Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Ластовки Н.Д.,

за участю секретаря - Панасюк Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

12 жовтня 2015 року Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № k2S4GK00260033 від 11.04.2007 року в розмірі 6 526 045 (шість мільйонів п'ятсот двадцять шість тисяч сорок п'ять) гривень 56 копійок; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн.

03.11.2016 року відповідач по справі ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою перегляд вищезазначеного заочного рішення суду від 12 жовтня 2015 року в якій просить скасувати заочне рішення від 12 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи вимоги своєї заяви, ОСОБА_1 посилається на те, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема, заявник зазначає, що дізнався про наявність вищезазначеного заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року лише 27.10.2016 року, у зв'язку з чим вважає, що ним не пропущено строк на звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Зазначив, що 11.04.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір поруки № k2S4GK00260033, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № k2S4GK00260033 від 11.04.2007 року. 01 червня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва було винесено рішення у цивільній справі № 2-607/11, яким було задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 853 877,37 грн. за кредитним договором № k2S4GK00260033 від 11.04.2007 року, проте в сягненні заборгованості за кредитним договором № k2S4GK00260033 від 11.04.2007 року з ОСОБА_1 було відмовлено. Отже, заявник вважає, що оскільки є рішення по одній і тій же справі, з тими же позовними вимогами, з тими же сторонами, яке набрало законної сили, то ПАТ КБ «ПриватБанк»не мав жодних законних підстав знову звертатися до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № k2S4GK00260033 від 11.04.2007 року. Крім того, заявник вказує на те, що не був належно повідомлений про день, час та місце розгляду справи, оскільки судової повістки не отримував, а тому не був обізнаний про розгляд справи.

Представник заявника в судовому засіданні доводи заяви про перегляд заочного рішення підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у ній підстав.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, про що надав письмові заперечення, що були долучені до матеріалів справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином про що свідчать відповідні документи в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 Цивільного процесуального кодексу України неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Заслухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали цивільної справи та докази, надані стороною відповідача на підтвердження підстав для скасування заочного рішення, суд приходить до наступного.

Заочне провадження є однією з гарантій позивачеві від зловживання відповідачем процесуальними правами, усунення причин затягування процесу, дотримання судами строків розгляду справи.

У відповідності до ч.3 ст. 231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення: 1. залишити заяву без задоволення; 2. скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № k2S4GK00260033 від 11.04.2007 року в розмірі 6 526 045 (шість мільйонів п'ятсот двадцять шість тисяч сорок п'ять) гривень 56 копійок; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн.

Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до положень ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач повідомлялася належним чином про час та місце її розгляду у порядку встановленому чинним ЦПК України, але в судові засідання не з'являлася, при цьому в межах розгляду даної справи судом було дотримано процедуру виклику відповідача в судові засідання, вжито відповідних заходів для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи відповідно до ст. 74, ч.1 ст.76 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів ( постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Також, слід зазначити, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, судом було визнано провести розгляд справи у відсутності відповідача, з урахуванням достатності у матеріалах справи доказів про взаємовідносини сторін.

За змістом положень п.2 ч.3 ст. 231 Цивільного процесуального кодексу України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 232 ЦПК України випливає, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом двох обставин: відповідач не з'явився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин та докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Даної позиції дотримується й Верховний Суд України, що підтверджується узагальненням Верховного Суду України «Практика ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах».

Аналізуючи вищевикладене та враховуючи матеріали справи, суд вважає, що в межах розгляду даної справи судом було дотримано процедуру виклику відповідача в судові засідання, вжито відповідних заходів для повідомлення відповідача про час та місце слухання справи. В той же час, посилання відповідача на те, що при ухвалені заочного рішення суд обмежився лише доказами позивача, а відповідач була позбавлена можливості реалізувати свої процесуальні права та взяти участь у судовому засіданні є безпідставними, оскільки небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, давало право суду при заочному розгляді справи, обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 228 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Враховуючи, що копію оскаржуваного заочного рішення від 12.10.2015 року заявник від суду не отримував, про наявність заочного рішення дізнався лише 27.10.2016 року, а з заявою про його перегляд до суду звернувся 03.11.2016 року, суд вважає, що заявником не пропущено десятиденний строк на звернення з вказаною заявою до суду.

У відповідності з п. 3), 4) ч. 1 ст. 229 ЦПК України та ч. 1 ст. 232 ЦПК України підставами для скасування заочного рішення є сукупність таких обставин: поважність причин неявки в судове засідання; поважність причин, що перешкоджали повідомити про це суд; наявність доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1) ч. 3 ст. 231 ЦПК України у разі відсутності зазначених вище підстав суд може своєю ухвалою залишити заяву про перегляд заочного рішення без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 повідомлявся про дату і час розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з»явився, про причини неявки суду не повідомив, з будь-якими клопотаннями на адресу суду не звертався, процесуальним правом подати письмові пояснення та/або заперечення не скористався.

Судом встановлено, що судова повістка направлена за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду за закінченням терміну зберігання, що відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається належним повідомленням відповідача. У матеріалах справи є відповідне зворотне повідомлення.

Таким чином суд приходить до висновку, що суд повідомляв заявника всіма передбаченими законом способами, але через його неодноразову неявку, судом було ухвалено заочне рішення.

Посилання заявника на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2011 року у цивільній справі № 2-607/11, яким було задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 853 877,37 грн. за кредитним договором № k2S4GK00260033 від 11.04.2007 року, проте в сягненні заборгованості за кредитним договором № k2S4GK00260033 від 11.04.2007 року з ОСОБА_1 було відмовлено, суд не приймає до уваги, оскільки суд відмовив у позові до поручителя через відсутність досудової вимоги про стягнення заборгованості, тобто судом було відмовлено через передчасність позовних вимог до ОСОБА_1

Отже, оскільки,заявником не надано нових доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, не повідомлено суд про причини, що перешкоджали відповідачу повідомити суд про відсутність його в судовому засіданні при розгляді справи по суті, не вмотивовано обставини для скасування заочного рішення і не надано жодних доказів на їх підтвердження, що могли б вплинути на зміст заочного рішення, заява відповідача про перегляд заочного рішення є необґрунтованою та безпідставною.

Так, відповідач мав можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити неправомірність вимог позивача в стадії судового розгляду справи, з'явившись в судові засідання, надавши обґрунтовані письмові заперечення чи забезпечивши участь свого представника в судових засіданнях.

У відповідності до п.1 ч.3 ст. 231 Цивільного процесуального кодексу України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 230, 231, 232 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: