24.11.2016 ЄУН №337/4511/16-ц
Провадження №2-о/337/138/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Бредун Д.С., за участю секретаря Медвідь Г.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Хортицький районний у місті Запоріжжя відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2016 року ОСОБА_1 за довіреністю від ОСОБА_2, звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, в м. Донецьк, 28 вересня 2016 року, з метою подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, та отримання відповідного свідоцтва про смерть.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 надала клопотання про задоволення її заяви, та розгляд справи без її присутності. Крім того вказала, що була присутня на могилі ОСОБА_3 на наступний день після поховання.

Заінтересована особа про розгляд заяви була повідомлена за електронною поштовою адресою.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз.2 п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Судом встановлено, що 28 вересня 2016 року в м. Донецьк помер ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України. Ця подія відбулася в м. Донецьку, тобто на тимчасово окупованій території, що є загальновідомим фактом.

На підтвердження цього факту заявник надав суду копії таких документів, як «довідку про причину смерті» №2880 від 29 вересня 2016 року, видану відділом судмедекспертиз трупів республіканського бюро судово-медичної експертизи, а також «свідоцтва про смерть» серії ДНР №042963 від 30 вересня 2016 року, виданого Кіровським відділом запису актів цивільного стану м. Донецьк ДРПМЮ ДНР. За вказаними документами, причина смерті ОСОБА_3 28 вересня 2016 року є закрита черепно-мозкова травма.

Така обставина, як отримання довідки і свідоцтва про смерть ОСОБА_3 28 вересня 2016 року на тимчасово окупованій території, унеможливлює отримання виданого державним органом України свідоцтва про смерть з огляду на діюче законодавство.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

У відповідності до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.1). Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом (ч.2). Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків (ч.3). Встановлення звязків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України (ч.4).

Згідно з п.11 ч.1 ст. 9 вищевказаного закону внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті громадянина України для реалізації особистих майнових та немайнових прав його близьких родичів, суд, як виняток, приймає до уваги копії довідки про причину смерті від 29 вересня 2016 року, свідоцтва про смерть від 30 вересня 2016 року, які також узгоджується з поясненнями ОСОБА_1, яка відвідувала могилу померлого на наступний день після його смерті, письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4, який займався похованням ОСОБА_3 на кладовищі №11 м. Донецьк, та приходився померлому хрещеним батьком, а також, текстом нотаріально посвідченої довіреності, якою дружина померлого ОСОБА_2 уповноважила реалізовувати її права як спадкоємця після смерті ОСОБА_3, та подавати відповідні документи до суду.

З огляду на викладене, враховуючи ту обставину, що для проведення державної реєстрації смерті 28 вересня 2016 року у м. Донецьк ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є обєктивні перешкоди, підтверджені письмовою відмовою заінтересованої особи, суд вважає, що заявлені вимоги належить задовольнити, встановивши факт смерті, що надасть можливість заявниці отримати в державному органі України свідоцтво про смерть.

Керуючись ст.ст. 15, 57, 59, 60, 197, 208, 212-215, 256-259, 367 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ

ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який помер 28 вересня 2016 року у місті Донецьк, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Д.С. Бредун