ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5135/16-ц
провадження № 2/753/3788/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва

у складі: головуючого-судді Даниленко В.В.

при секретарі Пасько І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Дарницькому районному суді м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики в сумі - 125 161,26 гривень, витрати на правову допомогу - 2 500,00 гривень та судовий збір - 1 251,61 гривень, посилаючись на те, що 03.09.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання безвідсоткової позики в сумі - 50 000,00 гривень. За умовами договору позики від 03.09.2013 року, відповідач зобов'язався до 03.06.2014 року повернути кошти. 04.09.2013 року, відповідач, у присутності, двох свідків, власноруч написав розписку про отримання коштів по договору від 03.09.2013 року. Однак у передбачений договором строк, відповідач не повернув отриманні у позику кошти, у зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу з урахуванням індексу інфляції, 3% річних, пені у розмірі - 125 161,26 гривень, витрати на правову допомогу - 2 500,00 гривень та судовий збір - 1 251,61 гривень.

Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, судом було вжиті заходи для забезпечення його явки. Причини неявки суду не повідомив.

За таких обставин суд, вважає за можливе слухати справу заочно, без участі відповідача, за наявними у справі документами.

Суд, з'ясувавши обставини та дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.09.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання безвідсоткової позики в сумі - 50 000,00 гривень. За умовами договору позики від 03.09.2013 року, відповідач зобов'язався до 03.06.2014 року повернути кошти. 04.09.2013 року, відповідач, у присутності, двох свідків, власноруч написав розписку про отримання коштів по договору від 03.09.2013 року.

На момент звернення позивача з позовом до суду, відповідач не повернув йому кошти згідно договору від 03.009.2013 року. Заборгованість відповідача перед позивачем, разом з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних та пені, становить - 125 161,26 гривень, а саме: борг - 50 000,00 гривень, пеня - за період з 04.09.2014 року по 18.02.2016 року - 26 650,00 гривень, 3 % річних за період з 04.09.2014 року по 18.02.2016 року - 2 189,86 гривень, інфляційна складова - 29 960,12 гривень та проценти, згідно ст. 1048 ЦК України в сумі - 16 261,28 гривень.

Частина 2 статті 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки національного банку України.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленого договором.

Згідно ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів.

У відповідності до ст. 525, 526, ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У відповідності до ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Відповідно до п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Суд вважає, що вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу в сумі - 2 500,00 гривень є законною та обґрунтованою, так як позивачем надано докази таких витрат, а саме: копію договір № 09/02-16/1 від 09.02.2016 року, копії додатки № 1, № 2, № 3 до договору №09/02-16/1 від 09.02.2016 року, копію рахунку фактури № СФ-0000027 від 09.02.2016 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера № 18 від 09.02.2016 року, копію акту № ОУ-0000015 здачі-прийняття послуг від 19.02.2016 року, копію довіреності від 24.10.2015 року.

Враховуючи вказані норми, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі - 1 251,61 гривень.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 610, 611, 625, 1047, 1049. 1050, 1052 ЦК України та ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідент. код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (ідент. код НОМЕР_2) заборгованість в сумі - 125 161,26 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідент. код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (ідент. код НОМЕР_2) витрати на правову допомогу - 2 500,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідент. код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (ідент. код НОМЕР_2) судовий збір у розмірі - 1 251,61 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: