Провадження № 2/234/4538/16
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року

місто Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Бакуменко А.В.,

при секретарі Харьковій Т,

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, свої вимоги обґрунтували тим,що 10.05.2012 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, у відповідності до котрого банк відповідачці кредит у сумі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на с уму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка умови кредитного договору порушує внаслідок чого станом на 31.05.2016 року в неї утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 36699,82 грн, що складається з :

- 7814,93 грн. заборгованість за кредитом;

- 24761,09 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов?язань за договором;

-1900 грн. заборгованість за пенею та комісією;

-500 грн. штраф (фіксована частина);

-1723,80 грн. штраф (процентна складова).

Просять суд, стягнути з відповідачки суму заборгованості за кредитом, а також судові витрати, а загалом грошові кошти в сумі 36699,82 грн.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, та суду пояснив, що відповідачка користувалась кредитною карткою, знімала з нею грошові кошти, розраховувалась в крамницях м. Краматорськ та клала на дану картку грошові кошти на погашення кредиту, за час користування кредитною карткою відповідачкою було знято грошові кошти в межах кредитного ліміту, за час користування карткою відповідачка сплатила банку 10349,98 грн. Просить суд вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення заявлених вимог в повному обсязі.

Представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення заявлених вимог посилаючись на те що між банком та відповідачкою кредитного договору не укладалось з суттєвими умовами договору відповідачка не була ознайомлена, а отже не повинна сплачувати банку бідь-які кошти.

Суд вислухавши учасників судового засідання та вивчивши матеріали справи, набуває висновку, що позовні вимоги банку задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України у кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 Закону банківським кредитом визнається будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання сплати процентів та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір,відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За загальним правилом договірне зобов'язання повинне виконуватись відповідно до тих умов, які сторони визначили при укладенні договору.

В матеріалах справи міститься ОСОБА_4 - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг за підписом ОСОБА_2 від 10.05.2012 року за змістом якої остання погодилась з тим, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.

Однак, вказана Анкета-Заява не містить жодних відомостей щодо істотних умов договору, а відповідно до чинного цивільного законодавства кредитний договір набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов /ч.1 ст. 638 ЦК України/ та істотними умовами кредитного договору є предмет, строк повернення та його ціна /розмір процентів/.

Крім того, згідно даної ОСОБА_4 заявки ОСОБА_2 отримала лише зарплатну картку, що підтверджується відповідною відмітко в графі ОСОБА_4.

Відповідно до дійсного змісту норм цивільного права, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК).

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Долучені до справи Умови і Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови і Правила не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору /постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа N 6-16цс15)/.

Щодо до Анкети-заяви/ а.с.7/ на яку посилається позивач в обґрунтування позову про те, що відповідно до цієї заяви ОСОБА_2 отримала кредит, то суду приходить до висновку, що ця заява не є належним та допустимим доказом, бо як вбачається з цієї заяви, ОСОБА_2 просила Банк надати їй зарплатну картку.

Як вбачається з пояснень представника позивача кредитна картка була надана відповідачці разом з зарплатною на підставі внутрішнього наказу ПриватБанку від 06.03.2010 року. Представник Банку також вказав на те, що договір від 10.05.2012 року та довідка про умови кредитування з підписом відповідачки відсутні оскільки клієнт/ ОСОБА_2О./ була ідентифікована за вказаною Анкетою-заявою/.

Отже, оскільки у справі відсутній договір на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Кредит про всяк випадок», Умови і Правила надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_2, та відсутні жодні інші письмові докази які би вказували на те, що сторони погодили істотні умови договору кредиту щодо суми кредиту, строку його повернення та розміру процентів, відсутні правові підстави для того щоб стверджувати про існування між сторонами кредитних правовідносин.

Разом з тим, відповідно до наявних в матеріалах справи письмових доказів ОСОБА_2 отримала від Банку кошти, чого фактично не заперечувала в суді.

Отже відповідно до встановлених обставин отримані ОСОБА_2, кошти Банку не було повернуто та за відсутності між сторонами згоди щодо істотних умов договору кредитування між сторонами виникли інші зобов'язальні правовідносини.

Згідно статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У правовідносинах що виникли між сторонами, ОСОБА_2 отримала від Банку кошти та зобов'язана їх сплатити, що свідчить про укладення договору позики, оскільки за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості та договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками /стаття 1046 ЦК України/.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором та якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

При цьому, суд при визначенні розміру грошових сум отриманих ОСОБА_2 приймає до уваги надані Баком документальні докази, а саме виписки по рахунку та пояснення представника позивача, котрий зазначив, що з кредитної картки було знято грошові кошти в сумі що не перевищує встановленого ліміту 8000 грн. (відповідно до позову ця сума становить 7814,93 грн.) та вважає підтвердженою та встановленою суму заборгованості в розмірі 7814,93 грн.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд , та вважає що з ОСОБА_2О на користь Банку підлягає стягненню заборгованість у розмірі 7814,93 грн.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 з картки зняла грошові кошти в сумі 7814,93 грн., тобто за умови вищевикладеного фактично здійснила позику у банку.

Представником банку в судовому засіданні було пояснено , що ОСОБА_2 сплатила банку грошові кошти в сумі 10349,98 грн., що також підтверджується роздруківкою заборгованості.

За умови вищевикладеного, суд вважає, що ОСОБА_2 жодних грошових коштів Банку не винна, оскільки взяла у позику суму 7814,93 грн., а сплатила 10349,98 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 14, 60, 88, 213-215 ЦПК України, ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті та надруковано в одному примірнику.

Суддя

Краматорського міського суду ОСОБА_4