Провадження № 4-с/761/120/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Руденко Н.В. про повернення виконавчого документа стягувачеві за №43462634 та за №43462581 від 18 червня 2014 року,-

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із зазначеною скаргою, де просив суд визнати незаконною та скасувати постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 18.06.2014 року за виконавчим провадженням №43462634 та за №43462581, винесені державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Руденко Наталією Вікторівною, а також зобов»язати державного виконавця звернутись із поданням до суду про отримання дублікатів виконавчих листів та поновити за ними виконавче провадження.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що по теперішній час рішення судів, на підставі яких було видано виконавчі листи від 13.01.2014 року, про зобов»язання вчинити дії ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім..О.Довженко» на користь заявника, не виконано, а державним виконавцем було винесено оскаржувані постанови про завершення виконавчих проваджень від 18.06.2014 року з порушенням вимог законодавства у відсутність проведення усього комплексі виконавчих дій по встановленню боржника та за відсутністю майна, що він повинен передати, а тому скаржник вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

В судовому засіданні скаржник свої доводи підтримав та просив суд скаргу задовольнити з викладених у неї підстав.

Суб'єкт оскарження, Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві та ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім..О.Довженко» в судове засідання свого представника не направили, хоча про дату і час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

При цьому, вказана скарга була подана до суду лише 26.01.2016 року про скарження постанови відділу ДВС від 18.06.2014 року, яка була завірена печаткою відділу ДВС лише 07.10.2015 року та при наявності постанов суду від 26.10.2015 року та від 21.12.2015 року по повернення вказаної скарги та з метою захисту порушених прав заявника суд вважає за можливе поновити строк звернення до суду із цією скаргою у відповідності до ст.73, ч.2 ст.385 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 13.01.2014 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчі листи за №2610/16168/2012 про зобов»язання ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім..О.Довженко» надати ОСОБА_1 інформацію про місцезнаходження майна, описаного згідно акту опису майна від 01.02.2002 року під час переселення його із кімнати НОМЕР_1 до кімнати НОМЕР_2 гуртожитку за адресою АДРЕСА_1, та за №2610/16168/12 про зобов»язання ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім..О.Довженко» надати ОСОБА_1 акт опису майна, яке належало ОСОБА_1 складний 01.02.2002 року під час переселення його із кімнати НОМЕР_1 до кімнати НОМЕР_2 гуртожитку за адресою АДРЕСА_1.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Стаття 14 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закону) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

За зверненням стягувача до ДВС, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавчі провадження за №43462634 та за №43462581 за даними виконавчими листами та направлено для виконання сторонам виконавчого провадження.

Разом з тим, у вказаних виконавчих провадженнях постановами від 18.06.2014 року державним виконавцем було повернуто виконавчі документи стягувачеві на підставі п.5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова мотивована тим, що боржник ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім..О.Довженко» не має можливості виконати рішення суду у зв»язку з відсутністю інформацію про перебування акту опису майна, що належало ОСОБА_1, та відповідного майна.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.47 вказаного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

З вказаних вимог Закону не вбачається про можливість повернення виконавчого документа стягувачу з причин відсутності інформації про місцеперебування акту опису майна та відповідного майна, як про це зазначено у оскаржуваній постанові, що вказує на протиправність дій державного виконавця з її винесення.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що державний виконавець здійснив всі можливі дії щодо розшуку як акту опису майна, так і самого майна заявника, що вказує на не бажання державного виконавця вчиняти примусові дії щодо виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 т. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідач ВДВС Шевченківського РУЮ в м.Києві, будучи повідомленим про час та місце розгляду даної справи належним чином, в судове засідання не з'явився, матеріали виконавчого провадження не надав у зв'язку із чим суд вважає за необхідне розглядати дану справу, шляхом повного, всебічного та об'єктивного дослідження доказів, наданих відповідно до вимог ЦПК України, які містяться в матеріалах справи, надавши кожному наявному доказу належну правову оцінку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що станом на час винесення оскаржуваних постанов 18.06.2014 року державним виконавцем допущена протиправна дія у вигляді повернення виконавчих листів стягувачеві, а відтак скарга в цій частині підлягає задоволенню.

У відповідності до вимог п.18 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2012 року N 5 «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року N 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

З огляду на зазначене та на те, що виключно вимогами ст.370 ЦПК України визначено порядок вирішення питання про видачу дублікату виконавчого листа, тому вказані вимоги про зобов»язання державного виконавця звернутись до суду із таким поданням не узгоджується із вимогами ст.383-387 ЦПК України, а визнана судом протиправність дій державного виконавця є належним захистом порушених прав скаржника, наслідком якої прийняття відповідного процесуального рішення державним виконавцем.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України з ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 275,60 грн.

Судом встановлено, що скарга є обґрунтованою, оскаржувані дії державного виконавця є неправомірними, оскільки ним вжиті не всі дієві заходи щодо виконання судового рішення, а тому скаргу необхідно задовольнити частково, визнавши винесену державним виконавцем постанову про повернення виконавчого документу стягувачу незаконною та її скасувати, усунувши порушення прав скаржника.

Керуючись ст. 11, 17, 18, 29, 30, 47 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 383-387 ЦПК України , суд, -

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 18.06.2014 року за виконавчим провадженням №43462634, винесену державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Руденко Наталією Вікторівною.

Визнати незаконною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 18.06.2014 року за виконавчим провадженням №43462581, винесену державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Руденко Наталією Вікторівною.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві на користь держави судовий збір у розмірі 275,60 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: