АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником за довіреністю ОСОБА_2, на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 21 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києва про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів,-

УСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про стягнення з ОСОБА_3 122133,67 грн. пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з грудня 2014 року по листопад 2015 року включно.

Вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рішення Дарницького районного суду м.Києва від 13 листопада 2014 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини його доходів, починаючи з 30 листопада 2014 року.

Проте, аліменти сплачувались частково, у зв»язку із чим ОСОБА_4 просить стягнути пеню за їх прострочення.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 21 червня 2016 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути 122133,67 грн. пені за прострочення сплати аліментів.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі на неправильність визнання судом розміру заборгованості за аліментами, оскільки така визначається державним виконавцем, проте суд взяв до уваги розрахунок позивача.

Посилається на відсутність вини боржника у простроченні сплати аліментів, оскільки виконавчий лист про їх стягнення пред»явлено до виконання лише у червні 2015 року, а виконавче провадження відкрито в лютому 2016 року. Вважає, що його обов»язок зі сплати аліментів виникає саме з часу відкриття виконавчого провадження. Зазначає, що ОСОБА_4 навмисно не пред»являла виконавчий лист до виконання, чим створювала умови для виникнення заборгованості.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з»явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності вини відповідача у простроченні сплати аліментів, та обрахував розмір пені, відповідно до наданого позивачем розрахунку.

Проте з такими висновками колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

За змістом ст.180 СК України закон покладає на батьків обов»язок утримувати своїх дітей з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.

Розмір утримання на дитину батьки визначають самостійно з урахуванням своїх доходів та особистісних потреб дитини, але такий розмір по-можливості не повинен обмежувати права і потреби дитини.

У разі ухилення від утримання дитини аліменти стягуються у судовому порядку у розмірі, який буде визначено судом.

Відповідно до ст.ст. 191, 201 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову.

Відповідно до ч.2 ст.368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз»яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст.196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Згідно із ч.3 ст.197 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Беручи до уваги положення ч.3 ст.197 СК України, яка ставить у залежність від часу пред»явлення виконавчого документу до виконання права отримувача аліментів, та викладене вище, слід дійти висновку про обов»зок того з батьків, хто проживає окремо, брати участь у витратах на дитину, а іншого не зволікати у питаннях вживати дій направлених на отримання присудженого за рішенням суду, у визначеному ним розмірі.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

За змістом ст.196 СК України відповідальність у вигляді пені за виникнення заборгованості настає у разі винних дій боржника, відтак для застосування такого виду відповідальності необхідно встановити факт наявності у виникненні заборгованості з вини особи, яка за рішенням суду зобов»язана сплачувати аліменти.

При цьому, звернення до суду з позовом про стягнення аліментів є реалізацією права позивача, яким він користується на власний розсуд, відтак час звернення до суду сам по собі не може бути визначальним у періоді, з яким законодавство пов»язує такі дії відповідача, що тягнуть за собою відповідальність у вигляді сплати пені. Обов»язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, а відповідальність за ст.196 СК України настає не у разі ухилення від обов»язку по утриманню дитини як такого, а в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду, тобто у зв»язку із невиконанням відповідного рішення суду. При цьому частина 3 ст.197 СК України визначає можливість за рішенням суду звільнення платника від сплати заборгованості, якщо вона виникла внаслідок непред»явлення без поважних причин виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Тобто, законодавством передбачено обов»язок вжиття заходів до належного виконання рішення суду про стягнення аліментів як стягувача, так і боржника, та відповідні наслідки невиконання такого обов»язку для кожної сторони.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 13 листопада 2014 року з ОСОБА_3 ухвалено про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів, починаючи з 30 листопада 2014 року

Виконавчий лист за вказаним рішенням видано стягувачу 29 травня 2015 року, 16 лютого 2016 року ДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві відкрито виконавче провадження.

При цьому, відповідно до даних Постанови ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві про закінчення виконавчого провадження від 04 вересня 2015 року убачається, що виконавчий лист №2/13206/14 видано Дарницьким районним судом м.Києва 29 травня 2015 року, заборгованість по аліментам не нараховувалась, виконавчий документ підлягає направленню до ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві за місцем роботи боржника.

Аналогічна постанова винесена ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві 18 грудня 2015 року.

Звертаючись до суду, позивач просить стягнути пеню за несвоєчасну сплату аліментів за період з грудня 2014 року по жовтень 2015 року самостійно визначивши розмір заборгованості та розрахувавши пеню.

Разом з тим, із зазначених вище правових норм слідує, що розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем, а не стягувачем чи боржником, про що останні повідомляються. Визначивши розмір, на заборгованість, яка виникла з вини боржника, нараховується пеня.

Матеріали справи не містять відомостей про визначення державним виконавцем розміру заборгованості за вказаний позивачем період, а також повідомлення про цей розрахунок боржника.

Окрім того, доказів на підтвердження факту наявності у виникненні заборгованості з вини відповідача, матеріали справи також не містять.

Суд першої інстанції доводи відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості не спростував та вирішив спір, неповно з»ясувавши обставини, що мають значення для вирішення справи.

При цьому, колегія суддів уважає за необхідне зауважити про те, що сам по собі розрахунок пені, виконаний позивачем, проведено із застосуванням помилкового механізму обрахування пені, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду України у справі №6-300цс16.

Відповідно до ст.309 ЦПК України неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником за довіреністю ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 21 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києва про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов