АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОСОБА_1
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9594/16 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_3
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Котули Л.Г.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, який діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Держави України в особі Національного банку України, Держави України в особі ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб, Держави України в особі Державної казначейської служби України про визнання незаконними рішень, дій та бездіяльності органів державної влади та осіб, які були призначені ними і прирівняні до їх представників, у тривалому судовому розгляді і процесі виконання судових рішень, відшкодування за рахунок Держави матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до Держави України в особі Національного банку України, Держави України в особі ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб, Держави України в особі Державної казначейської служби України про визнання незаконними рішень, дій та бездіяльності органів державної влади та осіб, які були призначені ними і прирівняні до їх представників, у тривалому судовому розгляді і процесі виконання судових рішень, відшкодування за рахунок Держави матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Держави України в особі Національного банку України, Держави України в особі ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб, Держави України в особі Державної казначейської служби України про визнання незаконними рішень, дій та бездіяльності органів державної влади та осіб, які були призначені ними і прирівняні до їх представників, у тривалому судовому розгляді і процесі виконання судових рішень, і відшкодування за рахунок Держави матеріальної та моральної шкоди - в частині вимог до ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб. У задоволенні клопотання представника Національного банку України про закриття провадження у цивільній справі в частині вимог до вказаного відповідача - відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції про закриття провадження у цивільній справі в частині вимог до ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_4, який діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у цивільній справі в частині вимог до ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що закриваючи провадження у справі з посиланням на законодавство у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, суд першої інстанції не з'ясував підстави і предмет позову позивачів, які полягають у відшкодуванні їм за рахунок Держави майнової і моральної шкоди у зв'язку з невиконання судового рішення та дійшов помилкового висновку про те, що у даних правовідносинах ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб наділений владними управлінськими функціями.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги. Представник відповідача ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб - ОСОБА_7 заперечувала проти доводів скарги, просила ухвалу суду залишити без змін. Позивач ОСОБА_5 та відповідачі: Національний банку України, Державна казначейська служба України в судове засідання не з′явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 в частині вимог до ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб, суд першої інстанції виходив із того, що спір в частині ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись з позовом до Держави України в особі Національного банку України, Держави України в особі ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб, Держави України в особі Державної казначейської служби України про визнання незаконними рішень, дій та бездіяльності органів державної влади та осіб, які були призначені ними і прирівняні до їх представників, у тривалому судовому розгляді і процесі виконання судових рішень, відшкодування за рахунок Держави матеріальної та моральної шкоди.

Просили визнати незаконною бездіяльність зазначених відповідачів через невжиття ними дій щодо виконання рішень судів про стягнення на користь позивачів грошових коштів за договорами банківських вкладів у ТОВ «Комерційний банк «АРМА».

Незаконна бездіяльність ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб полягає в тому, що вказаний суб'єкт, виходячи з положень законодавства, яке діяло на 2010-2012 роки мало вживати певних дій для виконання рішення в частині сплати коштів по грошових вкладах банків, що перебували у стані тимчасової адміністрації, ліквідації.

Згідно із частинами першою, другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ОСОБА_6, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між ОСОБА_6, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції ОСОБА_6 щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частини другої статті 3 цього Закону ОСОБА_6 є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Основним завданням ОСОБА_6 є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом кожна особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Згідно зі статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За ч.2 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Оскільки ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 в частині визнання незаконною бездіяльність ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб щодо невжиття дій для виконання судового рішення підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий:

Судді:

У Х В А Л А

Іменем України

03 червня 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Маліновської В.М.,

при секретарі Кріт І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві клопотання представника Національного банку України ОСОБА_8 та відповідно клопотання представника ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_9 про закриття провадження у цивільній справі в частині вимог до вказаних суб'єктів у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Держави України в особі Національного банку України, Держави України в особі ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб, Держави України в особі Державної казначейської служби України про визнання незаконними рішень, дій та бездіяльності органів державної влади та осіб, які були призначені ними і прирівняні до їх представників, у тривалому судовому розгляді і процесі виконання судових рішень, і відшкодування за рахунок Держави матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015р. ОСОБА_3 (Позивач1), ОСОБА_4В.(Позивач2) звернулися до суду з позовом про визнання незаконними рішень, дій та бездіяльності органів державної влади та осіб, які були призначені ними і прирівняні до їх представників, у тривалому судовому розгляді і процесі виконання судових рішень, і відшкодування за рахунок Держави матеріальної та моральної шкоди.

В позовній заяві позивачі просять: визнати незаконною бездіяльність органів судової влади України щодо розгляду упродовж розумного строку цивільних справ № 2-3975/09 та № 2-5215/10 за позовами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ТОВ КБ «АРМА»; визнати незаконною бездіяльність Національного банку України в особі прирівняних за своїм статусом до його представників ліквідаторів ТОВ КБ «АРМА» ОСОБА_10 і ОСОБА_11, та ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб у виконанні на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18.09.2009 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.03.2010 року і додатковим рішенням цього суду від 23.12.2010 року, та рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07.02.2011 року; зобов'язати Державну казначейську службу України списати з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України у відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_3 28246,31 грн, а на користь ОСОБА_4 6356,77 грн, а також у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 36781,05 грн, а на користь ОСОБА_4 36781,05 грн.

16.11.2015р. ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва у відкритті провадження у цивільній справі за вказаним позовом було відмовлено, оскільки вказаний спір підвідомчий судам адміністративної юрисдикції.

25.02.2016р. ухвалою Апеляційного суду м.Києва зазначена ухвала суду першої інстанції за апеляційною скаргою Позивачів скасована, а для вирішення питання матеріали передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що висновок суду першої інстанції про те, що весь спір має публічно-правовий характер є передчасним.

Після повернення справи з суду апеляційної інстанції ухвалою судді першої інстанції від 18.03.2016р. за вказаним позовом відкрито провадження у цивільній справі, а справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні 03.06.2016р. представником Національного банку України ОСОБА_8 заявлено клопотання про закриття провадження у цивільній справі в частині вказаної установи, оскільки спір між сторонами виник з приводу виконання Національним банком України управлінських функцій, а тому він підлягає розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб надійшло до суду 26.05.2016р. від представника ОСОБА_6 ОСОБА_12, а аналогічне клопотання було заявлено безпосередньо у судовому засіданні представником ОСОБА_6 ОСОБА_9 Дане клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб є спеціалізованою установою, як виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спори до ОСОБА_6 є публічно-правовими і підлягають розгляду у порядку Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо вказаних клопотань Позивач ОСОБА_3, який є представником і Позивача-2, заперечив та наголосив на тому, що в даному випадку він просить визнати незаконною бездіяльність зазначених відповідачів через невжиття ними дії щодо виконання рішень судів про стягнення на його користь та користь іншого Позивача грошових коштів за договорами банківських вкладів у ТОВ «Комерційний банк «АРМА». Даний спір стосується виконання рішення у цивільній справі, стосується можливості його та іншого Позивача користуватись грошовими коштами, щодо яких у них є рішення про стягнення. Рішення залишились невиконаними саме через бездіяльність ряду суб'єктів, у тому числі і Відповідачів, представники яких звернулись з клопотаннями про закриття провадження у справі.

На запитання суду у Позивача ОСОБА_3 у чому ж саме полягає бездіяльність ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб, яка підлягає оскарженню саме по ЦПК України, останній зазначив, що фактично вказана установа мала вжити заходів відповідно до спеціального Закону у редакції, яка діяла до 2012р., на виконання рішення суду про стягнення з Комерційного банку «АРМА» грошових коштів за вкладом і фактично нічого здійснено не було.

Вивчивши клопотання представників Відповідачів, наявні матеріали справи, заслухавши думку осіб, присутніх у засіданні, суд приходить до наступного.

Відповідно п.1 ч.1 ст.205ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та заявлених позовних вимог Позивачі вказали відповідачами ряд суб'єктів, які наділені владними управлінськими функціями, але фактично заявлені вимоги обґрунтовуються як тривалим розглядом цивільних прав за їх позовами у судах, так і неповним виконанням судових рішень, постановлених на їх користь, щодо стягнення коштів за депозитними вкладами у ТОВ «Комерційний банк «АРМА».

Скасовуючи ухвалу суду від 16.11.2015р. суд апеляційної інстанції вказав, що висновок суду першої інстанції про те, що спір є публічно-правовим є передчасним. Зокрема вказав, що саме по собі зазначення у позові відповідачем - Держави України в особі Національного банку України не є вирішальним критерієм розмежування підвідомчості між судами спору та не змінює характеру правовідносин. Право визначати особу, визначальною за вимогами позивачів, належить самим позивачам.

Разом з тим, як вказав суд апеляційної інстанції, щодо вимог в частині Держави Україна в особі ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб, які дії та бездіяльність оскаржуються, слід врахувати, що вказаний ОСОБА_6 є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є юридичною особою публічного права, та спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

При цьому Апеляційний суд м.Києва зазначив, що суду першої інстанції слід уточнити у позивачів зміст позовних вимог до кожного з відповідачів, визначити з яких правовідносин виник спір, зокрема в чому полягає незаконність дій (бездіяльності) кожного відповідача окремо, підстави відшкодування матеріальної шкоди саме за рахунок Держави Україна, яка є особливим суб'єктом цивільного судочинства, та в залежності від встановленого вирішити питання щодо юрисдикції цього спору.

У судовому засіданні при з'ясуванні у Позивача ОСОБА_3, який є представником Позивача-2, питання щодо того в чому ж конкретно полягає незаконна бездіяльність Національного банку України та ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб, він зазначив, що вказані суб'єкти виходячи з положень законодавства, яке діяло на 2010-2012р. мали вживати певних дій для виконання рішення в частині сплати коштів по грошових вкладах банків, що перебували у стіні тимчасової адміністрації, ліквідації. Більш конкретних дій чи бездіяльності, які оскаржуються, з боку вказаних Відповідачів стороною позивача повідомлено суду не було, як і не було заявлено клопотання про надання часу для збільшення/зменшення (уточнення) позовних вимог щодо кожного відповідачів.

Виходячи з положень ст.8 Закону України «Про ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції закону від 02.12.2010р. ОСОБА_6 є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

Отже вказана установа, як в редакції Закону України N 4452-VI ( 4452-17 ) від 23.02.2012, так і у попередній редакції, визначена як така, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За ч.2 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що виходячи з неконкретності вимог Позивачів і наявного у позовній заяві обґрунтування, спір в частині ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб є публічно-правовим, а отже має розглядатись за правилами КАС України, тому провадження у цивільній справі в цій частині підлягає закриттю.

В частині Національного банку України, то суд в даному випадку вважає передчасним закриття провадження у цивільній справі, оскільки необхідним є з'ясування питання про характер правовідносин Позивачів із вказаним відповідачем.

Керуючись ст.ст.205, 208-210 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Держави України в особі Національного банку України, Держави України в особі ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб, Держави України в особі Державної казначейської служби України про визнання незаконними рішень, дій та бездіяльності органів державної влади та осіб, які були призначені ними і прирівняні до їх представників, у тривалому судовому розгляді і процесі виконання судових рішень, і відшкодування за рахунок Держави матеріальної та моральної шкоди - в частині вимог до ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб.

У задоволенні клопотання представника Національного банку України про закриття провадження у цивільній справі в частині вимог до вказаного відповідача - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ

ПОСТАНОВА

від 7 жовтня 2015 року

Судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України в складі: головуючого - Сеніна Ю. Л., суддів - Барбари В. П., Берднік І. С., Гуменюка В. І., Ємця А. А., Жайворонок Т. Є., Колесника П. І., Лященко Н. П., Охрімчук Л. І., Потильчака О. І., Романюка Я. М., Сімоненко В. М., Шицького І. Б., Яреми А. Г., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства "Банк Форум" до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпродснекгруп", ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за заявою публічного акціонерного товариства "Банк Форум" про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року, встановили:

У листопаді 2014 року уповноважена особа ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Форум" (далі - уповноважена особа ОСОБА_6, ПАТ "Банк Форум" відповідно) в інтересах ПАТ "Банк Форум") звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 1 вересня 2011 року між ПАТ "Банк Форум" та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрпродснекгруп" (далі - ТОВ "Укрпродснекгруп") укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 720 тис. грн. зі сплатою 16,5 % річних та строком повернення коштів до 29 серпня 2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 1 вересня 2011 року банк уклав три окремі договори поруки із ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Свої зобов'язання за кредитним договором ТОВ "Укрпродснекгруп" належним чином не виконало, унаслідок чого утворилася заборгованість за договором у сумі 165 тис. 296 грн. 18 коп.

Виконавчою дирекцією ОСОБА_6 16 червня 2014 року прийнято рішення про початок ліквідації ПАТ "Банк Форум" і призначено уповноважену особу для вжиття заходів щодо повернення заборгованості позичальників перед банком.

Уповноважена особа ОСОБА_6 просила стягнути солідарно з ТОВ "Укрпродснекгруп", ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "Банк Форум" 165 тис. 296 грн. 18 коп.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 6 лютого 2015 року позов задоволено частково, постановлено: стягнути з ТОВ "Укрпродснекгруп", ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ "Банк Форум" заборгованість за кредитним договором в сумі 165 тис. 296 грн. 18 коп., у задоволенні позовних вимог у частині солідарного стягнення заборгованості відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у цивільній справі закрито, роз'яснено уповноваженій особі ОСОБА_6 право на звернення із зазначеним позовом до суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою уповноваженої особи ОСОБА_6 на зазначену ухвалу апеляційного суду.

У поданій 29 липня 2015 року до Верховного Суду України заяві уповноважена особа ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року, справу направити на новий касаційний розгляд, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, а саме статей 91, 92, 104 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України), статей 37, 47, 48, 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", статей 15, 205 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

На підтвердження своїх доводів уповноважена особа ОСОБА_6 надала копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15, 20, 27 травня та 10 червня 2015 року, копії постанов Вищого господарського суду України від 26 березня, 12 травня, 22 червня 2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ "Банк Форум", перевіривши наведені в заяві доводи, судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України дійшли висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 355 ЦПК Українизаява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Суди під час розгляду справи встановили, що 1 вересня 2011 року між ПАТ "Банк Форум" і ТОВ "Укрпродснекгруп" укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 720 тис. грн. зі сплатою 16,5 % річних та строком повернення коштів до 29 серпня 2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором банк уклав три окремі договори поруки із ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Свої зобов'язання за кредитним договором ТОВ "Укрпродснекгруп" належним чином не виконало, унаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 165 тис. 296 грн. 18 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ "Укрпродснекгруп" неналежно виконувало свої зобов'язання за кредитним договором, а тому сума заборгованості підлягає стягненню з боржника і поручителів. Крім того, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й закриваючи провадження у справі, апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, керувався тим, що відповідно до положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" після введення у банку тимчасової адміністрації, а також під час ліквідації банку уповноважена особа ОСОБА_6 реалізує свої повноваження, передбачені, зокрема, статтею 38 цього Закону, й діє як суб'єкт публічного права. У зазначеній справі уповноважена особа ОСОБА_6, звернувшись до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь банку, діяла в межах та на виконання повноважень, прямо передбачених Законом, як суб'єкт владних повноважень у порядку виконання владних управлінських функцій.

Проте зміст наданих для порівняння постанов Вищого господарського суду України від 26 березня, 12 травня та 22 червня 2015 року свідчить про те, що суд касаційної інстанції розглянув справи за позовами уповноваженої особи ОСОБА_6 гарантування вкладів в інтересах ПАТ "Банк Форум" до суб'єктів господарювання про стягнення заборгованості за кредитними договорами у порядку господарського судочинства.

Отже, існує неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, зокрема статей 91, 92, 104 ЦК України, статей 37, 47 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Разом з тим надані для порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 та 27 травня 2015 року не містять відомостей, які б свідчили про неоднакове застосування судами касаційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Не можна також вважати прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права надані заявником ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня та 10 червня 2015 року про відкриття касаційного провадження.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України виходять з такого.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ОСОБА_6, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між ОСОБА_6, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції ОСОБА_6 щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частини другої статті 3 цього ЗаконуОСОБА_6 є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. ОСОБА_6 є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності ОСОБА_6.

Разом з тим, відповідно до пунктів 2, 5 частини другої статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"ОСОБА_6 безпосередньо або уповноважена особа ОСОБА_6 у разі делегування їй повноважень має право:

- укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом;

- заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи.

Відповідно до статті 47 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"уповноважена особа ОСОБА_6 (кілька уповноважених осіб ОСОБА_6) визначається виконавчою дирекцією ОСОБА_6. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону. Рішення уповноваженої особи ОСОБА_6 є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується. Уповноважена особа ОСОБА_6: 1) діє без довіреності від імені банку, що ліквідується; 2) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 3) виконує організаційно-розпорядчі функції для реалізації процедури ліквідації банку; 4) здійснює повноваження ОСОБА_6, визначені цим Законом та делеговані їй ОСОБА_6; 5) звітує про результати своєї роботи перед виконавчою дирекцією ОСОБА_6.

Згідно зі статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України(далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що уповноважена особа звернулася в інтересах банку до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителів. Ці правовідносини виникли на підставі цивільно-правової угоди й уповноважена особа ОСОБА_6 виступає в указаному спорі від імені сторони такого правочину, не здійснюючи при цьому владних повноважень.

Суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й касаційний суд, на зазначені положення закону уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку про те, що спір відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Крім того згідно із частинами першою, другою статті 15 ЦПК Україниу порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом України(далі - ГПК України) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Відповідно до статті 16 ЦПК Українине допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року (справа N 6-745цс15).

Оскільки позовні вимоги заявлені уповноваженою особою в інтересах банку щодо стягнення з товариства (позичальника) заборгованості за кредитним договором, який укладено між суб'єктами господарювання, то такі вимоги не можуть бути розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Отже, виходячи зі змісту статей 37, 47 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", статей 15, 16, 118 ЦПК України, статей 1, 12 ГПК України, позовні вимоги уповноваженої особи в інтересах банку до ТОВ "Укрпродснекгруп" необхідно розглядати в порядку господарського судочинства, а позов до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - в порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи викладене, постановлені в справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки під час розгляду справи суди допустили порушення норм процесуального права, зокрема не встановили наявності фактів необхідних для застосування судом статті 205 ЦПК України, якою встановлено підстави для закриття провадження у справі; не перевірили, чи виступає уповноважена особа в спірних правовідносинах як суб'єкт владних повноважень чи як представник сторони кредитного договору; належним чином не з'ясували, в порядку якого судочинства слід розглядати позовні вимоги в інтересах банку до суб'єкта господарювання та до фізичних осіб.

Керуючись статтею 3603 ЦПК України, судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України постановили:

Заяву публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі уповноваженої особи ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Форум" задовольнити.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2015 року та рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 6 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

ГоловуючийОСОБА_13
Судді:ОСОБА_14
ОСОБА_15
ОСОБА_16
ОСОБА_17
ОСОБА_18
ОСОБА_19
ОСОБА_20
ОСОБА_21
ОСОБА_22
ОСОБА_23
ОСОБА_24
ОСОБА_25
ОСОБА_26

* * *

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ,

висловлена Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1521цс15

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між ОСОБА_6, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції ОСОБА_6 щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частини другої статті 3 цього ЗаконуОСОБА_6 є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. ОСОБА_6 є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності ОСОБА_6.

Разом з тим відповідно до пунктів 2, 5 частини другої статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"ОСОБА_6 безпосередньо або уповноважена особа ОСОБА_6 у разі делегування їй повноважень має право:

- укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом;

- заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що уповноважена особа звернулася в інтересах банку до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителів. Ці правовідносини виникли на підставі цивільно-правової угоди й уповноважена особа ОСОБА_6 виступає в указаному спорі від імені сторони такого правочину, не здійснюючи при цьому владних повноважень.

Суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й касаційний суд, на зазначені положення закону уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку про те, що спір відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

____________

© ТОВ "Інформаційно-аналітичний центр "ЛІГА", 2016 © ТОВ "ЛІГА ЗАКОН", 2016

25. Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України від 23 лютого 2012 року N 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. ОСОБА_6 є юридичною особою публічного права.

Оскільки ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів

(Постанова, Пленум Вищого адміністративного суду, від 20.05.2013, № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів", Чинний)

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим Закономвстановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати ОСОБА_6 відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між ОСОБА_6, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції ОСОБА_6 щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

ОСОБА_6 є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. ОСОБА_6 є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні (частини 1, 2 статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

ПОСТАНОВА

(Судові прецеденти, Постанова, Верховний Суд|Судова палата у цивільних справах Верховного Суду, від 24.06.2015, № 6-163цс15, Верховний Суд України. Судова палата у цивільних справах, Чинний)