Провадження №2/523/5384/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"07" грудня 2016 р.Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Аліна С.С.

при секретарі - Максименко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Київського відділення ООФ АКБ «Укрсоцбанк» Україна, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним, про зобовязання зняти заборону відчуження,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Київського відділення ООФ АКБ «Укрсоцбанк» Україна, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2, в якому просить визнати недійсним іпотечний договір від 06 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк», який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстровані у реєстрі за № 215; зобов'язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 здійснити реєстраційну дію щодо вилучення запису про іпотеку та заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 з реєстру прав власності на нерухоме майно та єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що 06 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Київського відділення Одеської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» Україна було укладено кредитний договір №2007/670-2.06/6, за умовами якого банк надав позивачу кредит на фінансування будівництва житла - квартири АДРЕСА_2, у сумі 31 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання Кредитного договору між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Київського відділення Одеської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» Україна 06 лютого 2007 року було укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрованого у реєстрі за № 215, відповідно до якого передано в іпотеку банку майнові права на вищевказану квартиру.

06 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір застави цінних паперів №25-04/24, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передає в заставу відповідачу іменні, безпроцентні (цільові) облігації під житло, код випуску цінного папера UА 150487ВА02, емітовані ТОВ «Альянс-Жилстрой».

Позивач вважає, що іпотечний договір має бути визнаний судом недійсним у частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_2.

Іпотечний договір було укладено на забезпечення виконання позивачем своїх зобов'язань перед відповідачем за договором про надання кредиту №2007/670-2.06/6 від 06 лютого 2007 року, однак іпотечний договір суперечить положенням ч.2 ст. 5 та ч.1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на момент укладення спірного договору), що є підставою для визнання його недійсним.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача та третя особа в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили (а.с.44,46-47).

У звязку з викладеним, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224-226 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, про те, що позов є не обґрунтованим, є не доказаним, тому не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, про те, що 06 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Київського відділення Одеської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №2007/670-2.06/6, за умовами якого банк надав позивачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 31 000 доларів США, на фінансування будівництва житла - квартири АДРЕСА_2 (а.с.10-12);

06 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Київського відділення Одеської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрованого у реєстрі за № 215, відповідно до якого передано в іпотеку банку майнові права на квартиру№ 32, у будинку 1А по вул. Марсельській у м. Одесі (а.с.13-14);

17.06. 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про внесення змін до іпотечного договору від 06.02.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрованого у реєстрі за № 215, відповідно до якого передано в іпотеку банку майнові права на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.15);

06 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір застави цінних паперів №25-04/24, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передає в заставу ПАТ «Укрсоцбанк» іменні, безпроцентні (цільові) облігації під житло, код випуску цінного папера UА 150487ВА02, емітовані ТОВ «Альянс-Жилстрой» (а.с.16-17);

17.06.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про внесення змін №2 до договору кредиту №2007/670-2.06/6 від 06.02.2007 року, за умовами якого банк надав позивачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 31 000 доларів США, на фінансування будівництва житла - квартири АДРЕСА_2 (а.с.18-19);

09.01.2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Альянс-Жилстрой» укладено договір №61/1А купівлі продажу в процесі розміщення: іменні, безпроцентні (цільові) облігації під житло, код випуску цінного папера UА 150487ВА02, емітовані ТОВ «Альянс-Жилстрой» (а.с.21-22);

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України, заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

У статті 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договорів іпотеки) було указано вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором.

Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна в майбутньому.

Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості чи приєднання її до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Водночас поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі були відсутні.

01 січня 2004 року набрав чинності Закон України від 19 червня 2003 року № 979-IV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (далі - Закон № 979-IV), який встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном.

Згідно зі ст. 5 Закону № 979-IV (в редакції, чинній на момент укладання іпотечних договорів) визначено, що іпотека виникає відповідно до цього Закону та Закону України «Про іпотеку» щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено. Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цю нерухомість. Іпотекодавцем за таким іпотечним договором може бути забудовник - особа, яка організовує спорудження нерухомості для власних потреб чи для передачі її у власність іншим особам, або особа, власністю якої стане ця нерухомість після завершення будівництва. Обтяження майнових прав іпотекодавця на такий предмет іпотеки підлягає реєстрації у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 2 Закону № 979-IV іпотечний борг виникає з цивільно-правових відносин між сторонами договору про іпотечний борг за умови дотримання встановлених цим Законом вимог.

Оспорюваний іпотечний договір був укладений між банком та позивачем на забезпечення виконання кредитного договору, кошти на підставі яких були спрямовані на будівництво квартири, відтак між сторонами існує іпотечний борг, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону № 979-IV як спеціального закону, що містить норми щодо укладення договору іпотеки, предметом якого можуть бути майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено.

Таке свідчить про те, що оспорюваний іпотечний договір був укладений відповідно до вимог чинного на той час законодавства.

Крім того, слід зазначити, що позивачем був пропущений строк позовної давності з наступних підстав.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Спеціальна позовна давність щодо стягнення неустойки (пені, штрафу) встановлюється тривалістю в один рік.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, позовна давність про визнання договору недійсним повинна обчислюватися з дня укладання оспорюваного договору.

У виниклих між сторонами правовідносинах строк позовної давності складає три роки.

Як зазначено вище, договір іпотеки був укладений 06.02.2007 р. З даними позовними вимогами позивач звернувся до суду 21.10.2016 року, про що свідчить відмітка на позовній заяві вхідної кореспонденції суду. Тобто, позивач звернувся до суду з пропуском визначеного законом трирічного строку.

Разом з тим, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в звязку з відсутністю порушеного права, так як укладеним договором іпотеки не порушувалися права позивача.

Судом встановлено, про те, що суду не надані належні та допустимі докази того що, іпотечний договір суперечить діючому законодавству України.

Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до правил ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, про те що позивач та його представник не надали суду письмових доказів в підтвердження заявлених позовних вимог.

Також , суд вважає, що позивач та його представник не довели суду ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При таких обставинах позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 64, 209, 212-215,224-226 ЦПК України, ст.ст.203, 215, 598, 615, 526, 627, 629, 638, 654, 1050, 1054, 1055 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 09.11.2009 року , суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Київського відділення ООФ АКБ «Укрсоцбанк» Україна, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним, про зобовязання зняти заборону відчуження - відмовити.

Копію заочного рішення направити сторонам по справі.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання рішення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Аліна С.С.