Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2016 року смт. Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Грузман Т.В., секретаря судового засідання Степаненко Л.М., за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Оржицького району Полтавської області, ОСОБА_5 за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Оржицького районного нотаріального округу ОСОБА_6 про встановлення факту батьківства,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 12.10.2016 року звернувся до Оржицького районного суду Полтавської області із позовом про встановлення факту батьківства. Свою позовну заяву мотивував тим, що мати позивача ОСОБА_7 вперше перебувала у шлюбі з ОСОБА_8. 05.10.1980 року рішенням Оржицького народного районного суду шлюб було розірвано. На даний час вказані особи є померлими.

Позивач народився 14 серпня 1986 року від матері ОСОБА_7 та батька ОСОБА_9, які проживали спільно як сім»я, але у шлюбі не перебували. У свідоцтві про народження позивача здійснено запис про батька, як ОСОБА_10, де ім»я та по-батькові батька співпадає з даними ОСОБА_9 12 січня 2016 року ОСОБА_9 помер. З моменту повернення зі служби у армії, тобто з 26.10.1984 року батько почав проживати спільно з матір»ю та вести спільне господарство Через більш як рік та 9 місяців народився позивач. Про те, що батьки спільно проживали з 1984 року позивачеві відомо зі слів батьків. Мати та батько ОСОБА_9 спільно виховували позивача, забезпечували повне матеріальне утримання.

Мати ОСОБА_7 померла 23.10.2014 року, після її смерті позивач продовжував проживати спільно з ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_1. Коли у 2016 році помер батько, то позивач здійснив його поховання, надавав йому допомогу, коли той хворів і на даний час здійснює догляд за його могилою.

Встановлення факту батьківства є необхідним, оскільки за життя батько мав успадкований ним будинок по вул.Шевченка, 5 у с.Тарасенкове та земельні паї. Інших спадкоємців першої черги після смерті батька немає.

Прохає встановити факт того, що ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У судовому засідання позивач підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, при цьому вказав, що з 1984 року мати почала проживати спільно з ОСОБА_9 У результаті їх спільного проживання народився позивач. Пам»ятає як батьки з самого малечку за ним доглядали, водили до дитячого садочка, а потім до школи. Батьки жили як одна сім»я. Знає, що мати розлучилась з попереднім чоловіком у 1980 році. Коли батько помер, його похоронив, а тітка ОСОБА_5 навіть на похорон не приїздила. Коли дід та баба, тобто батьки ОСОБА_9 були живі, то з ними спілкувався як з дідом та бабою.

Представник позивача ОСОБА_1 у суді зазначив, що позивач є спадкоємцем першої черги і має право при доведеності батьківства успадкувати належне батькові майно. Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_9 є його батьком, але за життя він не уклав шлюб з матір»ю позивача ОСОБА_7 Іншого місця проживання ні у ОСОБА_7 чи ОСОБА_9 не було. Свідки вказали, що батьки позивача почали спільно проживати ще до того часу, як ОСОБА_9 пішов до армії.

Відповідач ОСОБА_5 до суду не з»явилась, причину неявки суду не повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги позивача заперечила, при цьому вказавши , що ОСОБА_5 вважає, що ОСОБА_3 , хоч і народився у 1986 році, але його батьком не є ОСОБА_9, оскільки, той став проживати значно пізніше з матір»ю позивача. За життя ОСОБА_9 не бажав одружуватися з ОСОБА_7, бо вагався. Також не бажав визнавати своє батьківство відносно ОСОБА_3. Надаючи суду тільки рішення суду про розірвання шлюбу, позивач не доводить що у відділі РАЦС було зареєстровано його розірвання. Матеріали справи доводять, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 стали проживати разом з 1992 року, а не на момент народження позивача. Оскільки сестра ОСОБА_9 на даний час вжила дії по спадкуванню майна померлого, то вирішення вказаного питання є не доречним через відсутність спадкового майна. Вважає, що факт батьківства є не доведеним, прохає у вказаному відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 сільська рада Оржицького району Полтавської області не направила до суду свого представника, прохають справу слухати без їх участі. Не заперечують щодо задоволення позовних вимог.

Третя особа приватний нотаріус також до суду не з»явився, прохав справу розлядати без її участі.

Суд заслухавши сторони, допитавши свідків, розглянувши матеріали справи прийшов до слідуючого висновку.

У суді встановлено, що ОСОБА_9 помер 12.01.2016 року, що доводиться свідоцтвом про смерть серія 1-КЕ № 307690 видане виконавчим комітетом ОСОБА_4 сільської ради Оржицького району Полтавської області 13.01.2016 року. ОСОБА_7 23.10.2014 року померла, що доводиться свідоцтвом про смерть серії 1-КЕ № 281674 виданого виконавчим комітетом ОСОБА_4 сільської ради Оржицького району Полтавської області 23.10.2014 року.

14.08.1986 року народився ОСОБА_3, його батьками згідно свідоцтва про народження серії П-КЕ № 476013 виданого ОСОБА_4 сільською радою 06.09.1986 року є ОСОБА_10 та ОСОБА_7.

Відповідно до рішення Оржицького районного суду від 28.04.1980 року встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 уклали шлюб 12.08.1973 року, а 28.04.1980 року судом прийнято рішення про розірвання шлюбу. За змістом вказаного рішення у суді встановлено, що сторони спільно не проживають з травня 1979 року.

За життя ОСОБА_9 мав у приватній власності земельну ділянку розміром 4,75 га. на території ОСОБА_4 сільської ради Оржицького району Полтавської області, що доводиться Державним актом про право власності серія ЯМ № 059356. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.11.2010 року ОСОБА_9 за життя прийняв у спадщину земельну ділянку розміром 4,75 га. на території ОСОБА_4 сільської ради, яка належала ОСОБА_11, тобто його матері.

За даними довідки ОСОБА_4 сільської ради № 14 від 13.01.2016 року встановлено, що ОСОБА_3 провів обряд поховання відносно ОСОБА_9 Іншими довідками вказаної сільської ради № 182 від 21.04,2016 року та № 482 від 08.08.2016 року доводиться, що ОСОБА_9 з 1992 року проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_9 ОСОБА_3 продовжував проживати за вказаною адресою.

21.04.2016 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 10 березня 2016 року до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_5, яка за змістом заяви є сестрою померлого ОСОБА_9 За даними свідоцтва про народження ОСОБА_12 народилась 01.01.1962 року, а батьки її та ОСОБА_9 є одними і тими ж особами. 10.10.1981 року ОСОБА_12 уклала шлюб з ОСОБА_13 та стала носити прізвище «Беззубенко» (свідоцтво про укладення шлюбу серія 1-КЕ № 393049 видане Максимівською сільською радою Карлівського району Полтавської області) .

Отримавши вказані заяви, 19.08.2016 року на ім»я ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 4.75 га., яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 08.11.20110 року за реєстровим № 1-1150. 18.08.2016 року вказаній особі видано інше свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 на земельну ділянку розміром 4,45 га, яка належала померлому на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 011526 виданого Оржицьким районним відділом земельних ресурсів 12.01.2004 року.

За даними погосподарської книги ОСОБА_4 сільської ради особовий рахунок № 303 встановлено, що за період з 2006 по 2010 роки за адресою АДРЕСА_2 проживали ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_3

Відповідно до постанови нотаріуса від 18.10.2016 року ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині відносності доведеності родинних стосунків з померлим ОСОБА_9

Крім вказаних доказів, суд допитав свідків, покази, яких заслуговують на увагу. А саме,

Свідок ОСОБА_14 у суді пояснив, що мати позивача працювала разом з ОСОБА_9 на фермі. До знайомства з ОСОБА_9, Раїса перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, від вказаного шлюбу вона мала 2 дітей. ОСОБА_9 почав спілкуватись з ОСОБА_7 ще до армії, а коли повернувся зі служби, то почав з нею жити. Жили як звичайна сім»я. Народився через певний час у них син ОСОБА_3. Один до одного обзивались як батько та син. З матір»ю позивача ОСОБА_9 проживав спільно з червня 1980 року.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що жив у с.Тарасенковому з 1978 року. Свого часу познайомився з ОСОБА_9, підтримували дружні стосунки. До армії ОСОБА_9 почав зустрічатись з ОСОБА_7. Раніше вона була одружена та мала 2 синів. Потім з чоловіком розлучилась. Після служби у збройних силах повернувся ОСОБА_9 у село де і жили разом як сім»я з ОСОБА_7. У вказаних осіб у 1986 році народився син ОСОБА_16.

Взаємовідносини, що склались урегульовані слідуючими нормами законодавства.

Відповідно до положень ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ст. ст.128,130 Сімейного кодексу України батьківство щодо дитини може бути встановлено судом, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи.

Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.

Отже, суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.53 КпШС України 1969 року, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне спілкування, придбання майна для спільного користування тощо). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

З урахуванням даних норм законодавства, доказів, які містяться у матеріалах цивільної справи, суд вважає, що позивач довів, що він є сином померлого ОСОБА_9 з огляду на те, що відомості, які вказані у свідоцтві про народження ОСОБА_3 співпадають з даними ім»я та по-батькові ОСОБА_9, хоча були здійснені зі слів матері позивача ОСОБА_7 Свідоцтво про народження позивача видане 06 вересня 1986 року і та обставина, що у ньому вказані відомості про батька дитини, як «Василь Іванович» є не спростованими відповідачем, а отже заперечення позову, щодо того, що вказані особи почали підтримувати стосунки після народження ОСОБА_3 є безпідставними.

Довідка ОСОБА_4 сільської ради № 14 від 13.01.2016 року свідчить, що ОСОБА_3 провів обряд поховання відносно ОСОБА_9 Іншими довідками вказаної сільської ради № 182 від 21.04,2016 року та №482 від 08.08.2016 року доводиться, що ОСОБА_9 з 1992 року проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_9 ОСОБА_3 продовжував проживати за вказаною адресою.

Факт спільного проживання, утримання та визнання себе як батько ОСОБА_3 доводиться і показами свідків, які були допитані у судовому засіданні.

Як свідчать матеріали справи, за життя ОСОБА_9 визнавав себе батьком ОСОБА_3, оскільки з ним спільно проживав, виховував та утримував. Сімейні фото, свідчать, що з малого віку ОСОБА_9 приділяв увагу ОСОБА_3, оскільки вони разом зображені на фотографіях у домашній обстановці, суд робить по ним висновок, що на фото зображені рідні люди. На фотографіях, де зображений позивач у більш дорослому віці, також разом з ним як рідні люди зображений і ОСОБА_9, вказане доводить, що між вказаними особами існували сталі родинні стосунки.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічну норму містить ст.60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач та її представник не надали суду доказів, які спростовують вищезазначені обставини. Після смерті ОСОБА_7, її син ОСОБА_3 продовжував проживати спільно з ОСОБА_9, що свідчить про те, що лише рідні по крові люди могли продовжувати спільне проживання. Проведення позивачем обряду поховання також свідчить про доведеність існування піклування за життя один за одним, так і поводить, що позивач виконав свій обов»язок перед померлим, як того вимагають звичаї.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. 53 КпШС, ст.ст. 128, 130 СК України, ст.ст. 10, 60, 213-215, 256-259 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Оржицького району Полтавської області, ОСОБА_5 про встановлення факту батьківства задоволити.

Встановити, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 та який помер 12 січня 2016 року є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Стягнути з ОСОБА_4 сільської ради Оржицького району Полтавської області та ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.В. Грузман