Провадження № 6/521/589/16
У Х В А Л А

09 грудня 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

при секретарі Бурдейному В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ФОП ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з поданням про вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України ФОП ОСОБА_2.

Подання мотивоване тим, що на примусовому виконанні у Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває зведене виконавче провадження з виконання наказу № 5017/3017/2012, виданого 14.01.2013р. Господарським судом Одеської області про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси 45 213,89 грн., наказу № 916/3277/13, виданого 05.02.2014р. Господарським судом Одеської області про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси 49 630,98 грн. неустойки, виконавчого листа № 2-а-3420/10/1570, виданого 21.12.2012р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь держави штрафу в сумі 5 952 000 грн.

18.06.2015р. держвиконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання вищезазначених рішень.

Боржником зазначене судове рішення до сьогоднішнього часу не виконав.

Сторони в судове засідання не викликалися.

Виходячи з обставин справи, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні даного подання з наступних підстав.

З подання держвиконавця вбачається, що на примусовому виконанні у Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження з виконання наказу № 5017/3017/2012, виданого 14.01.2013р. Господарським судом Одеської області про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси 45 213,89 грн., наказу № 916/3277/13, виданого 05.02.2014р. Господарським судом Одеської області про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси 49 630,98 грн. неустойки, виконавчого листа № 2-а-3420/10/1570, виданого 21.12.2012р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь держави штраф в сумі 5 952 000 грн.

18.06.2015р. держвиконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих провадженнь з примусового виконання вищезазначених рішень.

Як вказував в поданні держвиконавець, незважаючи на всі проведені держвиконавцем дії, рішення суду не виконано, а боржник може виїхати за межі України що в подальшому можу ускладнити або зробить неможливим виконання рішення суду (зокрема держвиконавцю буде неможливо провести виконавчі дії з виконання рішення суду без участі боржника).

Як вбачається з матеріалів подання, держвиконацем спрямовувалася на адресу ФОП ОСОБА_2 якісь документи, однак з даного рекомендованого повідомлення не відомо, які саме документи було направлено боржникові та яка саме особа отримала вищезазначене рекомендоване повідомлення.

Крім того, 22.01.2015р. головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській обл. ОСОБА_3 складено акт, в якому державний виконавець встановив, що боржник ФОП ОСОБА_2 зареєстрований за вказаною адресою (АДРЕСА_1), однак не мешкає, майно належне боржнику та підлягає опису й арешту не виявлено.

Всупереч ч.1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» до подання не додано документів, що підтверджують необхідність вжиття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ФОП ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішення, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межи України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Пунктом 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є дія неврегульованих зобов'язань.

На стадії виконання судового рішення обмеження права особи на виїзд за кордон здійснюється в порядку, передбаченому ст. 377-1 ЦПК України. За поданням державного виконавця, погодженим із начальником відділу державної виконавчої служби, судом вирішується питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Застосування тимчасового обмеження права особи на виїзд за межі України (за кордон) слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобов'язання, покладеного на неї рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

Відкриття виконавчого провадження, накладення арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження розглядатись, як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.

За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, підлягає з'ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов'язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Аналізуючи зазначене, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не надано достатніх доказів, які б встановлювали в чому саме полягає ухилення боржника від виконання рішень суду та чому саме цей вид обмеження повинен бути застосований до боржника.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ФОП ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: І.А.Мазун