Придніпровський районний суд м.Черкаси

Провадження № 2/711/2200/16
Справа № 711/7383/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року Придніпровський районний суд

м Черкаси

В складі: головуючого судді Колода Л.Д.

При секретарі Остапець А.О.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ «ВТБ Банк», третя особа ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» про визнання недійсним розділу договору іпотеки ,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ПАТ «ВТБ Банк», третя особа ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» про визнання недійсним розділу договору іпотеки. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26 липня 2016 року ОСОБА_3 в 21-му відділенні УДППЗ «Укрпошта» в поштовому конверті від TOB «Фінансова компанія «Поліс» отримала вимогу вих. № 2.389 від 20.07.16 р. про усунення порушення (в порядку ст.35 ЗУ «Про іпотеку»). У вказаній вимозі третьою особою зазначено, що на підставі договору «Про відступлення права вимоги грошових зобов 'язань за фінансовими кредитами № 21МБ» від 18.11.2015р. є новим кредитором до позивача як позичальника по кредитному договору № 18.60-21/08-СК, укладеному 04.07.2008 р. із ПАТ «ВТБ Банк».

Також у вказаній вимозі зазначено що третя особа на підставі договору «Про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави» від 30.11.2015р. є новим кредитором» до ОСОБА_2, як іпотекодавця по іпотечному договору № 18-21/08-ДИ, укладеному 04.07.2008 р. із ПАТ «ВТБ Банк» в забезпечення виконання зобов'язань позивача по кредитному договору.

Вказаною вимогою позивача та відповідача ОСОБА_2 попереджено про те, що у випадку несплати 120206,24 грн. - заборгованості по кредитному договору протягом 30-ти днів з дня отримання вимоги, та на підставі розділу 6 іпотечного договору, новий кредитор зверне стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки (шляхом передачі новому кредитору права власності на предмет іпотеки (набуття предмета іпотеки у власність повного кредитора) або шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за вартістю, визначеною на підставі оцінки Предмету іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, з покладенням на іпотекодавця оплати витрат, пов'язаних зі зверненням, стягнення на предмет іпотеки.

Позивач вважає, що фактично, має місце реалізований намір TOB «Фінансова компанія «Поліс» захистити свої права та реалізувати захист скориставшись «застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що зазначене в розділі 6 іпотечного договору.

В зв'язку із викладеним позивач ОСОБА_3 повідомляє суд та категорично заперечує факт надання згоди своєму чоловікові ОСОБА_4 на включення до іпотечного договору № 18-21/08-ДИ від 04.07.2008 р. відповідного застереження.

Ч. 1-3 ст. 65 СК України визначають права та обов»язки подружжя при розпорядженні спільним майном та укладенні правочинів. Стаття 203 (ч.1-3) ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Стаття 215 (ч.1,3) ЦК України передбачає підстави недійсності правочину, та коло осіб що мають право звертатись до суду з позовом про недійсність, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Прирівнювання до договору про задоволення вимог іпотекодавця також відповідного застереження про це в іпотечному договорі (ч.2 ст.36 закону №898-IV) потребує під час укладення іпотечного договору щодо спільного майна отримання окремої згоди другого з подружжя на включення до цього договору іпотеки відповідного застереження.

Про обов'язковість такої згоди повідомив Верховний Суд України в своєму узагальненні судової практики «Про застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна» ухваленому 03 березня 2015р., в підрозділі «Деякі особливості передачі в іпотеку майна визначеного як предмет іпотеки» де зазначив, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (вказане задоволення вимог може відбуватися шляхом продажу предмету іпотеки від свого імені третій особі або шляхом набуття на предмет іпотеки права власності), що включене до договору іпотеки за своєю правовою природою є окремим договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Цей договір передбачений ст 33, 36, 37, 38 ЗУ «Про іпотеку» як підстава для задоволення вимог іпотекодержателя. Виходячи з того, що вказане застереження є окремим від договору іпотеки договором, за яким відбувається розпорядження спільним майном, на його укладення, що проявляється у включенні його до договору іпотеки, потрібна окрема згода іншого з подружжя. Тобто має даватися нотаріально посвідчена згода другого з подружжя і на укладення договору іпотеки і на включення до нього застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку. У разі відсутності цієї згоди вказане застереження визнається недійсним.

ОСОБА_3, як дружина відповідача використовує своє право, передбачене ч. 2 ст. 65 CK України, на звернення до суду з позовом про визнання розділу 6 іпотечного договору № 18-21/08-ДИ від 04.07.2008 р. недійсним як такого, що укладений ОСОБА_2 без її згоди та оскільки цей розділ іпотечного договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В даному випадку перебіг позовної давності починається з 20.03.2015 р. оскільки ОСОБА_3 вперше дізналась про існування іпотечного договору лише 20.03.2015 року, а саме - під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 711/10661/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В матеріалах справи № 711/10661/14-ц є клопотання ОСОБА_4 про призначення та проведення будівельно-технічної експертизи, а як додаток до клопотання додано копію іпотечного договору № 18-21/08-ДИ, укладеного 04.07.2008 р. між ОСОБА_4 та ПАТ ВТБ Банк.

В зв»язку з цим просить постановити рішення, яким визнати недійсним в цілому розділ 6 «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання») іпотечного договору № 18-21/08-ДИ від 04 липня 2008 р., укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «ВТБ Банк» (нотаріус ОСОБА_5 реєстр.№10587). Судові витрати в сумі 275,61 грн. та в сумі 551,21 грн. стягнути з відповідачів на користь позивача.

Представник позивача ОСОБА_3 по довіреності ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, з підстав, вказаних в позові.

Представник третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» по довіреності ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнав, підтримав заперечення на позов та просив позові відмовити.

Представники відповідачів ОСОБА_2 по довіреності ОСОБА_8 , публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в судове засідання не з»явилися, про день слухання справи повідомлені. Представник відповідача публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» подав заперечення на позов та заяву про застосування строку позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, в результаті їх повного, об»єктивного та всебічного дослідження, суд вважає, що позов не підлягає задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 липня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та фізичною особою- підприємцем ОСОБА_3 було укладено генеральну угоду №21. На підставі та на виконання генеральної угоди між банком та позичальником укладено кредитний договір № 18.60-21/08-СК від 04.07.2008, що діє зі змінами та доповненнями, згідно якого банк надав позичальнику кредитні кошти на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором. Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за генеральною угодою та кредитними договорами укладеними на її підставі було укладено 04 липня 2008 року іпотечний договір № 18-21/08-ДИ, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 10587 , укладений між банком та ОСОБА_2 Відповідно до договору іпотеки предметом іпотеки є квартира №107 по вул. Горького, в будинку №29 в м. Черкаси та договір поруки № 18-21/08-ДП від 04 липня 2008 року, укладений між банком та ОСОБА_2 .

Банком на підставі договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18 листопада 2015 року, додаткової угоди №1 від 27 листопада 2015 року до договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18 листопада 2015 року та договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, який посвідчений 30 листопада 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9О, зареєстрований в реєстрі за номером № 2219, було відступлено TOB «Фінансова компанія «Поліс» права вимоги за кредитним договором, договором іпотеки та договором поруки.

Позивач , як на підставу своїх вимог посилається на те, що вона не надавала згоду на включення до договору іпотеки відповідного застереження та вважає, що в зв»язку з цим слід визнати недійсним розділ 6 договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання. Однак такі доводи позивача не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Позивач свої позовні обґрунтовує наявністю підстав для визнання недійсним розділу договору положеннями ст. 65 Сімейного Кодексу Україні, згідно якої для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Суд вважає, що позивач безпідставно стверджує, що вона не надавала згоду, як подружжя на укладення договору іпотеки в діючий редакції, зокрема в частині включення в нього застереження. При посвідчені договору іпотеки, приватним нотаріусом ОСОБА_5 було нотаріально посвідчено заяву ОСОБА_3 від 04 липня 2008 року, зареєстровану в реєстрі за № 10586, згідно якої вказано «... Я, ОСОБА_3 цією заявою даю свою згоду на передачу в іпотеку моїм/єю чоловіком ОСОБА_2 квартири № 107, що знаходиться в м. Черкаси, вул. Горького, буд. 29, набутої/го нами в період перебування в зареєстрованому шлюбі, за ціною та на умовах на його/її розсуд».

Вказане в заяві формулювання передбачає надання дозволу відповідачу - іпотекодавцю на укладення договору іпотеки на будь-яких умовах на його розсуд, що відповідає чинному законодавству на день його підписання.

Закон України «Про іпотеку» містить цілий ряд інших умов, які можна включити до договору іпотеки на розсуд іпотекодавця. В наданій позивачем заяві не вказані конкретні умови, які не можуть бути включенні в договір іпотеки. Тому текст заяви свідчить про надання дружиною іпотекодавця згоди на включення до договору іпотеки будь-яких умов, що передбачені законодавством для відповідного договору, зокрема Законом України «Про іпотеку».

Ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено включення до умов договору іпотеки застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Позивач посилається на «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна» Верховного Суду України від 01 лютого 2015 року. Відповідно до підрозділу 3 Аналізу ВСУ - «Деякі особливості передачі в іпотеку майна, визначеного як предмет іпотеки» - до договору про задоволення вимог іпотекодержателя прирівнюється відповідне застереження в іпотечному договорі, що потребує під час укладення іпотечного договору щодо спільного майна отримання окремої згоди одного з подружжя на включення до цього договору іпотеки відповідного застереження.

В зв»язку цим, саме таке формулювання в заяві «...на умовах на його/ії розсуд», тобто на розсуд іпотекодавця, дало право іпотекодавцю не порушуючи права спільної сумісної власності подружжя, на свій розсуд включити таку умову, як застереження в розділ 6 договору іпотеки, що є його невід'ємною частиною.

Таким чином посилання позивача, про отримання додаткової, окремої згоди одного з подружжя на укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя стосується тільки вираження його як окремого договору від договору іпотеки, який в даному випадку включено до змісту договору іпотеки, на що позивач дала згоду в заяві.

В зв»язку з цим суд вважає, що договір іпотеки укладений відповідно до вимог чинного законодавства та немає підстав для визнання недійсним його Розділу/Розділів, адже доводи позивача про відсутність її згоди, на час укладання договору іпотеки в діючій редакції не відповідають дійсним обставинам справи.

Крім цього судом встановлено, що питання наявності згоди позивача на укладення договору іпотеки та передачі спільного майна в іпотеку, досліджувалось Придніпровським районним судом м. Черкаси у справі № 711/4896/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ПАТ «ВТБ Банк», третя особа Придніпровський відділ ДВС Черкаського міського управління юстиції про визнання недійсним договору іпотеки № 18-21/08-ДИ, вимоги якого були обґрунтовані твердженнями не наданням згоди одного з подружжя на його укладення. Рішенням суду від 14 вересня 2015 року, яке вступила в законну силу 25 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено у повному обсязі.

Згідно ст. 212 Цивільного процесуального Кодексу України (надалі -«ЦПК України») суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ст. 214 ЦПК України до питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення зокрема відносять чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення в цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа що до якої встановлено ці обставини.

В рішенні Придніпровського районного суду м.Черкаси № 711/4896/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ПАТ «ВТБ Банк», третя особа Придніпровський відділ ДВС Черкаського міського управління юстиції про визнання недійсним договору іпотеки, судом встановлено наявність нотаріально посвідченої згоди позивача на укладення договору іпотеки, та не встановлено підстав для визнання договору іпотеки в цілому та відмовлено в позові повністю.

