Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 335/2270/16Головуючий у 1-й інстанції Рибалко Н.І.
Пр. № 22-ц/778/4566/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кухаря С.В., Осоцького І.І.,

за участі секретаря Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (надалі ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ») про визнання рішення про реєстрацію права власності недійсним

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив визнати рішення про реєстрацію (шляхом передачі) права власності на квартиру АДРЕСА_1 іпотекодержателем ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на підставі договору іпотеки №0/з від 08.09.2008 року недійсним.

В обґрунтування свого позову ц цій справі позивач зазначав, що між ним та АКІБ «Укрсиббанк» 08.09.2008 року був укладений договір про надання споживчого кредиту. В забезпечення виконання зобовязання за договором споживчого кредиту ним також з банком був укладений договір іпотеки. 04.08.2015 року відповідач прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Правовою підставою реєстрації права власності на іпотечне майно є окремий договір, який з ним не укладався.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2016 року (а.с. 104) позов позивача у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 107-109) просив рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою позивача відкрито (а.с.113), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.115).

Відповідач ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» подав апеляційному суду через канцелярію та електронною поштою письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с. 119-121, 124-126).

У судове засідання 06 грудня 2016 року представник відповідача ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» не зявився, при цьому встановлено, що відповідач ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» був повідомлений апеляційним судом належним чином про час і місце розгляду цієї справи (а.с.118).

Разом із тим, відповідач ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» через свого представника за довіреністю - ОСОБА_3 подав апеляційному суду електронною поштою клопотання від 06.12.2016 року про відкладення розгляду цієї справи (а.с. 123-129) через зайнятість його представника у зазначений час в іншому судовому засіданні в іншому суді.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причину неявки у дане судове засідання представника відповідача ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила у задоволенні клопотання відповідача ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ», поданого через представника ОСОБА_3, про відкладення розгляду цієї справи - відмовити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю представника відповідача ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» за присутністю позивача ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, який у тому числі на запитання колегії суддів зазначав, що в силу вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді, на момент звернення до суду із позовом таким рішенням ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ, як іпотекодавця, він вважав заяву останнього до нотаріуса, у ході розгляду іншої адміністративної справи за участю тих самих осіб у тому числі він дізнався про повідомлення ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, копію якого він додав лише до апеляційної скарги у цій справі (а.с.110), яке просив врахувати апеляційним судом при апеляційному перегляді цієї справи та яке також можна вважати рішенням іпотекодавця про реєстрацію права власності іпотекодержателя, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, залишаючи без задоволення позов позивача у цій справі, керувався ст. ст. 10-11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України та виходив із безпідставності позовних вимог позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 08.09.2008 року ОСОБА_2 уклав договір іпотеки № 0/3 з АКІБ «УкрСиббанк», на підставі якого передав в іпотеку нерухоме майно однокімнатну квартиру АДРЕСА_3, в забезпечення виконання усіх грошових зобовязань за кредитним договором № 0 від 08 вересня 2008 року (а.с. 3-4).

На підставі договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», ОСОБА_4 здійснив відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором № 0 від 08 вересня 2008 року (а.с. 7-9).

28 липня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, як державний реєстратор прав на нерухоме майно, прийняв рішення про державну реєстрацію іншого речового права (іпотека) квартири № 91 в будинку № 3 а по пр. Маяковського в м. Запоріжжя, за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (а.с.5-6).

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.04.2016 року (а.с. 93-96) визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за індексним номером 10666200 від 04.08.2015 р. про державну реєстрацію права власності за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на квартиру за адресою: АДРЕСА_4.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2016 р. постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 21.04.2016 року залишена без змін (а.с. 97-100).

Судами адміністративної юрисдикції дії приватного нотаріуса ОСОБА_4 щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, без вчинення нотаріальної дії з майном, які виникли на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, були визнані протиправними, рішення скасовано.

В силу вимог ст. 61 ч. 3 ЦПК України лише обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_2 у цій справі предявив позовні вимоги до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про визнання рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_5 іпотекодержателем ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на підставі договору іпотеки № 0/з від 08.09.2008 року недійсним (а.с. 1).

Однак, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» не приймав рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_5, а звертався до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 з заявою про реєстрацію за ним права власності на іпотечне майно, а саме квартиру АДРЕСА_5. Дане звернення не є рішенням, та не підлягає визнанню недійсним, крім того обраний позивачем спосіб захисту не передбачений ст.16 ЦК України, та не може ані припинити дії, яка порушує його право, ані відновити становище, яке існувало до порушення.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги ОСОБА_2 у цій справі є безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену ним в його позові у цій справі, та яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Повідомлення ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» № 732175/ЛЗ від 03.03.2014 року на імя ОСОБА_2 про намір звернути стягнення на предмет іпотеки (копія а.с.110), додане ОСОБА_2 лише до його апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі, можна вважати доказом, передбаченим ст. 303 ч. 2 ЦПК; України, який на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України, може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі при апеляційному перегляді останньої апеляційним судом та може бути відповідно оцінений останнім.

Оскільки, фактично про це повідомлення зазначалось у суді першої інстанції при розгляді цієї справи, на нього є посилання в ухвалі Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду (а.с.94), яка досліджувалась судом першої інстанції у цій справі при ухваленні оскаржуємого рішення у цій справі.

Однак, само по собі це повідомлення без зміни (уточнення) раніше заявлених у цій справі позовних вимог позивача ОСОБА_2 у цій справі нічого не стверджує і не спростовує.

Оскільки, суд першої інстанції на виконання вимог ст. 11 ч. 1 ЦПК України розглядав дану справу виключно в межах заявлених у цій справі позовних вимог позивача ОСОБА_2

Так, встановлено, що ОСОБА_2 не просив у цій справі у своєму позові (а.с. 2) визнати недійсним рішення про реєстрацію (шляхом передачі) права власності на квартиру АДРЕСА_5 іпотекодержателем ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на підставі договору іпотеки №0/з від 08.09.2008 року у формі повідомлення ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» № 732175/ЛЗ від 03.03.2014 року на імя ОСОБА_2 про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

У суді першої інстанції ОСОБА_2 наполягав, що рішенням ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» про реєстрацію права власності на предмет іпотеки є відповідне звернення (заява) останнього до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Суд апеляційної інстанції на виконання вимог ст. 303 ч. ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» позов позивача у цій справі не визнав.

Позивач ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі.

Хоча дійсно в силу вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону № 800-VI від 25.12.2008 року рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Однак, позивач ОСОБА_2 не довів у суді першої інстанції на час ухвалення судом першої інстанції наявність рішення саме ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вищезазначене нерухоме майно.

В силу вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Тобто, ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» мало лише право звернутись до визначених законом відповідних органів реєстрації, у даному випадку до нотаріуса, для реєстрації права його власності, як іпотекодержателя, на нерухоме майно, але рішення про реєстрацію цього права іпотекодержателя міг приймати (не приймати) лише державний реєстратор, яким у даному випадку виступав нотаріус, що у тому числі підтверджується відповідними судовими рішеннями адміністративних судів (а.с.93-100).

Рішення про звернення для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, і рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, це є нетотожні поняття.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи позивача ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Встановлено, що судом першої інстанції оскаржуємим рішенням не вирішувалось питання про розподіл між сторонами понесених ними судових витрат у цій справі, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, тому останнє також не було предметом апеляційного перегляду у цій справі апеляційним судом, та може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за заявою осіб, які беруть участь у справі, або за ініціативою суду в порядку, передбаченому ст. 220 ЦПК України.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови позивачу ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» у цій справі судових витрат у вигляді судового збору (а.с.107), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_5ОСОБА_6