Справа № 729/924/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2016 р.

Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Демченко Л.М.,

при секретарі Горлач Д.А.

за участі позивачки ОСОБА_1, представника позивачки

ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, про визнання майна особистою приватною власністю. Свої збільшені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.12.2000 року між нею та ОСОБА_3 був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бобровицького районного управління юстиції у Чернігівській області. Шлюбні відносини між ними не розірвано, але спільно не проживають та спільного господарства не ведуть. За час сумісного проживання було придбано автомобіль FORD TRANSIT пасажирський, сірого кольору, 2006 року випуску д.н.з. НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_3 але вважає, що даний автомобіль є її особистою власністю, оскільки придбаний за власні кошти. Зазначає при цьому що 23.04.2003 року на підставі укладеного між нею та ОСОБА_5 біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу, за рахунок коштів її батька ОСОБА_6, отриманих від продажу акцій А/Т тютюнової компанії «ВАТ Прилуки» був придбаний автомобіль Шкода Фелісія, 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, який був проданий 22.03.2008 року за 5000 доларів США та видана генеральна довіреність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 03.04.2008 року на підставі договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного між АТ «Українська автомобільна корпорація» та ОСОБА_3 був придбаний автомобіль НОМЕР_3 за 55 200,00 грн. Частину вартості автомобіля у розмірі 32,6 % покупцем було сплачено за рахунок власних коштів, а різницю в розмірі 67,4 % вартості автомобіля перераховано ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі укладеного кредитного договору. Кредит виплачувався за рахунок пенсії батька ОСОБА_6, Після продажу автомобіля НОМЕР_3, коштів для купівлі автомобіля НОМЕР_4 не вистачало, тому вона взяла у борг невистачаючу суму у своєї невістки та сусідки, яку на даний час повертає. В звязку з цим просить визнати за нею право особистої приватної власності на вищезазначений транспортний засіб.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що за час перебування у шлюбі із ОСОБА_1, ними за спільні кошти було придбано житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані в м. Бобровиця Чернігівської області по вул. Пролетарській, 53-ж, отже майно є їх спільною власністю. Оскільки, відразу після реєстрації шлюбу відповідачка прізвище не змінила, а змінила його тільки в 2015 року, тому вищевказане нерухоме майно зареєстроване на прізвище ОСОБА_9 Просить визнати житловий будинок та земельну ділянку спільною сумісною власністю подружжя та визнати право власності на дане майно за кожним по ? частині.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом та її представник свої вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав зазначених в позові. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити, так як житловий будинок та земельна ділянка хоча і були придбані за час шлюбу сторін, але за особисті кошти ОСОБА_1, отримані від продажу належних їй на праві власності квартир, які знаходились в м. Бобровиця Чернігівської області по вул. 30 років Перемоги та по вул. Незалежності.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом та його представник позов про поділ майна підтримали та просили його задовольнити з підстав зазначених в позові, а в задоволенні позову про визнання майна особистою власністю відмовити. Зазначивши при цьому, що спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя, які отримані від продажу попереднього автомобіля НОМЕР_3, який був придбаний в кредит і погашався ОСОБА_3, а також позики даної в інтересах сімї, також зазначали, що останній був впевнений, що позика виплачена, так як ОСОБА_1 розпоряджалася коштами, отриманими ОСОБА_3, перебуваючи на службі у Збройних Силах України.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 зазначила, що перебуваючи в шлюбі сторони продали квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_1 та придбали житловий будинок та земельну ділянку по вул. Пролетарській, 53-ж в м. Бобровиця. Також в 2003 році у її співмешканця ОСОБА_5, ОСОБА_9 придбала автомобіль марки Шкода Фелісія, за кошти отримані її батьком ОСОБА_6 від продажу акцій Прилуцької тютюнової фабрики. Даний автомобіль сторони продали та придбали інший автомобіль DAEWOO-FSO в кредит, який також виплачувався за рахунок пенсії батька позивачки.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона позичала своїй свекрусі ОСОБА_1 кошти на придбання сторонами автомобіля марки FORD TRANSIT, і позика повернута частково. Крім того зазначила, що від продажу квартири «№1 по вул.. 30 років Перемоги 211, де співвласником, крім ОСОБА_1 був її чоловік ОСОБА_12 коштів вони не отримали, вони залишились в розпорядженні свекрухи. Вся сума від продажу квартири була витрачена останньою на купівлю житлового будинку, земельної ділянки, що розташовані в м. Бобровиця Чернігівської області по вул. Пролетарській, 53-ж

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, суд приходить до наступного висновку, виходячи із слідуючого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 15 грудня 2000 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бобровицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії I-ЕЛ № 104348 (а.с.7). Як вбачається із копії актового запису про одруження, прізвище ОСОБА_9 змінила на «Ситник» на підставі заяви від 25.03.2015 року (а.с. 67). На даний час шлюб не розірваний.

Згідно технічного паспорту серії САТ номер 095101, ОСОБА_3 є власником автомобіля FORD TRANSIT пасажирський, сірого кольору, 2006 року випуску д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_5, зареєстрованого Козелецьким ВРЕР УДАІ УМВС України в Чернігівській області 15.08.2013 року (а.с. 6). З вартістю спірного автомобіля визначеною позивачкою в сумі 200000 гривень погодився в судовому засіданні відповідач.

Звертаючись до суду з вимогами про визнання майна особистою власністю позивачка посилалась на те, що автомобіль марки FORD TRANSIT придбаний за її особисті кошти, які отримані частково від продажу автомобілів, а саме: Шкода Фелісія, 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, який був придбаний за кошти її батька ОСОБА_6І, отримані від продажу акцій А/Т тютюнової компанії «ВАТ Прилуки»; автомобіля НОМЕР_3, придбаного в кредит, який незважаючи на те, що отриманий ОСОБА_3, погашався з пенсії батька, а також частково за кошти які вона отримала в борг від своїх родичів.

Дані обставини не знайшли підтвердження при розгляді справи, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, які повинні надаватися позивачкою за первісним позовим, відповідно до приписів ст.ст. 57-60 ЦПК України. Так, в біржовому договорі № 002138 купівлі-продажу транспортного засобу Шкода Фелісія від 23.04.2003 року взагалі не зазначена сума за яку позивачкою придбаний автомобіль, крім того не надано доказів того, що кошти, отримані від продажу акції ОСОБА_6, використані на придбання вищезазначеного автомобіля ( а.с. 48, 50,51, 54, 55- 57). Також не може бути доказом продажу даного автомобіля ОСОБА_7, ОСОБА_8 за 5000 доларів США, як зазначає позивачка, генеральна довіреність від 22.03.2008 року, оскільки видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі № 6-688цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

З договору купівлі продажу автомобіля DAEWOO-FSO, № 1172 від 03 квітня 2008 року, укладеного між АТ «Українська автомобільна корпорація» та ОСОБА_3, вбачається, що покупець прийняв у власність автомобіль та сплатив продавцю частину його вартості 32, 6%, що становило 18 000 грн. Сплату різниці коштів між вартістю автомобіля та сплаченим авансом покупець здійснював за рахунок коштів, отриманих від банку на умовах укладеного кредиту. Кредитором в даному зобовязанні виступало Чернігівське РУ ПриватБанку. Сума кредиту склала 67,4 %, що становило 37 200 грн. (а.с. 50-52). Посилання позивачки відносно того, що даний кредит погашався з пенсії її батька ОСОБА_6 не підтверджено відповідними доказами, надані суду квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» не свідчать про сплату кредиту за рахунок коштів останнього, а довідки з управління Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі підтверджують тільки розмір пенсії, нарахованої ОСОБА_6 ( а.с. 123-130 ). Отже, суд вважає, що даний автомобіль придбаний за спільні кошти подружжя.

