Ухвала

іменем україни

22 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Кадєтової О.В., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської у м. Дніпропетровську ради, про вселення та зобов'язання усунути перешкоди у користуванні квартирою, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила усунути перешкоди у користуванні житлом та вселити її та дитину у квартиру АДРЕСА_1

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року, позов задоволено у повному обсязі.

Вселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перешкод у користуванні зазначеною квартирою.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі відповідач ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаного позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСРприпинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом установлено, що сторони з 25 лютого 1989 року перебували у шлюбі, мають спільного сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2010 року шлюб між ними розірвано.

Квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_7 - батьку відповідача, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 20 січня 2004 року та витягом про реєстрацію права власності.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер.

За свого життя, 14 липня 2011 року, ОСОБА_7 склав заповіт, яким все своє майно заповів своєму сину ОСОБА_5

Відповідно до листа нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 09 червня 2015 року № 2079/01-16 після смерті ОСОБА_7 ніхто не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, спадкова справа не відкривалася, свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Згідно з довідкою ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 11 червня 2015 року ОСОБА_7 був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1, знятий із реєстрації 07 листопада 2011 року у зв'язку зі смертю.

Крім того, згідно з довідкою ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 07 травня 2015 року ОСОБА_5 із 17 лютого 2004 року зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1. ОСОБА_3 також 17 лютого 2004 року зареєстрована в зазначеній квартирі, що підтверджується копією паспорта.

На підставі наявних у справі доказів суд установив, що відповідач створив позивачу із дитиною неможливі для проживання умови, постійно намагався вигнати їх із квартири; у серпні 2014 року після чергової сварки, позивач разом із сином вимушена була піти з квартири та деякий час проживала у знайомих, але постійно намагалася повернутися в квартиру; у грудні 2014 року відповідач змінив замки на вхідних дверях квартири; позивач неодноразово скаржилася на дії відповідача до правоохоронних органів.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним, законним та обґрунтованим є висновок суду про задоволення позову.

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд не надав належної оцінки поданим ним доказам.

На спростування доводів апеляційної скарги відповідача про те, що він не є належним відповідачем у справі, так як на цей час спірна квартира в реєстрі права власності на нерухоме майно зареєстрована за його померлим батьком, що ставить під сумнів висновок суду про те, що він є власником квартири, апеляційний суд правильно зазначив, що відповідач як син померлого батька постійно проживав зі спадкодавцем у квартирі, був там зареєстрований, а тому вважається таким, що прийняв спадщину за змістом ст. 1268 ЦК України, яка належить йому з часу відкриття спадщини, а саме з дня смерті батька (ст. 1220 ЦК України).

Крім того, на спростування доводів апеляційної скарги відповідача про те, що позивач є колишнім членом сім'ї, з якою він не веде спільне господарство, що цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членами його сім'ї, апеляційний суд правильно послався на ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР, згідно з якою припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безплатне користування жилим приміщенням, до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу, у результаті чого дійшов правильного висновку, що дружина як колишній член сім'ї після розірвання шлюбу не втрачає право на користування квартирою тільки на підставі розірвання шлюбу, навіть з огляду на те, що чоловік є власником квартири і має право розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.

Наведені в касаційній скарзі відповідача доводи аналогічні за змістом доводам апеляційної скарги, які суд обґрунтовано спростував, вони не впливають на правильність висновків судів та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: О.В. Кадєтова

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак