Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2340/16-ц
Провадження №: 2/332/1119/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2016 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Андрюшиної Л.А. за участю секретаря Ковтуна В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення

Запорізької міської ради по Заводському району

про стягнення витрат на правову допомогу ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до УПСЗН Запорізької міської ради по Заводському району про стягнення витрат на правову допомогу, мотивуючи свої вимоги тим, що в провадженні Заводського районного суду м.Запоріжжя перебувала адміністративна справа за його позовом до відповідача про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії. Постановою вказаного суду від 17.12.2014р., яка була залишена без змін на підставі ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2015р., його позовні вимоги були частково задоволені, а саме, визнано неправомірною бездіяльність УПСЗН ЗМР по Заводському району щодо нездійснення йому виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік відповідно до положень ч.4 ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5-ти розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати та УПСЗН зобовязано здійснити перерахунок і виплату йому зазначеної суми.Отже, на його користь було ухвалено рішення суду. Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно ч.1, п.1 ч.3 ст.87 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких також відносяться витрати на правову допомогу. Аналогічні норми містяться і в Цивільному процесуальному кодексі України, а саме, ст. 79, 88 ЦПК України. Таким чином, позивач вважає, що він має право на відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу, які складають 1100,00гривень, що підтверджено копією договору про надання юридичних послуг та копіями квитанцій, та з посиланням на норми ЦПК України позивач ОСОБА_3 просить стягнути на його користь з Державного бюджету України, або з відповідача понесені витрати на правову допомогу у вище вказаній сумі.

Позивач ОСОБА_1 на неодноразові виклики в судове засіданняне зявився, незважаючи на ту обставину, що його явка судом була визнана обовязковою. Про день та час розгляду справи позивач був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином та в установленому порядку. Суду надана заява з проханням розглянути справу без участі представника відповідача та відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджено копією договору про надання юридичних послуг №250 від 03 листопада 2014 року, між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_4 укладено договір про надання юридичних послуг з питання щорічна допомога на оздоровлення за 2014 рік. Згідно п.3.1 вказаного договору вартість послуг за цим договором складає за домовленістю сторін. Відповідно до п.5.1 договору про надання юридичних послуг від 03.11.2014р. цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до підписання акту виконаних робіт. Договір вважається виконаним з моменту підписання акту виконаних робіт(п.5.4 договору). Договір складено в двох примірниках, що мають рівну юридичну силу, які зберігаються по одному екземпляру у кожної зі сторін(п.6.4 договору)(а.с.13).

Відповідно до копії постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2014 року у справі №332/5704/14-а (провадження №2-а/332/96/2014) та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року, було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до УПСЗН Запорізької міської ради по Заводському району. Визнано неправомірними дії УПСЗН ЗМР по Заводському району щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та відповідача зобовязано провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2014 рік, з урахуванням виплаченої суми(а.с.8-9,10-11). Вищевказана справа, по якій позивачу ОСОБА_1 надавалась правова допомога і по якій він просить стягнути на його користь понесені судові витрати, була розглянута в порядку адміністративного судочинства.

Отже, судом встановлено, що на теперішній час позивач ОСОБА_1 просить суд в порядку цивільного судочинства стягнути з відповідача судові витрати, а саме витрати на правову допомогу, понесені ним при розгляді його позову, який раніше розглядався в порядку адміністративного судочинства. Види судових витрат та їх розподіл під час розгляду адміністративних позовів в адміністративному судочинстві визначаються ст.ст.87,90,94 КАС України. Згідно до п.1 ч.3 ст.87 цього Кодексу до судових витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.90 КАС України витрати, повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбаченої законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа( частина 1 статті 94 КАС України в редакції Закону №484-VІІІ від 22.05.2015р.) На час прийняття вище вказаної постанови Заводського районного суду м.Запоріжжя 17.12.2014року та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2015року була чинною інша редакція ч.1 ст.94 КАС України, відповідно до якої якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою(стаття 98 КАС України). Положеннями статті 161 КАС України визначено питання, які вирішує суд при прийнятті постанови, зокрема, відповідно до п.5 ч.1 вказаної статті суд повинен вирішити як розподілити між сторонами судові витрати.

Стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 № 4191-VI встановлює, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Види судових витрат та їх розподіл під час розгляду позовів в цивільному судочинстві визначаються ст.ст.79,84,88 ЦПК України. Отже, системний аналіз всіх вищенаведених норм права дає підстави вважати, що питання розподілу судових витрат, зокрема, про стягнення витрат на правову допомогу, має вирішувати суд в судовому засіданні під час розгляду позовних вимог в порядку адміністративного судочинства, або в порядку цивільного судочинства в залежності від того, в порядку якого судочинства розглядається справа, по якій позивачем понесені судові витрати. Разом з тим, як нормами ЦПК України, так і КАС України передбачена можливість ухвалення додаткового судового рішення у разі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Але ОСОБА_1,як особа, яка раніше брала участь у адміністративній справі, не скориставсясвоїм правом, передбаченим ст.168 КАС України щодо подання заяви про прийняття додаткової постанови для вирішення питання про судові витрати, а звернувся до суду з окремим позовом, поданим ним в порядку цивільного судочинства, посилаючись при цьому на процесуальні норми, які передбачають розподіл судових витрат під час розгляду справ цивільної юрисдикції, та які не можуть застосовуватись до справи, яка була розглянута в порядку адміністративного судочинства, також як і не можуть бути застосовані судом норми КАС України що регулюють розподіл судових витрат при розгляді справи в порядку цивільного судочинства.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Положеннями ст.15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених, оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав і інтересів наведений в статті 16 ЦК України. Право вибору способу захисту прав належить позивачеві. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. На підставі викладено, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, так як позивачем не доведено, що для захисту його прав необхідно було б застосувати саме такий спосіб захисту в порядку цивільного судочинства, про який він просить суд.

Керуючись ст.ст. 11,15,16 ЦК України, ст. ст. 3,10,11,60,88,209,212-215,218 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району про стягнення витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів з дня його проголошення.Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Андрюшина Л.А.