Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/7471/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Кицюк В.С.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Перетятько А.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 5 квітня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення інфляційного збільшення боргу та 3 % річних через невиплату страхового відшкодування.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 5 квітня 2016 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2 до ПАТ «СК «Провідна» про стягнення інфляційного збільшення боргу та 3 % річних через невиплату страхового відшкодування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Такаж правова позиція наведена в листі Верховного Суду України від 01 липня 2014 року «Аналіз практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві», підтверджена судовою практикою Верховного Суду України. Вважає, що помилковим є висновок місцевого суду про те, що кошти в сумі 20 273 грн. 25 коп., які ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» мало перерахувати ОСОБА_2 є відшкодуванням шкоди, а не грошовим зобов'язанням, а тому не може бути до цих коштів застосовано ст. 625 ЦК України.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року, яке набрало законної сили 17 червня 2015 року, було задоволено позов ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування - стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 20 273,25 грн., пеню за прострочення виконання зобов'язання в сумі 2 376,14 грн., індекс інфляції в сумі 2 432,79 грн,, 3 % річних в сумі 359,93 грн.; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 франшизу в сумі 500,00 грн., індекс інфляції в сумі 60,00 грн., З % річних в сумі 8,88 грн.

Зазначеним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва було встановлено, що мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача. Винним у скоєнні даної пригоди було визнано ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ПрАТ СК «Провідна», а остання всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» відшкодування в сумі 20 273,25 грн. не виплатила (а.с. 15-22)

14 серпня 2015 року позивач подала виконавчі листи від 16 липня 2015 року, видані Солом'янським районним судом м. Києва на підставі зазначеного рішення, до ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві.

09 листопада 2015 року з ПрАТ «СК «Провідна» на користь позивача було стягнуто кошти в сумі 25 442,11 грн.

В грудні 2015 року позивач звернулась до суду з даним позовом, просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на підставі ст. 625 ч. 2 ЦК України кошти в сумі 11 400,29 грн., з яких: 10 724,54 грн. - індекс інфляції, 675,75 грн. - 3% річних. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на наведені обставини та зазначала, що фактично сплата страхового відшкодування відбулася 9 листопада 2015 року, отже відповідач має сплатити інфляційне збільшення боргу та 3% річних за період до цієї виплати, тобто до фактичного виконання страховою компанією своїх зобов'язань за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідач позов не визнав, посилався на те, що позивач мав право відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виключно на стягнення пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності для цього підстав.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає обставинам справи та вимогам закону, узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України в справі №6-2759цс15 від 20 січня 2016 року.

З доводами апеляційної скарги про помилковість висновку суду про те, що до даних правовідносин сторін не застосовуються положення ст. 625 ч. 2 ЦК України, з посиланням на лист від 01 липня 2014 року та судову практику Верховного Суду України, колегія суддів не погоджується та вважає такий висновок суду вірним, зважаючи на те, що між сторонами даного спору не було договірних відносин, оскільки відповідачем укладався договір страхування цивільно-правової відповідальності з іншою особою - ОСОБА_3, а ст. 625 ч. 2 ЦК України передбачена відповідальність за прострочення виконання грошового зобов'язання. Відповідальність страхової компанії за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності на користь потерпілої особи регулюються спеціальним законодавством, а саме Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності».

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 5 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: