Ухвала іменем україни
02 листопада 2016рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Кафідової О.В. Мазур Л.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 24 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитно-заставний договір № DN81AR17670027, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит на придбання автомобіля марки «GeelyMR-7151 A», державний номерний знак НОМЕР_1, у розмірі 67 963 грн 75 коп., строком до 23 березня 2015 pоку, зі сплатою щомісячного платежів у розмірі 1 458 грн 76 коп., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2011 pоку передано в заклад банку шляхом вилучення у відповідача належне їй на праві власності заставлене майно, а саме автомобіль марки «GeelyMR-7151 A», державний номерний знак НОМЕР_2, та в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором звернуто стягнення на предмет застави - зазначений автомобіль.

15 вересня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно з умовами якої суму заборгованості зменшено до 31 402 грн 39 коп., дата остаточного погашенняя заборгованості за договором - 28 серпня 2016 року. Позивач посилається на те, що відповідач умови вказаної угоди не виконувала, допустила утворення заборгованості, яка станом на 04 листопада 2014 року склала 48 294 грн 48 коп.

З урахуванням викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 48 294 грн 48 коп., а також судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 34 059 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що судом не встановлено факту порушення відповідачем умов додаткової угоди до кредитно-заставного договору, оскільки вона щомісяця сплачувала платежі за угодою, про що надала відповідні квитанції, та не несе відповідальність за достовірність та правильність даних у документах, складених працівниками банку.

Задовольняючи частково позов та скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що відповідач умови додаткової угоди від 15 вересня 2011 року порушила, оскільки не сплатила належним чином платіж від 25 квітня 2014 року. В цей день вона здійснила оплату, проте кошти були перераховані на інший розрахунковий рахунок та до позивача не надійшли.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитися з висновками апеляційного суду з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 24 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитно-заставний договір № DN81AR17670027, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит на придбання автомобіля марки «Geely MR-7151 A», державний номерний знак НОМЕР_2, у розмірі 67 963 грн 75 коп., строком до 23 березня 2015 pоку, зі сплатою щомісячного платежів у розмірі 1 458 грн 76 коп., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2011 pоку передано в заклад банку шляхом вилучення у відповідача належне їй на праві власності заставлене майно, а саме автомобіль марки «GeelyMR-7151 A», державний номерний знак НОМЕР_2, та в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором звернуто стягнення на предмет застави - зазначений автомобіль.

15 вересня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно з умовами якої суму заборгованості зменшено до 31 402 грн 39 коп., дата остаточного погашення заборгованості за договором - 28 серпня 2016 року.

ОСОБА_6 умови вказаної угоди не виконувала, допустила утворення заборгованості, яка станом на 04 листопада 2014 року склала 48 294 грн 48 коп.

Зокрема, 25 квітня 2014 року ОСОБА_6 у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснила платіж на погашення кредитної заборгованості на неналежний розрахунковий рахунок, а саме 0112, замість 2774. При цьому квитанція містить підпис працівника банку та не містить підпису відповідача (а. с. 40).

У зв'язку з тим, що платіж від 25 квітня 2014 року не надійшов на відповідний рахунок, у відповідача утворилась заборгованість, і тому відповідно до п. п. 1.5.2 - 1.5.4 додаткової угоди вся заборгованість за кредитом, починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-1 день), вважається простроченою. Всі наступні платежі, сплачені відповідачем не зараховуються на рахунок погашення кредитного договору.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилалася на те, що вона щомісячно, починаючи з 28 вересня 2011 року, тобто з моменту укладання додаткової угоди № 1 до кредитного договору, сплачує встановлені додатковою угодою та графіком погашення заборгованості платежі, про що надала суду квитанції (а. с. 30-43).

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 глави 1 розділу ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління НБУ від 14 серпня 2003 року № 337 (далі - Інструкція) до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки, прибутково-видатковий касовий ордер, видатковий касовий ордер, грошовий чек, а також рахунки на сплату платежів та документи, установлені відповідною платіжною системою для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі.

Цією Інструкцією визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки. Бланки касових документів виготовляються згідно з їх зразками друкарським способом або з використанням комп'ютерної техніки з відображенням обов'язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.

Форми документів, які застосовуються під час приймання переказу готівки та виплати її суми отримувачу в готівковій формі, визначаються відповідною платіжною системою і мають містити обов'язкові реквізити: дата здійснення операції, зазначення платника та отримувача, дані паспорта особи-отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Заповнює касові документи клієнт від руки ручкою чи за допомогою технічних засобів або працівник банку за згодою клієнта із застосуванням технічних засобів або системи автоматизації банку (далі - САБ).

У разі використання САБ для оформлення касових документів та відповідно до порядку внутрішнього контролю банк визначає кількість підписів працівників банку, які оформляють, контролюють та виконують касову операцію.

Банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи за касовими операціями, та визначає систему контролю за їх здійсненням.

Згідно з пунктом 4 глави 2 розділу ІІІ Інструкції у прибуткових касових документах працівник банку перевіряє: повноту заповнення реквізитів; наявність і тотожність підписів відповідальних працівників банку із зразками підписів (у разі прийняття заяви на переказ готівки через операційних працівників).

За загальним правилом зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Аналіз положень ст. 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини.

Боржник звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року № 6-122цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Таким чином, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України на зазначене вище уваги не звернув, не перевірив, чи належним чином відповідач виконувала зобов'язання за кредитним договором та чи є її вина у порушенні зобов'язання з урахуванням встановлених у справі обставин, дійшов передчасного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: О.В. Кафідова Л.М. Мазур Т.О. Писана О.В. Попович