Крім цього згода позивача на забезпечення виконання умов кредитного договору майном її чоловіка - ОСОБА_2 у будь-якій спосіб підтверджується не тільки фактом, що він виступає в правовідносинах як іпотекодавець - майновий поручитель, а і й тим що він є фінансовим поручителем згідно договору поруки. Згідно п.п. 1, 4 договору поруки поручитель поручається перед банком, як солідарний боржник за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення яких встановлюються кредитним договором № 18.60-21/08-СК від 04 липня 2008 року та будь-якими додатковими угодами до нього (в т.ч. збільшуючи основне зобов'язання).

Таким чином відповідач ОСОБА_2 , крім договору іпотеки, ще поручився перед банком всім своїм майном в забезпечення виконання зобов'язань позивачем за кредитним договором. На укладення якого позивачем надана згода, що підтверджується її підписом в договорі поруки.

Суд вважає, що фактично позовні вимоги позивача зводяться до зміни умов договору іпотеки, щодо відповідальності за невиконання зобов'язань за кредитним договором, тобто виключення з його змісту розділу, що містить застереження. Така зміна договору згідно положень ч. 1 ст. 651 ЦК України допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім цього суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Оскільки, щодо визнання правочину частково недійсним , не встановлена спеціальна позовна давність, то для вирішення даного спору застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

П.28 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 p., передбачено, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК У країни від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач вказує, що перебіг строку позовної давності починається з 20 березня 2015 року , саме з цього дня вона дізналася про існування іпотечного договору під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна об»єктом спільної сумісної власності подружжя. Дане твердження не відповідає дійсності, виходячи з наступного. При посвідченні договору іпотеки позивач надавала нотаріальну згоду в заяві від04 липня 2008 року на передачу квартири в іпотеку та власноручно підписувала договір іпотеки. Тому суд вважає, що на день підписання згоди, позивач достовірно знала про існування даних обставин. Крім цього позивач є позичальником за генеральною угодо. №21 від 4 липня 2008 року , де вказано,, що виконання п.1.1 договору іпотеки забезпечується предметом іпотеки. На підставі генеральної угоди укладено кредитний договір від 04.07.2008 року, згідно п.8.4. передбачено, що договори, угоди та документи, укладені з метою забезпечення зобов»язання за кредитним договором, є його невід»ємною частиною. Також позивач ОСОБА_3 25 вересня 2010 року отримала лист-вимогу ПАТ «ВТБ Банк» про те, що не було здійснено страхування квратири, яка знаходиться в заставі. Тому суд вважає неспроможними доводи позивача про те, що про порушення свої прав вона дізналася під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи 20.03.ю2015 року.

Тому суд вважає, що позивач пропустила строк позовної давності, поскільки його перебіг розпочався 04 липня 2008 року.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Обов»язок доводити час, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

Таким чином, саме позивач, при зверненні із позовною заявою до суду, повинен обґрунтувати та надати відповідні докази, які чітко вкажуть на час з якого останньому стало відомо про порушення його права (постанови Верховного суду України від 29.10.2014 у справі І №6-152цс14 та від 03.02.2016 у справі № 6-75цс15).

Відповідно до Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року у справі № 6-33530ск15 з урахуванням вказаних положень законодавства щодо строку позовної давності, перш ніж застосовувати позовну давність, судам необхідно з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або 1 охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого останній звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно і порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 І «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Тому в позові слід відмовити.

Поскільки відсутні підстави для задоволення позову, то немає підстав і вирішувати питання про стягнення з відповідачів судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 236, 257,261,267 ЦК України, ст. 65 СК України, ст. ст. 8,10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, суд , -

В и р і ш и в:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», третя особа ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» про визнання недійсним розділу договору іпотеки відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції до апеляційного суду Черкаської області.

Головуючий: ОСОБА_10