АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Рубан С.М., Іванченка М.М..

при секретарі Перетятько А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення суми страхового відшкодування та відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, 07.06.2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ПрАТ Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 у відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП 12769,83 грн., яка виходить за межі страхового ліміту та з відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» суму страхового відшкодування в: розмірі 49500,00 грн. в межах суми ліміту відповідальності страховика та 950,00 грн. витрат на послуги експерта.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІПН: ; НОМЕР_3, який проживає за адресою: АДРЕСА_2, у відшкодування матеріальної шкоди спричиненої в результаті ДТП, яка мала місце 02.12.2014 року - 12769,83 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ПІН: НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІПН:НОМЕР_3. який проживає за адресою: АДРЕСА_2, судові витрати : 551,20 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення в частині вирішення позову до страхової компанії скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В скарзі посилався на те, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та наявним в справі доказам. Суд не врахував, що позивач 04.12.2014 року звернувся до ПрАТ «УТСК» з заявою про настання страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування, в подальшому 27 квітня 2016 року позивач повторно подав до СК заяву про виплату страхового відшкодування до якої долучив всі підтверджуючі документи для виплат, а суд безпідставно відмовив в позові, пославшись на пропуск річного строку, який ним пропущений не був. Також суд не взяв до уваги ту обставину, що повторна заява про виплату страхового відшкодування ним була подана одразу після завершення розгляду справи про адміністративне правопорушення в ході якої, було встановлено винуватця ДТП та встановлено, що він є потерпілим в цій ДТП та має право на звернення до відповідача за виплатою страхового відшкодування. Також суд безпідставно послався на практику ВСУ в справі 3-49 гс15.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи скарги підтримав.

Представник відповідача проти задоволення скарги заперечував.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно положень ст. 22 даного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Судом встановлено, що 02.12.2014 року в м. Києві по вул. Г.Космосу, 4, відбулась ДТП за участю автомобіля марки «Вольво», д.н.з. НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля марки «Шевроле», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, власником якого він є. В результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль НОМЕР_2 (а.с. 11 ).

Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 20.07.2015 року винним у даній ДТП є водій автомобіля марки «Вольво», д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_2 (а.с. 12).

В подальшому ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу та просила про поновлення Їй строку для апеляційного оскарження згаданої постанови.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 19.04.2016 року, постанова Святошинського районного суду. м. Києва від 20.07.2015 року, змінена в частині часу ДТП, в іншій частині постанова залишена в силі ( 13-15).

На момент ДТП, відповідальність власника автомобіля «Вольво», д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_2, була застрахована згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом № АІ/2987314 у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Ліміт відповідальності по майновій шкоді становить 50000,00 грн., франшиза 500,00 грн. (а,с. 10 - зворотна сторона).

Як стверджує позивач, він 04.12.2014 року звернувся до відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» із заявою про настання страхового випадку (а.с.18-19) та з заявою про виплату страхового відшкодування, проте, доказів подання такої заяви суду не надав.

Як вбачається із матеріалів справи, 27.04.2016 року позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» (а.с. 22).

З метою встановлення вартості відновлювального ремонту, позивачем було замовлено експертизу для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Шевроле», д.н.з. І8339ЕІ, за її проведення сплачено 950,00 грн. (а.с. 26 - зворотна сторона).

Відповідно до звіту про оцінку автомобіля № 83/39.06.15 від 25.04.2016 року, вартість відновлювального ремонту становить 56117,83 грн., вартість матеріального збитку з врахуванням втрати товарної вартості становить 61769,65 грн. Крім того, зазначеним звітом визначена позиція величини втрати товарної вартості пошкодженого транспортного засобу в сумі 5651,82 грн. Вартість матеріального збитку завданого позивачу в результаті пошкодження його транспортного засобу становить 61769,65 грн. (а.с. 23).

19 травня 2016 року, за вих.. № 1166-у, на адресу позивача та його представника, надійшов лист відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» в якому останній відмовив у виплаті страхового відшкодування з посиланням на 37.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.27).

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту Закону), для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г)інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб,: відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до підп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Наведена норма визначає підставу для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків.

Враховуючи , що позивач заяву про виплату страхового відшкодування подав більш ніж через рік після ДТП, суд першої інстанції встановив, що страхова компанія обґрунтовано та правомірно відмовила позивачу у виплаті, та з цих же підстав відмовив в задоволенні позову до відповідача 2.

Оскільки з винної особи позивач просив стягнути лише різницю між лімітом відповідальності відповідача 2 , втрату товарної вартості та франшизу, у суду першої інстанції були відсутні підстави для виходу за межі заявлених позовних вимог та стягнення з винної особи розміру шкоди в повному обсязі.

Вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду про правомірну відмову відповідача 2 у виплаті позивачу страхового відшкодування через пропуск потерпілою особою річного строку для подачі заяви про виплату страхового відшкодування відповідають цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи скарги про те, що позивач в грудні 2014 року подавав дві заяви , в тому числі і заяву про виплату страхового відшкодування є недоведеними.

Доводи скарги про те, що подана потерпілим заява - повідомлення, містила всю необхідну інформацію , яка повинна повідомлятись в заяві про виплату страхового відшкодування, не відповідають дійсності, оскільки така заява не містила змісту майнових вимог.

З матеріалів справи також вбачається , що оцінку розміру пошкоджень позивач робив також в квітні 2016 року, що також свідчить про те, що в 2014 році позивач розміру шкоди не визначав.

Заява про виплату страхового відшкодування, яка міститься в матеріалах справи датована квітнем 2016 року.

Жодних доказів тому, що вказана заява була повторною позивач та його представник суду не подали.

Посилання на те, що страхова компанія не проконсультувала позивача з приводу строків подачі заяви про виплату страхового відшкодування, колегія також вважає неприйнятними, так як вони є недоведеними, а крім того, при вивченні позивачем Закону «Про обов'язкове страхування», останній знав би про строки, в які йому необхідно подати заяву.

Посилання на те, що він не міг подати таку заяву до вирішення справи в суді про адміністративне правопорушення, також є безпідставні, тому, що відповідно до норм закону, які наведені вище, заява про виплату страхового відшкодування, не повинна містити жодної інформації, яка зазначається тільки в постанові про адміністративне правопорушення.

Не знання позивачем Закону, який регулює правовідносини, які склались, не звільняє останнього від відповідальності.

Так, як ст. 37 Закону надає право страховій компанії відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо заяву про виплату страхового відшкодування подано більш ніж через рік, і вказана стаття не містить жодних винятків, в тому числі і посилань на поважні причини, чи то тривале розслідування судами обставин ДТП у суду першої інстанції були відсутні правові підстави, вважати дії відповідача 2 неправомірними.

Посилання представника позивача на те, що ст. 36.2 Закону містить посилання на те, що строк виплати страхового відшкодування переривається на період розгляду адміністративної справи в судах, колегія не приймає, так як вказана норма регулює строки в які страховик зобов'язаний виплати потерпілій особі страхове відшкодування по поданій у встановлені строки заяві про виплату страхового відшкодування.

Доводи скарги з приводу не вірного застосування судом практики ВСУ колегія суддів не приймає, тому, що вони з огляду на вищевикладене не впливають на законність ухваленого рішення в даній справі.

Інших доводів апеляційна скарга позивача не містить.

Суд першої інстанції повно встановив обставини, що мають значення для даної справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Суд при винесенні рішення правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

Разом з тим колегія суддів роз'яснює, що позивач не позбавлений права звернутись з вимогами до винної особи, щодо відшкодування завданої нею шкоди в повному обсязі з дотриманням трирічного строку позовної давності, в тій частині в якій в даній справі він звертався до іншого відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: