АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/4096/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1257/К/16 суддя: Демиденко Ю.Ю.
Категорія - 52 (I) Доповідач: Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

01 липня 2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.,

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.

секретар - Чубіна А.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції, проведеної з Олександрівським районним судом Кіровградської області, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Тернівського районного суду Кривого Рогу від 16 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи - органи опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, Олександрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є відповідач, посилаючись на те, що відповідач ухиляються від обов'язків по вихованню та утриманню доньки, не цікавиться її станом здоров'я й має заборгованість зі сплати аліментів на її утримання.

Заочним рішенням Тернівського районного суду Кривого Рогу від 16 березня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 Попереджено відповідача ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Покладено на раду опіки та піклування виконкому Тернівської районної у місті ради за місцем проживання відповідача контроль за виконанням ОСОБА_3, який проживає в АДРЕСА_1, своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення поданого нею позову, посилаючись на порушення судом ч.2 ст. 164 СК України, неврахування доказів в підтвердження обставин позову, зокрема: ухилення відповідача від обов'язків з виховання дитини, наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів на дитину, його ухилення від матеріального утримання дитини. Крім того, вважає, що суд безпідставно відмовив в задоволенні її клопотання про допит дитини, оскільки її пояснення змогли б підтвердити факт не підтримання жодних стосунків з батьком й не врахував факту відсутності позивача в судовому засіданні, що свідчить про його байдужість до результатів вирішення справи.

Позивач ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі, пояснивши суду апеляційної інстанції, що причина звернення до суду з зазначеним позовом пов'язана з необхідністю часто виїжджати за кордон з донькою у зв'язку із зайняттям доньки танцями.

Малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, суду апеляційної інстанції пояснила, що вона нормально відноситься до батька, бажала би з ним спілкуватися, вирішення питання про позбавлення батьківських прав покладає на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, що на думку колегії суддів, у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Треті особи належним чином повідомлені про розгляд справи. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, а неявка до суду апеляційної інстанції представника Олександрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, повідомленого про розгляд справи телефонограмою, не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, думку дитини, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в період з 18 червня 2004 року по 24 червня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є відповідач.

Після розірвання шлюбу сторони мешкають окремо, а малолітня дитина проживає разом з матір'ю.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не є хронічним алкоголіком або наркоманом, має постійне місце проживання, сплачував тривалий час аліменти на утримання дитини, й на недоцільності позбавлення його батьківських прав наполягав орган опіки та піклування у своєму висновку, дійшов висновку, що в даному випадку позбавлення батьківських прав є крайнім заходом й не може бути застосовано до відповідача.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Звернувшись до суду з позовом про позбавлення відповідача ОСОБА_3 - батька малолітньої дитини батьківських прав, позивач посилалася на наявність підстав для цього, визначених п. 2 ч.1 ст. 164 СК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

На підставі доказів, наданих ОСОБА_1, на підтвердження підстав заявленого нею позову, які були оцінені у відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Вказані докази були оцінені судом у сукупності з іншими доказами, а саме: висновком виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради від 28.01.2016 року про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітньої дитини (а.с. 54а), а також доказами, які підтверджують тривалість сплати відповідачем аліментів на утримання його доньки (а.с. 8).

Як роз'яснено у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

З'ясувавши усі обставин справи й надавши належну оцінки усім доказам по справі, суд першої інстанції, враховуючи наведені вище роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, вірно встановив наявність підстав для відмови в задоволенні позову із попередженням відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини й поклав контроль на органи опіки та піклування за виконанням ним батьківських обов'язків.

У зв'язку з вищенаведеним спростовуються доводи апеляційної скарги позивача про неврахування судом першої інстанції при вирішенні спору доказів в підтвердження обставин поданого нею позову.

Посилання ж позивача на наявність у відповідача заборгованості по аліментам на дитину не може свідчити, як вірно зазначив суд першої інстанції, про умисне невиконання відповідачем обов'язку по вихованню дитини й слугувати підставою для позбавлення його батьківських прав у зв'язку з цим, оскільки причини несплати відповідачем аліментів з січня 2015 року суду невідомі, а докази ухилення відповідача від сплати аліментів в матеріалах справи відсутні.

Не може бути й такою підставою необхідність виїзду дитини за кордон у зв'язку з зайняттям дитини танцями, про що було зазначено позивачем під час надання пояснень в суді апеляційної інстанції.

Не може погодитися колегія суддів й з доводами апеляційної скарги позивача про порушення судом норм процесуального права в частині незадоволення її клопотання про допит дитини, оскільки незалежно від думки дитини з приводу спору, суд при постановленні рішення керується насамперед інтересами останньої, що узгоджується з приписами ст. 171 СК України та ст. 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року та ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII.

Крім того, думку неповнолітньої дитини щодо позбавлення батьківських прав вислухано колегією суддів, яка будучи допитаною з цього приводу, будь-якої думки не висловила, поклавши вирішення питання на розсуд суду, не висловила вона й жодних негативних висловлювань на адресу батька.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Отже, враховуючи те, що судом апеляційної інстанції під час розгляду справи встановлено правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та відсутність порушень норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Тернівського районного суду Кривого Рогу від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

І.Є. Ляховська