АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1889/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 1 липня 2016 року по справі за позовом ПАТ "КБ "Експобанк" до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Експобанк" звернувся в суд із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, , що 22.10.2007 року між ПАТ "КБ "Експобанк", яке є правонаступником ТОВ КБ "Експобанк" та ОСОБА_6 було укладено договір кредиту, відповідно до умов якого банком було надано кредит в сумі 30 000 дол. США з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 12% річних на строк до 21.10.2014. Кредит надано на умовах забезпеченості кредиту, його цільового використання, строковості, повернення та платності. Забезпеченням зобовязань позичальника за вказаним договором є застава автомобіля, що купується.

З метою забезпечення договору кредиту між позивачем і відповідачем ОСОБА_7 був укладений договір поруки від 22.10.2007 року, відповідно до умов якого останній виступив поручителем за договором кредиту перед позивачем.

Внаслідок невиконання позичальником умов договору станом на 27.04.2016 року утворилась заборгованість в сумі 25 144,59 дол. США та 6 314,06 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом -24 810,26 дол. США; прострочена заборгованість за нарахованими процентами-334,33 дол. США; прострочена заборгованість за нарахованою щомісячною комісією за кредитне обслуговування-6 314,06 грн.

22.01.2015 року Правлінням НБУ прийнято постанову "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "КБ "Укспобанк". 26.01.2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення "Про початок процедури ліквідації АТ "КБ "Експобанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку" та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "КБ "Експобанк". 29.12.2015 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення "Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ "КБ "Експобанк" уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження: у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб. Просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ "КБ "Експобанк" заборгованість за договором кредиту від 22.10.2007 року 25 144,59 дол. США, 6 314,06 грн. та судові витрати.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 1 липня 2016 року частково задоволено позов ПАТ КБ "Експобанк" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ "Експобанк" заборгованість за кредитним договором від 22.10.2007 року в сумі 25 144. 59 дол. США та 6314 грн 06 коп. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ "Експобанк" судоий збір в сумі 9651 грн 77 коп.

Додатковим рішенням від 8.09.2016 року в позові до ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на необґрунтованість рішення, на те, що 17.11.2011 року придбаний автомобіль нею у добровільному порядку був переданий працівникам банку, та, на скільки їй відомо, був проданий у 2012 році, а також на те, що останній платіж був нею здійснений 24.01.2011 року, а поданий нею платіжний документ із вказаною датою судом враховано не було, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Крім того, вважає, що відмова суду в застосуванні строку позовної давності є необґрунтованою.

Інші учасники процесу рішення суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню по наступним мотивам.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог до ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із наступних встановлених ним обставин: між позивачем та відповідачем ОСОБА_6 було укладено договір кредиту №116АК-2007 від 22.10.2007 року, відповідно до якого банк надає позичальнику кредит в розмірі 30 000 доларів США зі сплатою 12% річних, дата остаточного повернення -21.10.2014 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за користуванням кредитом та виписки з особового рахунку ОСОБА_6 станом на 27.04.2016 року, згідно кредитного договору №116/АК-2007 від 22.10.2007 року має заборгованість 25 144,59 доларів США, що в еквіваленті становить 643 450,84 грн, та 6 314,06 грн - прострочена заборгованість за нарахованою щомісячною комісією за кредитне обслуговування, з них: 24 810,26 доларів США, що в еквіваленті становить 628 665,22 грн заборгованість за кредитом; 334,33 доларів США, що в еквіваленті становить 8 471,56 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; та 6 314,06 грн - прострочена заборгованість за нарахованою щомісячною пенею за кредитне обслуговування.

Останній платіж відповідачем проведено 16.01.2012 року в сумі 100 доларів США про що свідчить виписка з особового рахунку (а.с.50);

Згідно п.1.2 та 7.1 договору кредиту строк користування кредитом закінчується 21.10.2014 року та договір діє до повного його виконання, а тому суд вважає, що позивачем строк позовної давності не пропущено, так як позичальник згідно п.3.7.повертає кредит банку із спливом строку, що встановлений п.1.2, а графік погашення по кредиту, передбачений у Додатку № 1 до договору є графіком прогнозованих погашень, а не встановлених договором.

Ухвалюючи рішення, суд посилався на те, що наданий відповідачем акт прийому-передачі автомобіля від 17.11.2011 року, копія доручення, а також факт реєстрації заставного автомобіля на іншого власника 5.01.2012 року не є доказом передачі автомобіля саме банку та саме в погашення заборгованості по даному договору, так як суду не надано договору на таких умовах, умови договору кредиту від 22.10.2007 року не місять положень про такий порядок погашення заборгованості, копія довіреності не містить даних, що право розпорядження автомобілем отримав представник банку та що даний автомобіль реалізований в інтересах банку, що за відчуження автомобіля були сплачені кошти і що ці кошти поступили в банк та саме в рахунок погашення заборгованості по даному договору.

Колегія вважає, що до висновку про повне задоволення позовних вимог до ОСОБА_6 суд прийшов передчасно виходячи із наступного.

Сторони визнають наступні встановлені судом обставини між позивачем та ОСОБА_6 22.10.2007 року укладено кредитний договір згідно умов якого банк надав, а ОСОБА_6 отримала 30000 доларів США на умовах повернення згідно встановленого та погодженого сторонами графіка та оплати відсотків, комісії за користування кредитними коштами. Банк виконав свої обовязки повністю, надав кредит, однак ОСОБА_6 свої зобовязання за договором не виконала, повернення кредиту та сплату відсотків і комісії згідно встановленого графіка не провела. В кінці 2011 року вона повністю відмовилася від повернення кредиту та передала банку в рахунок погашення кредиту автомобіль, який знаходився в заставі як гарантія забезпечення повернення кредиту. Оскільки вартість автомобіля після його реалізації не покривала сукупну вартість кредиту, банк звернувся з даним позовом до суду про примусове стягнення неповернутої частини кредиту.

Із наявних у справі доказів та пояснень учасників процесу вбачається, що спір між сторонами вник в частині розміру суми, яка підлягає стягненню, та в частині застосування до виниклих правовідносин строків позовної давності за заявою відповідачки. Відповідачка ОСОБА_6 вважає, що борг у неї відсутній повністю, оскільки вона передала банку заставлений автомобіль.

Встановивши під час розгляду справи відсутність боргу, суд відмовляє в позові з підстав відсутності порушення права позивача, встановивши наявність боргу по кредиту суд зобов'язаний дослідити заяву про застосування строків позовної давності.

Встановивши пропуск такого строку суд відмовляє в позові з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом свого порушеного права, за відсутності пропуску строку суд задовольняє позов.

Отже предметом доказування в даній справі в першу чергу є сукупна вартість неповернутої частини кредиту.

На підтвердження боргу позивачем надано суду документ під назвою "Розрахунок простроченої заборгованості позичальника ОСОБА_6 …" на а.с. 6. Вказаний документ прийнятий судом, як вбачається із змісту судового рішення на а.с. 111, як "розрахунок заборгованості за користування кредитом (а.с. 6)…"

Однак як вбачається із змісту даного документу, він не є розрахунком боргу, а довідкою про загальну суму боргу.

Вказаний документ не містить даних та розрахунку про дату надання кредиту та дат погашення кредиту по частинам, даних про прострочення чи виконання графіка його погашення, сум погашення кредиту по кожному платежу та сум зарахування отриманих коштів на погашення тіла кредиту, погашення відсотків, погашення комісії, не вказано чи застосовано штрафні санкції за просрочку платежів, а якщо застосовано то суму санкцій та період їх застосування, не вказано дату останніх зарахувань сплачених відповідачкою коштів, не вказано період за який нараховано проценти та комісію.

Із наданих апеляційному суду заперечень на апеляційну скаргу вбачається, що всього сплачено відповідачкою ОСОБА_6 за увесь період користування кредитом 5189,74 доларів США, даних про реалізацію заставного автомобіля немає, проте можливо платіж від 16.01.2012 року в сумі 6904,67 доларів США і є коштами отриманими від продажу автомобіля, а при розрахунках боргу застосовано процентна ставка не 12% річних, а 15,72%. Однак самого розрахунку не надано і апеляційному суду.

Наявна в матеріалах справи виписка по особовому рахунку вказаних даних також не містить, але підтверджує суму погашення кредиту ОСОБА_6.

Виходячи із наявних у справі доказів колегія вважає, що відповідачка на день подачі даного позову борг по кредиту не погасила виходячи із наступного.

Із змісту кредитного договору та додатку № 1 до нього вбачається, що отримавши кредит в сумі 30000 доларів США у жовтні 2007 року, відповідачка, при умові дотримання графіку погашення кредиту, зобовязалася повернути банку в термін до 21 жовтня 2014 року загальну суму 47381,86 доларів США а.с. 8-13. Вказана сума складається із самого кредиту 30000 доларів США, процентів за користування кредитом, платежів за обслуговування кредиту.

Однак до 21.10.2014 року нею повернуто лише 5189,74 доларів США, що підтверджується випискою по особовому рахунку - а.с. 51.

З урахуванням 6904,67 доларів США отриманих банком за заставний автомобіль загальна сума повернення боргу складає 12094,41 доларів США.

Загальна сума погашення значно менша і від 30000 і від 47381,86 доларів США, отже сам факт наявності боргу позивачем доведено.

Однак безпосередньо суму боргу заявлену у позовній заяві наданими суду доказами не підтверджено, а також неможливо зробити висновки про своєчасність звернення до суду із даним позовом за відсутності належних та допустимих доказів, які мав надати позивач.

Всі перераховані недоліки доданих до позову доказів, неявка представника позивача у судові засідання не дають апеляційному суду можливості належним чином дослідити та дати оцінку розміру боргу по кредиту, позбавляють суд можливості зробити висновки про застосування строків позовної давності.

Оскільки судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, у задоволенні даного позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог в частині суми боргу.

Відмовити в позові з мотивів пропуску строку звернення до суду та тим самим закінчити спір, неможливо за відсутністю належних та допустимих доказів пропуску такого строку.

Рішення колегії не позбавляє позивача права повторного звернення до суду із цими ж вимогами за умови надання належних та допустимих доказів позовних вимог.

Керуючись ст. 307, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 1 липня 2016 року по справі за позовом ПАТ "КБ "Експобанк" до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково, скасувати рішення в частині задоволення позову до ОСОБА_6.

В позові до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити за недоведеністю суми боргу.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення колегії та рішення суду набувають законної сили з моменту проголошення рішення колегії і можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :