23.11.2016 227/4184/16-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2016 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Хоменко Д.Є.
при секретарі Малашко С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Білицька міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
01 листопада 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до рішення Білицької міської ради № 13/2 від 29.01.2003 року комісією виконавчого комітету з житлових питань було вирішено переоформити особовий рахунок на житлову площу в АДРЕСА_1 на позивача та було відкрито особовий рахунок на квартиру № НОМЕР_1. 17.09.2014 року позивач, як основний квартиронаймач зареєструвала в квартирі онука ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак з жовтня місяця 2014 року онук не мешкає у вищезазначеній квартирі, отримав громадянство РФ де і мешкає. Оскільки відповідач зареєстрований в спірній квартирі, позивач повинна сплачувати зайві кошти на комунальні послуги, тому просить визнати ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач в судове засідання не з'явилась, але надала заяву в якій просить розглянути справу без її участі, просила суд задовольнити позовні вимоги.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, викликався до суду за допомогою пошти та оголошення про виклик до суду в якості відповідача в газеті «Урядовий Кур'єр» № 215 від 16.11.2016 року.
Від Білицького міського голови Заварзіна О.Т. надійшла заява в якій просить розглянути справу без участі представника Білицької міської ради, заперечень не мають.
Отже на підставі ст.224 ЦПК України, у разі неявки відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини не явки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд визнав причини неявки відповідача неповажними та ухвалив розгляд справи провести за його відсутністю на підставі наявних у справі доказів.
Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до копії рішення №13/2 від 29.01.2002 року, виданого виконавчим комітетом Білицької міської ради, особовий рахунок на житлову площу в АДРЕСА_1 було переоформлено на ОСОБА_1., тобто позивач по справі є основним квартиронаймачем спірної квартири.
Також з копії особового рахунку № НОМЕР_1 видно, що основним квартиронаймачем за вищевказаною адресою є позивач ОСОБА_1.
Згідно довідки про склад сім'ї, виданої виконавчим комітетом Білицької міської ради № 1923 від 10.10.2016 року, гр. ОСОБА_1. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, разом з нею зареєстрований її онук ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_2
Як вбачається з довідки від 31.10.2016 року, виданої приватним підприємством «Білицька ремонтно-експлуатаційна служба «НАДІЯ», гр. ОСОБА_2.,ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, але з жовтня 2014 року не мешкає за вказаною адресою.
В справі мається акт обстеження матеріально-побутового становища від 31.10.2016 року, обстеження проводив депутат Білицької міської ради Чалая Г.І., відповідно до висновку якої з'ясувалось, що гр. ОСОБА_2. не мешкає за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, встановлені підстави звільнення від доказування, а саме: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст.64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Відповідно до ст.71 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР, визначається наступний порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням: визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно п.10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Виходячи з положень ст.71 ЖК України та роз'яснень, що містяться в пп.10 і 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України", право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. В разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) цей строк може бути продовжений судом.
Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 405 ч.2 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідач до суду не з'являвся, тому був викликаний через оголошення в газеті "Урядовий Кур'єр» № 215 від 16.11.2016 року, але до суду також не з'явився.
Таким чином, у суду не має підстав для сумніву в наданих відомостях позивача, зібрані по справі дані підтверджують факт не проживання відповідача в квартирі позивача з жовтня 2014 року, що є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням.
На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 182,321,405 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 213, 215, 223-227 ЦПК України, ст.ст. 322, 815 Цивільного кодексу України, ст.ст.64,71,72 Житлового Кодексу Української РСР, ст.ст. 3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Білицька міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення судом першої інстанції заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Копію заочного рішення направити сторонам по справі.
Рішення винесено у нарадчій кімнаті в одному примірнику.
Суддя Д.Є. Хоменко