З технічного паспорту серії САТ номер 095101, вбачається, що автомобіль FORD TRANSIT пасажирський, сірого кольору, 2006 року випуску д.н.з. НОМЕР_1, зареєстрований Козелецьким ВРЕР УДАІ УМВС України в Чернігівській області 15.08.2013 року за ОСОБА_3 (а.с.6). Даний автомобіль, як зазначили сторони, придбаний частково за кошти, отримані від продажу вищезазначеного автомобіля DAEWOO-FSO та за частину коштів, взятих в борг у ОСОБА_11 на потреби сім`ї без відповідного оформлення договору позики. Свідок ОСОБА_11 в суді підтвердила, що надавала у борг кошти сім`ї ОСОБА_3 для придбання ними автомобіля, який був зареєстрований на ОСОБА_3 Доказів того, що борг надавався тільки ОСОБА_1 не надано і не встановлено в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що спірний автомобіль FORD TRANSIT є спільною власністю подружжя, а тому вимоги ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки тільки позивачка в справі ставила вимоги щодо визнання спірного автомобіля особистою власністю, інші вимоги сторонами щодо спірного автомобіля не заявлялись, тому суд з урахуванням вимог ст.11 ЦПК України, розглянув спір в межах заявлених вимог, без вирішення питання про поділ спільного майна автомобіля, який є неподільною річчю і при його розподілі суду слід застосовувати положення ст. 71 СК України, які неможливо застосувати в даному випадку, не вийшовши за межі позовних вимог, що є порушенням диспозитивності.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_3, викладені в зустрічному позові, суд приходить до слідуючого висновку.

Судом встановлено, що відповідно до договорів купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 12.12.2013 року, посвідчених приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області, ОСОБА_13, зареєстрованими в реєстрі під № № 920 та 915 ОСОБА_9 придбала у ОСОБА_14 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться в м.Бобровиця Чернігівської області по вул. Пролетарській, 53-ж (а.с.111-114).

З договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_15 вбачається, що 12.12.2013 року ОСОБА_9 із своїм сином ОСОБА_12 продали належну їм на праві власності квартиру № 1 в м.Бобровиця Чернігівської області по вул. 30 років Перемоги, 211, корп.14 (а.с.73-75).

Норми СК України у статтях 57,60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою забезпечення балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до п.3 частини першої статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визначення майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Зазначена позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-612цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

В п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» також роз`яснено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Отже, враховуючи те, що квартира № 1 в м.Бобровиця Чернігівської області по вул. 30 років Перемоги, 211, корп.14 була продана її співвласниками 12.12.2013 року за 147 932 грн. 86 коп. і, як пояснила свідок ОСОБА_11, всі кошти від її продажу залишились у ОСОБА_1 та те, що цього ж дня ОСОБА_9 придбані будинок та земельна ділянка по вул. Пролетарській, 53-ж в м.Бобровиця Чернігівської області за 108 311 грн. 51 коп. та застосовуючи вимоги ст.ст. 57-60 СК України, суд визначає правовий статус спірного майна приватною особистою власністю ОСОБА_1 Доказів відносно того, що вищевказане майно придбане за спільні кошти подружжя ОСОБА_3 суду не надано, а також не спростовані ним доводи відповідачки за зустрічним позовом та покази свідка ОСОБА_11 щодо придбання майна за особисті кошти ОСОБА_1, тому суд вважає, що вимоги про визнання будинку та земельної ділянки спільним сумісним майном та його поділ задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.6 ст. 154 ЦПК України, та з урахуванням того, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 судом відмовлено, суд одночасно з ухваленням судового рішення скасовує заходи забезпечення позову шляхом зняття арешту з автомобіля НОМЕР_6, накладеного ухвалою від 25.08.2016 року.

Керуючись ст.ст. 3, 10,11, 57-60, 209,212-215, 218 ЦПК України ст.ст. 57, 60, 61, 63, 70,71 СК України

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю та в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ відмовити.

Зняти арешт з автомобіля FORD TRANSIT пасажирський, сірого кольору, 2006 року випуску д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_5, зареєстрований Козелецьким ВРЕР УДАІ УМВС України в Чернігівській області 15.08.2013 року за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючим в ІНФОРМАЦІЯ_2 ж, і/н не відомий, посвідчення водія серії РМА № 169637 видане ДАІ МВС УВС м. Козелець 15.03.2003 року, накладений ухвалою суду 25.08.2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Бобровицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами , які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Суддя