Справа № 298/954/15-ц
Номер провадження 2/298/39/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді Тарасевича П.П.,

при секретарі судового засідання Брітовій Е.А.,

за участі відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Великий Березний цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В позові йдеться про порушення ОСОБА_1 умов укладеного з позивачем 20.04.2006 року договору кредиту № б/н. Згідно якого 20.04.2006 року ЗАТ КБ «Приват Банк» надано, а ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у Статуті ПАТ КБ «ПриватБанк». 17.07.2009 року було проведено державну реєстрацію вказаних змін.

Оскільки ОСОБА_1 не виконує взяті на себе вищевказаним договором зобовязання, в результаті чого у неї станом на 30.08.2015 р. перед банком виникла заборгованість в розмірі 32 009,43 грн.: 3 753,95 грн. заборгованість за кредитом; 28 255,48 грн. проценти за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 271,67 грн. штраф (процентна складова).

Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 6 576 грн., яка була стягнута з відповідача на підставі заочного рішення Великоберезнянського районного суду від 17.10.2008 року.

З урахуванням цього, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість 27 205,10 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення (а.с.32).

Відповідач в судовому засідання позов не визнала та просила відмовити у звязку зі тим що судом вже було винесено рішення суду в 2013 році. Вона жодного разу кредит не сплачувала. Оскільки його не брала, просила за спливом строків позовної давності у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справ, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.11,27,60 ЦПК країни, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

За ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 5 ст.261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно положень ч.2 ст.260 ЦК України порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог.

20.04.2006 р. сторони уклали договір кредиту № б/н, згідно якого 20.04.2008 р. відповідач отримала від позивача 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно наданих позивачем статутних документів, Публічне Акціонерне Товариство "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на Публічне акціонерне товариство "ПРИВАТБАНК", про що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк" в новій редакції (а.с.21). 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вищевказаних змін, що вбачається з Довідки ЄРДПОУ серії АА № 241170 від 21.07.2009 року (а.с.18).

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 30.08.2015 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.04.2006 року у розмірі 32 009,43 грн.: 3 753,95 грн. заборгованість за кредитом; 28 255,48 грн. проценти за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 271,67 грн. штраф (процентна складова). Від цієї суми віднята заборгованості 6 576 грн., за рішенням суду; різниця між поточною заборгованістю та задоволеною рішенням суду становить 27 205,10 грн. (а.с.7-9).

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 17.10.2008 року позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором було задоволено. Та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КП «ПриватБанк» 6 576,55 грн. та судові витрати 65,77 грн. держмита (судового збору), 30 грн. витрати на ІТЗ судового процесу.

Крім цього Рішенням Великоберезнянського районного суду від 14.03.2014 року в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором було відмовлено у звязку з позовною давністю.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч.1, 3 ст.264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у спорах щодо споживчого кредиту кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Згідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові № 134 цс 14 від 01.10.2014 року, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Верховний Суд України у справі № 6-240 цс14, розяснив, що відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, встановлено, що враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

З наданих позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.04.2007 року вбачається, що останній платіж за умовами вище вказаного кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 було здійснено 07.06.2006 року, проте з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся 28.09.2015 року, тобто після спливу трирічного строку звернення до суду (позовної давності).

Позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» не надано суду належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності.

Згідно з ч.2 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зроблено до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позивачем пропущена позовна давність, клопотання про поновлення позовної давності представник позивача не заявляв, а тому у задоволені позову слід відмовити.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.04.2006 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 28.09.2015 року, тобто за спливом передбаченого законом строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України, клопотань щодо його поновлення та доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, позивачем суду не надано. На застосуванні строку позовної давності відповідачка, наполягає, тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за пропуском трирічного строку звернення до суду (позовної давності).

У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог, суд також відмовляє позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк» у відшкодуванні понесених ним судових витрат у вигляді судового збору, відповідно до положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 1-4,8,10,11,15,57-60,64,88,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромвідмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Закарпатської області через Великоберезнянський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги (сторонами, які не були при цьому присутні в той же строк з дня отримання ними копії цього рішення) і набере законної сили після закінчення вищезазначеного строку, якщо не буде оскаржене, а в разі оскарження після апеляційного розгляду справи, якщо не буде скасоване.

З повним текстом судового рішення сторони можуть ознайомитися 13 червня 2016 року.

Головуючий