Справа №591/4820/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Прокудіна Н. Г.
Номер провадження 22-ц/788/382/16 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи - орган опіки та піклування Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, служба у справах дітей Сумської міської ради, служба у справах дітей Білопільської районної державної адміністрації Сумської області, Департамент захисту прав дітей та усиновлення Міністерства соціальної політики України, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_3 просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_5 відносно себе.

Свої вимоги мотивує тим, що шлюб між його батьками, відповідачем ОСОБА_5 та ОСОБА_6, 11.03.2003 року був розірваний. З 2003 року по 2010 рік позивач проживав та навчався у с. Вири, де його вихованням займалась мати, бабуся та дідусь. За цей час батько ОСОБА_5 жодного разу не приїздив, не телефонував, не цікавився станом здоров'я та навчанням. У 2011 році він з матір'ю переїхав до м. Києва на постійне проживання, навчався в спеціалізованій школі № 43 та перебував на обліку в Центральній поліклініці МВС України, оскільки має захворювання серця. Вихованням займалася його матір, батько до нього не приїздив, не допомагав, жодного разу не привітав з днем народження. Після загибелі матері ІНФОРМАЦІЯ_5, його вихованням займаються бабуся ОСОБА_7 та дідусь ОСОБА_8, які мешкають в с. Вири. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 батьківських обов'язків відносно ОСОБА_3, бабуся ОСОБА_7 подала позовну заяву про позбавлення відповідача батьківських прав та призначення її опікуном позивача. Але рішенням Зарічного районного суду від 26.02.2015 року в позбавленні батьківських прав відповідача їй було відмовлено, відповідачу було рекомендовано змінити ставлення до виховання свого сина. Після набрання рішенням суду законної сили відповідач так і не зробив належних висновків, з листопада 2014 року по даний час він до нього не приїжджав, не поцікавився його успіхами ні в класного керівника, ні в директора школи. Його матеріальним утриманням , вихованням, допомогою в навчанні займаються дідусь і бабуся. Коштів, які відповідач відправляє на утримання, зовсім не вистачає на забезпечення його потреб. Вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по належному догляду та вихованню свого сина.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19.01.2016 року відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Попереджено ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Контроль за виконанням ОСОБА_5 батьківських обов'язків покладено на орган опіки та піклування Вирівської сільської ради, службу у справах дітей Білопільської райдержадміністрації.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує незгодою з висновком суду про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно сина ОСОБА_3, оскільки відповідач з 2003 року на протязі 12 років до нього жодного разу не приїздив, не відвідував дитячого садка, школи, не телефонував, не вітав з Днем народження, не цікавився його здоров'ям, успіхами в школі, а його повним утриманням, вихованням та навчанням займалися матір, дідусь та бабуся. Незважаючи на попередження в рішенні суду, щодо необхідності зміни ставлення до виховання сина, відповідач не змінив свого відношення, за винятком смс -привітань зі святами та періодичного надсилання грошових коштів у сумі 500 грн.

Зазначає, що суд критично віднісся до висновків виконкому та органу опіки та піклування Вирівської сільради щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, так як даний висновок був зроблений поверхнево, проте суд не звернув уваги на те, що ці висновки підписанні посадовими особами, у присутності яких розглядалося питання позбавлення батьківських прав, та які є свідками в тому, що ОСОБА_5 протягом тривалого часу не відвідував сина та взагалі не виконує батьківських обов'язків.

Крім того, позивачем та його представниками неодноразово наголошувалось на тому, що засідання комісії служби у справах дітей Сумської міської ради, на висновок якої посилається суд, є неправомочним, оскільки відбулося за відсутності більш як половини загальної кількості її членів, замість необхідних двох третин.

Вказує, що суд не звернув уваги на показання свідків, які пояснювали, що батько вихованням дитини не займається, не цікавиться навчанням, а також, про те, що представник Департаменту прав дітей та усиновлення наголошувала про необхідність врахування думки дитини та прийняття рішення в її інтересах.

В судовому засіданні позивач та його представники доводи апеляційної скарги підтримали і просили задовольнити.

Прокурор висловив думку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідач проти задоволення скарги заперечив, оскільки вважає, що він не втратив зв'язок з сином, бо після смерті матері прибув до м. Києва і пропонував синові переїхати до нього, на що останній відмовився. Самостійно він замалий час сплачував аліменти, а в примусовому порядку опікун не бажає вирішувати питання матеріального забезпечення онука. У нього зараз друга сім'я, де він також виховує дитину. Він пропонував синові зустрітися окремо, але син або не реагує, або відмовляється.

Представники органу опіку та піклування сільської ради, районної і міської служб у справах дітей також підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник Департаменту захисту прав дітей та усиновлення Міністерства соціальної політики України не з'явився в судове засідання, у листі до суду просив розглянути скаргу за їх відсутністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що за час перебування у шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3. 11.03.2003 року шлюб між ними було розірвано (а.с. 6, 26).

Після розірвання шлюбу позивач залишився проживати разом з матір'ю. Протягом 2003 - 2007 років він відвідував Вирівський дошкільний навчальний заклад, а потім з 2007 по 2010 рік Вирівську загальноосвітню школу І - ІІІ ступенів, та що його вихованням займалися мати, баба та дід, а батько дитини, який проживав окремо у м. Суми вихованням дитини не займався( а.с. 12, 13, 16).

З 2011 року позивач проживав з матір'ю у м. Києві та проходив навчання у спеціалізованій школі № 43. Мати дитини померла ІНФОРМАЦІЯ_5, після чого його баба ОСОБА_7 залишила його проживати у себе в АДРЕСА_1 (а.с. 8, 11, 94).

За час навчання ОСОБА_3 у спеціалізованій школі № 43 м. Києва його батько у навчальний заклад не з'являвся (а.с. 11).

Рішенням Зарічного районного суду від 26.02.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 30.03.2015 року, встановлено піклування над неповнолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та призначено його піклувальником ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відмовлено за необґрунтованістю, попередивши ОСОБА_5 про необхідність зміни ставлення до виховання неповнолітнього ОСОБА_3 (а.с. 21-25).

Згідно рішення № 29 від 11.06.2015 року виконавчого комітету Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області про стан виконання ОСОБА_5 батьківських обов'язків відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3, вирішено доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_5 (а.с.19).

Висновком органу опіки та піклування Вирівської сільської ради визначено можливим позбавити батьківських прав ОСОБА_5 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 (а.с. 20).

Висновком служби у справах дітей Сумської міської ради від 24.11.2016 року також висловлена можливість позбавлення батьківських прав відповідача.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що на даний час відсутні підстави для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки це є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов'язків, бо останній від їх виконання не відмовляється.

Обставини прояви турботи батька після смерті матері позивач визнав.

Колегія суддів погоджується з таким обґрунтуванням висновку місцевого суду, який відповідає нормам матеріального права.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Обставини, які дають підстави для позбавлення за рішенням суду батьківських прав викладені у ч. 1 ст. 164 СК України, серед яких зазначено про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно з приписами пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789, держави-учасники поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що позбавлення батьківських прав можливе при наявності передбачених законом підстав, однак такий захід суд може застосувати у виняткових випадках, з урахуванням ряду обставин та лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскарженого рішення, колегією суддів було з'ясовано, що дійсно на даний час між батьком та неповнолітньою дитиною існують напруженні стосунки, на які впливають відносини між батьками померлої матері, з якими проживає дитина, і його батьком. Сам батько висловлює бажання спілкуватися з сином, має намір на відновлення їх відносин, а тому приходить до висновку, що родинний зв'язок між ними не втрачено і це може позитивно вплинути на відновлення їх спілкування. Сам по собі факт не сплати батьком аліменти на утримання дитини не може бути підставою для задоволення позову.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: