АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6917/16 Справа № 175/1867/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шабанов А. М. Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2016 року

25 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Сахарову Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до ОСОБА_2, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "Гранд Полімер Груп", про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.06.2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а також неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи (а.с.57-62, т.2).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.06.2015 року позовні вимоги ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до ОСОБА_2, третя особа - ТОВ "Гранд Полімер Груп", про стягнення заборгованості - задоволено.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" заборгованість за кредитним договором № 135/К-мв від 22.08.2006 року в розмірі 80 044 014,44 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом - 76 400 000 грн.; заборгованість по сплаті відсотків - 3 095 457,55 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 460 394,52 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованість по сплаті відсотків - 88 162,37 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с.47-48, т.2).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.11.2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.148-151, т.2).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.07.2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.11.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.47-50, т.3).

Скасовуючи рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.11.2015 року, суд касаційної інстанції виходив з того, що висновки апеляційного суду, що банк звернувся до поручителя з вимогою після збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання зобов'язання, є передчасними.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.08.2006 року між ВАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", правонаступником якого є ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", та ТОВ "Альфа-Донецьк", правонаступником якого є ТОВ "Гранд Полімер Груп", було укладено кредитний договір № 135/К-мв, відповідно до умов якого ТОВ "Альфа-Донецьк" надано кредит у формі поновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом 2 200 000 доларів США, з терміном користування до 22.08.2011 року, з визначеною процентною ставкою за користування по траншам в іноземній валюті 12,5 % річних, по траншам у національній валюті 18,5 % річних.

Оскільки гроші надавались траншами, то по кожному траншу укладались додаткові угоди до кредитного договору та договори про внесення змін до кредитного договору.

Так, в забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором між сторонами укладено додаткові угоди: № 1 від 22.08.2006 року, згідно якої позичальнику надано транш в розмірі 11 110 000 грн. (а.с.12, т.1); № 2 від 14.09.2006 року (а.с.13, т.1); № 3 від 22.03.2007 року, згідно якої змінено процентну ставку по траншам в національній валюті на 18% річних (а.с.14. т.1); № 4 від 27.03.2007 року (а.с.14, т.1); № 5 від 09.11.2007 року, згідно якої встановлено кредит у формі поновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом в сумі 2 200 000 доларів США з терміном користування до 22.08.2011 року та лімітом в сумі 3 586 138,61 доларів США з граничним терміном повернення до 08.02.2008 року; позичальнику в рамках ліміту надано транш кредиту в розмірі 7 000 000 грн. з терміном користування до 08.02.2008 року, та сплатою відсотків у розмірі 16% річних (а.с.15, т.1); № 6 від 12.11.2007 року (а.с.16, т.1); № 7 від 05.12.2007 року, згідно якої транш кредиту в розмірі 2 200 000 доларів США надається терміном користування до 04.06.2009 року (а.с.16, т.1); № 8 від 06.02.2008 року, згідно якої змінено термін користування кредитом з лімітом в суті 3 586 138,61 доларів США до 22.02.2008 року. В рамках визначеного ліміту Банк надає транш кредиту в сумі 7 000 000 грн. строком до 22.02.2008 року (а.с.17, т.1); № 9 від 13.02.2008 року, згідно якої визначено строк користування кредитом з лімітом в сумі 3 586 138,61 дол. США до 08.06.2008 року. В рамках ліміту Банк надає транш кредиту у сумі 7 000 000 грн. строком до 08.06.2008 року (а.с.17, т.1); № 10 від 13.06.2008 року, згідно якої встановлено процентна ставка за користування кредитом по траншам у іноземній валюті - 14,5% річних; по траншам у національній валюті - 16% річних (а.с.18, т.1); № 11 від 24.11.2008 року, згідно якої встановлено процентна ставка за користування кредитом по траншам у іноземній валюті - 17 % річних; по траншам у національній валюті - 26% річних (а.с.18, т.1); № 12 від 14.01.2009 року, згідно якої встановлено, що кредит надається в сумі 2 200 000,00 дол. США, кредит повертається відповідно до визначеного графіку, а саме: липень-листопад 2009 року - по 36 000,00 грн., грудень 2009 року - 40 000, 00 грн., січень-лютий 2010 року - по 145 000, 00 грн., березень 2010 року - 150 000,00 грн., квітень-травень 2010 року - по 500 000 грн., до 30.06.2010 року - 540 000 грн., процентна ставка за користування кредитом - 17 % річних (а.с.19,20, т.1); № 17 від 22.10.2009 року, згідно якої позичальнику надано транш кредиту в сумі 74 702 877,20 грн. до 30.06.2010 року (а.с.29, т.1); № 22 від 02.02.2011 року, згідно якої надано транш кредиту в розмірі 3 836 771,67 грн. на термін по 10.04.2012 року (а.с.34, т.1); № 27 від 26.04.2013 року, згідно якої кредитодавець надає Позичальнику транш кредиту у сумі 2 014 711 грн. 84 коп. на термін до 20.01.2014 року (а.с.40, т.1).

А також договори про внесення змін: № 13 від 01.06.2009 року (а.с.21, т.1); № 14 від 13.10.2009 року, якою передбачено, що кредит надається з максимальним лімітом у сумі 16 374 110,45 грн. та в сумі еквівалентну 9 049 858,33 дол. США з терміном користування до 30.06.2010 з наступним графіком: жовтень 2009 року - 119 000 грн., листопад 2009 року - 120 000 грн., грудень 2009 року - 121 000 грн., січень 2010 року - лютий 2010 року - по 454 000 грн., з березня 2010 року по червень 2010 року повернення заборгованості, що залишилась щомісячно рівними частинами; процентна ставка за користування кредитом по траншам в доларах США - 17% річних, по траншам в національній валюті - 18% річних (а.с.23-28, т.1); № 15 від 13.10.2009 року; № 16 від 21.10.2009 року, згідно якої, кредитодавець надає позичальнику транш кредиту в сумі 16 374 110 грн. 45 коп. (а.с.16, т.1); № 18 від 01.12.2009 року, згідно якої встановлено термін остаточного повернення згідно з графіком до 31.12.2010 року, процентна ставка - 18% річних. Графік погашення: в жовтні 2009 року - 119 000 грн., листопад-грудень 2009 року - по 231 720 грн., січень-лютий 2010 року - по 454 000 грн., березень-грудень 2010 року - по 8 958 655 грн. (а.с.30, т.1); № 19 від 01.03.2010 року (а.с.31, т.1); № 20 від 31.03.2010 року, згідно якої змінено графік погашення кредиту - лютий-березень 2010 року - 0,00 грн., квітень-листопад 2010 року - по 150 000 грн., грудень 2010 року - 88 840 547 грн. 65 коп. (а.с.32, т.1); № 21 від 01.02.2011 року, якою передбачено, що кредит надається в сумі 93 000 000 грн., термін остаточного повернення - 10.04.2012 року відповідно до графіку: 30.04.2011 року - 2 920 478 грн., 31.07.2011 року - 2 263 371 грн., 31 жовтня - 2 319 955 грн., 31 січня - 65 496 196 грн., 10.04.2012 року - 20 000 000 грн. (а.с.33, т.1); № 23 від 09.12.2011 року, якою встановлено, повернення залишку заборгованості по кредиту у розмірі 82 495 861 грн. 87 коп. здійснюється згідно наступного графіку погашення: 31.01.2012 року - 62 495 861 грн. 87 коп.; 10.04.2012 року - 20 000 000 грн. Процента ставка встановлюється на рівні 8% річних (а.с.34, т.1); № 24 від 30.01.2012 року, якою визначено, повернення залишку заборгованості по кредиту в розмірі 82 495 861 грн. 87 коп. здійснюється згідно наступного графіку погашення заборгованості: 31.01.2012 року - 2 388 162 грн. 12 коп.; 30.04.2012 року - 2 497 866 коп. 17 коп., 31.07.2012 року - 2 560 312 грн. 82 коп., 31.10.2012 року - 2 624 320 грн. 64 коп., 20.01.2013 року - 72 425 200 грн. 12 коп. (а.с.35-36, т.1); № 25 від 24.10.2012 року, якою передбачено, повернення залишку заборгованості в розмірі 77 135 378 грн. 29 коп. здійснюється згідно наступного графіку: 31.10.2010 року - 550 000 грн., 30.11.2012 року - 650 000 грн., 31.12.2012 року - 1 075 000 грн., 20.01.2013 року - 74 860 378 грн. 29 коп. (а.с.36-37, т.1); № 26 від 26.04.2013 року, якою встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмір 8% річних. Повернення заборгованості по кредиту здійснюється згідно наступного графіку зниження ліміту заборгованості за договором з терміном остаточного повернення кредиту 20.01.2014 року: 30.04.2013 року - 1 046 734 грн. 55 коп., за період з 30.05.2013 року по 30.10.2013 року - по 500 000 грн., 29.11.2013 року, 30.12.2013 року - по 500 000 грн., 20.01.2014 року - 72 900 000 грн. (а.с.38-40, т.1).

У забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та ТОВ "Гранд Полімер Груп", ОСОБА_2 13.10.2009 року було укладено договір поруки, згідно умов якого відповідач поручився перед кредитором боржника за виконання останнім своїх кредитних зобов'язань.

У подальшому до договору поруки також вносились зміни.

Оскільки позичальник не виконав взятих на себе зобов'язань щодо належного виконання умов кредитного договору, станом на 01.02.2014 року утворилась заборгованість, яка складається з: 76 400 000 грн. - прострочений кредит, 3 095 457,55 грн. - прострочені проценти, 460 394,52 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 88 162,37 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту.

Пунктом 1 додаткової угоди від 26.04.2013 року до кредитного договору визначено кінцевий строк повернення грошей до 20.01.2014 року.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За таких обставин, в силу діючого законодавства, а саме: ст.ст. 525,526,530,629,1049-1054 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог і правомірно стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" заборгованість за кредитним договором № 135/К-мв від 22.08.2006 року в розмірі 80 044 014,44 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом - 76 400 000 грн.; заборгованість по сплаті відсотків - 3 095 457,55 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 460 394,52 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованість по сплаті відсотків - 88 162,37 грн.

Приведений позивачем розрахунок заборгованості по кредитному договору відповідає саме наявним фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав вважати його неналежним не вбачається, жодних спростувань його правомірності відповідачем не приведено.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі щодо незгоди з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором, є необґрунтованими та до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції відповідачем свій розрахунок не пред'являвся, клопотання про призначення судової економічної експертизи не заявлялось. Крім того, в суді апеляційної інстанції представник відповідача погодився з розрахунком, посилаючись тільки на те, що порука припинена.

Між тим, як установлено судом, боржник (а відтак і поручитель) взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 20.01.2014 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої пов'язаний його початок (ст.253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України).

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

За змістом ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки, відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що повернення заборгованості по кредиту здійснюється згідно графіку зниження ліміту заборгованості за договором (п.2.2 кредитного договору з відповідними змінами), а за договором поруки відповідальність поручителя діє до повного виконання кредитних зобов'язань, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Разом з тим, наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ч.2 ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Проте, у зв'язку з порушенням боржником умов кредитного договору щодо повернення кредиту, банк відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з ОСОБА_2 (поручителя) заборгованості за кредитним договором, надіславши йому 06.09.2013 року письмову вимогу щодо дострокового повернення кредиту, яка останнім була отримана 17.09.2013 року.

Згідно з п.2.1 договору поруки від 13.10.2009 року поручитель зобов'язується в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитором погасити протягом 10 днів з моменту отримання повідомлення кредитора про невиконання боржником своїх зобов'язань по кредитному договору.

Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, відбувається зміна строку виконання основного зобов'язання у зв'язку з чим, шестимісячний строк пред'явлення позову до поручителя повинен відраховуватися з визначеної нової дати виконання зобов'язання, оскільки строк дії договору поруки договором не встановлено.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 року № 6-990цс16, яка відповідно до положень ч.1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців (ч.4 ст. 559 ЦК України) від дати порушення поручителем встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту - 27.09.2013 року.

Доводи ОСОБА_2 про те, що порука припинилася у зв'язку з тим, що правовідносини поруки існували до 27.03.2014 року, а банк звернувся до суду з даним позовом 23.04.2014 року не можуть бути прийняти до уваги, оскільки як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень та пояснень представника позивача, 20.02.2014 року банк звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.02.2014 року позовна заява банку залишена без руху, а ухвалою цього ж суду від 10.03.2014 року позовна заява повернута позивачу.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.03.2016 року ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.03.2014 року скасована, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції, де ухвалою від 11.04.2016 року (з урахуванням ухвали від 10.05.2016 року про виправлення описок) відкрито провадження у справі.

Крім того, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.07.2016 року ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.04.2014 року скасована, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

За змістом ч.1 ст. 118 ЦПК України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Пред'явлення позову до суду являє собою реалізацію позивачем права на звернення до суду. Саме із цією процесуальною датою пов'язується початок процесу у справі.

Колегія суддів вважає, що банк звернувся до поручителя в межах шести місяців з

дати настання строку виконання основного зобов'язання, подавши до

Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 20.02.2014 року позовну заяву.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: