував дітей.

Просив звільнити його від сплати заборгованості за аліментами та неустойки (пені) за період з 10 серпня 2010 року по 10 вересня 2012 року та за період з 08 квітня 2013 року по 06 лютого 2014 року.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 18 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 07 листопада 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заявник просить поновити строк на касаційне оскарження.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 325 ЦПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. У разі пропущення зазначеного строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Оскільки доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження заслуговують на увагу, то цей строк підлягає поновленню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди обґрунтовано відмовили у позові відповідно до вимог ст. 197 СК України, оскільки позивачем не доведено, що протягом спірних періодів діти перебували на його утриманні. Крім того, встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини ОСОБА_2

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись ст. 325 ЦПК України, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_2 задовольнити. Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Малинського районного суду Житомирської області від 18 липня 2016 року та ухвали апеляційного суду Житомирської області від 07 листопада 2016 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 18 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 07 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та пені.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.М. Ситнік