Справа №461/3293/16-ц
Провадження №2/461/1789/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Мисько Х.М.

при секретарі Коружинець Н.В.

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного університету «Львівська політехніка» про виправлення запису у трудовій книжці, стягнення вихідної допомоги та компенсацію моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Національного університету «Львівська політехніка» (далі НУ «Львівська політехніка») із позовом, в якому просить стягнути з відповідача 1400,00 грн. вихідної допомоги та 50000,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що 30 червня 2008 року він був звільнений з роботи доцентом кафедри вищої математики НУ «Львівська політехніка» у звязку із закінченням строку роботи, яку він виконував по зарахуванню на посаду доцента кафедри вищої математики до 30 червня 2008 року на період закордонного відрядження без збереження заробітної плати співробітника. Згідно ст.44 КЗпП України при виконанні п.6 ст.40 КЗпП України, відповідач мав виплатити йому вихідну допомогу у розмірі не менше середньомісячного заробітку, однак не виплатив у звязку із чим він змушений звернутись до суду із даним позовом.

20 жовтня 2016 року ОСОБА_1 подав уточнену позовну заяву, в якій просить зобовязати відповідача зробити правильний запис у трудовій книжці та записати про звільнення його з роботи 30 червня 2008 року на підставі п.6 ст.40 КЗпП України та на підставі ст.44 КЗпП України з врахуванням п.6 ст.40 КЗпП України зобовязати відповідача виплатити йому вихідну допомогу в розмірі 1400,00 грн., а з врахуванням ч.2 ст.625 ЦК України в розмірі 4200,00 грн. та компенсацію моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн., а всього 54200,00 грн.

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та просив таку задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, 07 листопада 2016 року подала письмові заперечення проти позову, в яких вказує, що у правовідносинах, що склались між позивачем та відповідачем відбулось закінчення строку роботи, який був погоджений при укладенні трудового договору. Відтак, трудовий договір, укладений між сторонами, припинив свою дію з підстави, передбаченої п.2 ст.36 КЗпП України, а не був розірваний з ініціативи роботодавця з підстави, передбаченої п.6 ч.1 ст.40 КЗпП України. Враховуючи підстави припинення трудового договору, виплата вихідної допомоги не проводилась правомірно. Вважає, що вимога про врахування індексу інфляції не підлягає до задоволення, оскільки така не застосовується щодо трудових правовідносин. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди зазначає, що оскільки відповідачем при звільненні позивача не порушено його законних прав та інтересів, як працівника, звільнення відбулось з дотриманням норм чинного законодавства, відтак така вимога не підлягає до задоволення. Просила відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 18 лютого 2008 року зарахований на посаду доцента кафедри вищої математики до 30 червня 2008 року на період закордонного відрядження без збереження заробітної плати співробітника, що підтверджується записом у трудовій книжці позивача, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.2).

Відповідно до ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно із запису №23, наявного у трудовій книжці, 30 червня 2008 року позивач був звільнений у звязку із закінченням строку роботи згідно п.2 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Згідно п.6 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що у правовідносинах, що склались між позивачем та відповідачем відбулось закінчення строку роботи, який був ними погоджений при укладенні трудового договору. Відтак, трудовий договір, укладений між сторонами припинив свою дію з підстави, передбаченої п.2 ст.36 КЗпП України, а не був розірваний з ініціативи роботодавця з підстави, передбаченої п.6 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Враховуючи, що ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у звязку із закінченням строку роботи, то виплата вихідної допомоги, передбаченої ст.44 КЗпП України не проводилась відповідачем правомірно, оскільки при звільненні на підставі п.2 ст.36 КЗпП України вихідна допомога не виплачується.

Оскільки позовна вимога про стягнення вихідної допомоги з врахуванням індексу інфляції є похідною від позовної вимоги про стягнення вихідної допомоги, яка не підлягає до задоволення, то в цій частині позов ОСОБА_1 теж до задоволення не підлягає.

Стосовно позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відтак, обовязковою умовою відшкодування моральної шкоди є наявність вини у діях особи, яка заподіяла таку шкоду.

Позивачем не надано суду жодних доказів заподіяння відповідачем шкоди неправомірними діями, а відтак, оскільки відсутні докази заподіяння відповідачем шкоди правам позивача, то у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 31, 32, 57, 60, 88, 208, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 36, 40, 44 КЗпП України, Законом України «Про судовий збір», суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий суддя Мисько Х.М.