Провадження № 2/520/5137/16
14 листопада 2016 року
Київський районний суд м. Одеси в складі:
Головуючого - судді Прохорова П.А.
за участю секретаря Цвігун А.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту та витребування земельної ділянки, -
У наступному, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2010 року задоволено заяву заступника прокурора міста Одеси та скасовано вищевказане заочне рішення суду та ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.08.2010 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Сторони у судове засідання не зявились, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили.
Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі про поважні причини своєї неявки суд не повідомили, жодних заяв, клопотань чи заперечень не надали.
З викладених обставин, зважаючи на те, що неявка відповідачів без поважних причин є повторною, зі згоди позивача, суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних серед її матеріалів доказів, та постановити у справі заочне рішення, що кореспондує положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України.
Засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.
Звертаючись до суду за захистом свого права позивач визначає предмет та підстави позову самостійно.
Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.
Разом з тим, відповідно до ст.158 Земельного Кодексу України земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей вирішуються судом.
Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами і державою відповідно до закону.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2010 року задоволено заяву заступника прокурора міста Одеси та скасовано заочне рішення суду у справі №2-6234/2008 та ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.08.2010 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
На час розгляду справи спірна земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_2, що підтверджується Договором купівлі-продажу №1763 від 23.04.2009 року, копія якого долучена до матеріалів справи.
Разом з тим з наведених вище обставин, належним власником спірної земельної ділянки, в тому числі на момент її вибуття з державної власності, є Одеська міська рада, як орган, який уповноважений розпоряджатися землями комунальної власності у межах населених пунктів та яка в межах компетенції не приймала жодних рішень щодо передачі цієї ділянки у власність відповідачам.
Відповідно до положень ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:
1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;
2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;
3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Таким чином, у відповідності до вимог ст.ст. 330, 388 ЦК України право власності на майно, яке було передане у звязку із виконанням договору та відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.
Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Таким чином вимоги позову про витребування спірної земельної ділянки від ОСОБА_2 на користь Одеської міської ради вбачаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
При цьому статтею 126 Земельного кодексу України (чинною на момент відчуження земельної ділянки) та п.1.1. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 №43 передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.
Відповідно до п.1.16 вказаної Інструкції технічна документація із складання державного акта на право власності на земельну ділянку включає виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), а також рішення суду.
Та з такого, оскільки рішення суду, на підставі якого ОСОБА_1 набув у власність спірну земельну ділянку, скасовано, передбачених законом підстав для видачі йому державного акту не вбачається. Отже наведений правоустановчий документ є недійсним, та підлягає скасуванню.
Таким чином суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення у повному обсязі.
Згідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться органом державної реєстрації прав. Відповідно до ст.8 Закону до повноважень органу державної реєстрації прав належить проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень.
Згідно ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Зважаючи на наведене та керуючись положеннями ст. 217 ЦПК України, суд вважає за необхідне визначити кореспондуючий порядок виконання цього рішення, після набрання ним законної сили.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь прокуратури Одеської області в рівних частинах, з кожного по 689,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 328, 330, 388 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 169, 208, 213-215, 217, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов заступника прокурора Одеської області який діє в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту та витребування земельної ділянки задовольнити.
Рішення може бути оскаржене третьою особою до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви без задоволення.

Суддя П. А. Прохоров