Справа № 487/5402/16-ц
Провадження № 2/487/2634/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2016 року Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого - судді Корнешової Т.В.,

при секретарі Демиденко Н.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням в житловому будинку №17, розташованому по вул.ОСОБА_5, ОСОБА_6, м.Миколаїв та зобов'язати орган реєстрації зняти з реєстрації відповідачів, а також стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу в розмірі 5000грн., посилаючись в обґрунтування вимог на те, що є власником житлового будинку за вказаною адресою, в якій відповідачі зареєстровані, але за вказаною адресою не проживають, оскільки з 2001р. мешкають за іншою адресою.

У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу за їх відсутністю, проти позову не заперечили.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить цілий житловий будинок, який знаходиться за адресою: м.Миколаїв, ОСОБА_6, вул.Комунальна, 17, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16.10.2012р., посвідченим державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_7, реєстровий №1-1079.

Місце проживання у спірному житловому будинку також зареєстровано за відповідачами ОСОБА_2 - з 1977р., за ОСОБА_3 - з 1992р., за ОСОБА_4 - з 1998р.

Проте, відповідачі у спірному жилому приміщенні не проживають, будинок знаходиться в нежитловому стані, що підтверджується актом від 17.08.2016р., складеним комісією в складі завідувача сектору ОСОБА_6 ОСОБА_8, головного спеціалісту сектору ОСОБА_9

За твердженням позивача відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з 2001р. проживають за іншою адресою: м.Миколаїв, ОСОБА_6, вул.Комунальна,17А, що не заперечується ними.

Відповідно до ст.107ЖК України, у разі вибуття особи і членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, то вони втрачають право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.

За таких обставин суд приходить до висновку, що підстав для збереження за відповідачами права користування житлом, яке є власністю позивача, не має, а тому позов в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги зобовязати відповідачів знятися з реєстрації у житловому будинку, то вона є зайвою та задоволенню не підлягає на підставі наступного.

Питання реєстрації місця проживання фізичної особи врегульовані Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. №1382, положення якого встановлюють, що реєстрація місця проживання здійснюється органом реєстрації лише на підставі заяви особи (ст.6), а зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, або остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), або свідоцтва про смерть (ст.7).

Отже, остаточне рішення суду по даній справі про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, буде підставою для органу реєстрації для зняття відповідачів з реєстрації місця проживання за адресою мешкання позивача.

Що стосується вимоги позивача стосовно стягнення на його користь витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої вимоги, оскільки факт оплати правової допомоги має підтверджуватися відповідними фінансовими документами, які позивачем надані не були, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення даної вимоги. Не є належним доказом витрат на правову допомогу договір про надання юридичних та консультаційних послуг.

На підставі ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідачів в дохід держави інші судові витрати.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в житловому будинку №17, розташованому по вул.ОСОБА_5ОСОБА_6, м.Миколаїв.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з кожного відповідача в дохід держави по 183,75грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання через районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення та набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Суддя: Т.В.Корнешова