АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/1031/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1664/16Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д.О. Доповідач ап. інст. Корнієнко В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.,

Суддів: Одринської Т.В., Карпушина Г.Л.

При секретарі: Коротун І.В.

За участюадвоката Самойленка С.О. - представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 квітня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

З рішенням суду не погодився позивач ОСОБА_4 та подала на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Скаржник вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, та таким, що ухвалено внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, із порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Вмотивовуючи доводи апеляційної скарги вказувала на те, що після розірвання шлюбу ОСОБА_3 не спілкується з донькою взагалі, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться та не відвідує її, не надає матеріальної допомоги на її виховання, ухиляється від сплати аліментів. Вказувала, що рішення суду суперечить інтересам дитини і не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення, за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи судом вірно встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 липня 2012 року розірвано.

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 01 березня 2010 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області.

Також судом з інформації, яка міститься у довідці ДНЗ №1 Кременчуцької міської ради Полтавської області №143 від 13 жовтня 2015 року встановлено, що ОСОБА_5, яка відвідує дошкільний навчальний заклад з 01 вересня 2014 року, приводять та забирають з нього мати - ОСОБА_4 та її чоловік -ОСОБА_6

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, яка згідно рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 30 листопада 2011 року станом на 29 вересня 2015 року складала 42 019 грн. 71 коп. У підтвердження цього позивач також надала розрахунок заборгованості по аліментам № 57619, виданий державним виконавцем Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ Бідюк Я.В.

Поряд з цим судом встановлено, що у період 2011-2013 років відповідачем на картковий рахунок позивача перераховувались грошові кошти, цільовим призначення яких було утримання доньки. Вказане підтверджується квитанціями: №4059 від 08.05.2013 року, №1027 від 22.02.2013 року, 2652 від 27.08.2012 року, №3633 від 14.05.2012 року, №5414 від 01.06.2012 року, №1557 від 09.06.2012 року, №2152 від 26.11.2012 року, №5613 від 14.12.2012 року, №2335 від 29.11.2011 року; №3223 від 06.04.2013 року; №5402 від 22.06.2013 року; 4834 від 08.10.2011 року; №3526 від 05.11.2011 року; 55825 від 05.12.2011 року, №4809 від 22.09.2013 року; №1 від 24.11.2011 року, №001 від 23.07.2013 року; 1216 від 25.08.2013 року; №1932 від 05.08.2013 року; №0853 від 12.01.2012 року; №5718 від 17.01.2012 року, №3102 від 14.03.2016 року; №1532 від 18.10.2013 року; №3042 від 28.10.2012 року; №2730 від 27.09.2012 року; №1042 від 11.11.2013 року; №2643 від 06.06.2012 року.

Сторони не заперечують, що сплату аліментів відповідач припинив, втративши постійну роботу.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради у своєму висновку від 09 березня 2016 року висловив думку щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

При вирішенні спору судом вірно взято до уваги норми наступні норми та роз?яснення.

Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27 лютого 1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ч.3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Вірно взята до уваги і практика Європейського суду з прав людини, який у справі «Савіни проти України» (CASE OF SAVINY v. UKRAINE) №39948/06, п. 49-50) наголосив на такому: хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зав'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000 -IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава - відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№ 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000 -VIII).

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про відсутність виняткових обставин, які б свідчили про необхідність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо його малолітньої доньки.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду та не підтверджують їх неправомірність належними доказами, оскільки позивачем не доведено злісного та свідомого ухиляння відповідача від виконання ним своїх обов?язків щодо утримання дитини та небажання спілкуватися з нею, брати участь у її вихованні.

Посилання скаржниці на відсутність у відповідача доказів з приводу здійснення перешкод у спілкуванні з дитиною, а саме: звернення до правоохоронних органів, також не доводять наявність виняткових обставин для задоволення позовних вимог, як і факту негативного впливу на духовний розвиток дитини.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їх належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 квітня 2016 року не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : ________ В.І. Корнієнко

Судді: ________Т.В. Одринська ________ Г.Л. Карпушин