16.11.2016 Справа № 363/5452/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гавриленко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до 10-го Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Київській області, треті особи - ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та ОСОБА_2, про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_2, який керував автомобілем, що належить 10-тому Державному пожежно-рятувальному загону ГУ ДСНС України у Київській області, його автомобілю завдано шкоди, а тому, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди завданої знищенням автомобіля суму в розмірі 287 235 грн. 86 коп., у зв'язку із завданням шкоди його здоров'ю просить відшкодувати витрати на придбання ліків та проведення дослідження крові в розмірі 4 312 грн. 46 коп., витрати за проведення послуг збереження транспортного засобу в розмірі 1 180 грн., витрати по евакуації транспортного засобу в розмірі 400 грн., витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2 000 грн. та витрати на відправку телеграм в розмірі 127 грн. 96 коп., всього на суму 299 275 грн. 28 коп.

Позивач та його представник в суді просили про задоволення позову з викладених у ньому підстав.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечили, посилаючись на те, що обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди в межах ліміту відповідальності має нести страхова компанія, в якій застраховано цивільно-правову відповідальність власника автомобіля, а у разі недостатності страхової виплати - особа, якою завдано шкоди, тобто ОСОБА_2

Треті особи, будучи повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не прибули.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що позивач є власником автомобіля «NISSAN QASHQAI» д.н.з. НОМЕР_1.

Відповідно до витягу з наказу начальника ГУ ДСНС України у Київській області від 14 липня 2014 року №155 о/с колишнього сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_2 відповідно до п.п. 10.33, 46, 47, 94, 95 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, який уклав контракт про проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту строком на 3 роки, прийнятно на службу цивільного захисту, зараховано в кадри ДСНС України у спеціальному званні сержант служби цивільного захисту та призначено на посаду водія 37-ДПРЧ 10-ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області.

Згідно наказу 10-державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Київській області №43 від 03 червня 2015 року за основним пожежним автомобілем ВАЛДАЙ АППД-2 державний номер НОМЕР_2 закріплено водія 37 державної пожежно-рятувальної частини 10 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Київській області сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_2

Транспортний засіб марки «ГАЗ 33104» реєстраційний номер НОМЕР_2 належить 37-ДПРЧ 10-ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області, що підтверджується технічним талоном транспортного засобу оперативно-рятувальної служби цивільного захисту.

13 червня 2015 року з вини ОСОБА_2, працюючого водієм згаданої пожежно-рятувальної частини, який на той час керував службовим автомобілем «ГАЗ 33104» реєстраційний номер НОМЕР_2, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача «NISSAN QASHQAI» д.н.з. НОМЕР_1.

Вину відповідача встановлено вироком Вишгородського районного суду Київської області від 04 листопада 2015 року, який 07 грудня 2015 року набрав законної сили.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №856/27-15 від 05 вересня 2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «NISSAN QASHQAI» д.н.з. НОМЕР_1 перевищує його ринкову вартість, а тому вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля в результаті його пошкодження в ДТП, визначається такою, що дорівнює його ринковій вартості на момент пошкодження та становить 287 235 грн. 86 коп.

Позивач в суді наполіг, що його автомобіль є фізично знищеним, відновлювальний ремонт якого є економічно недоцільним.

Вказаний висновок є вірним, який ґрунтується на матеріалах справи про перелік та локалізацію пошкоджень транспортного засобу, узгоджується з іншими доказами по справі і сумнівів у суду не викликає.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вичинені вони цієї особою.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до вимог чинної ст. 30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно роз'яснень даних у п. 15 ППВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Так, в матеріалах справи наявний з висновок експертного автотоварознавчого дослідження №856/27-15 від 05 вересня 2015 року, який суд бере за основу при визначенні розміру вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача.

Згідно вказаного висновку вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля в результаті його пошкодження в ДТП, визначається такою, що дорівнює його ринковій вартості на момент пошкодження та становить 287 235 грн. 86 коп.

Разом з тим, відповідно до звіту про визначення утилізаційної вартості колісного транспортного засобу №47567/У від 29 грудня 2015 року утилізаційна вартість складників автомобіля «NISSAN QASHQAI» д.н.з. НОМЕР_1 складає 34 229 грн. 04 коп.

Як встановлено в суді позивач ствердив, що залишки пошкодженого автомобіля він продав на металобрухт.

Відтак різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП становить 253 006 грн. 82 коп.(287 235 грн. 86 коп. - 34 229 грн. 04 коп.) і саме цю суму слід стягнути на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди завданої знищенням його автомобіля.

Також на користь позивача слід стягнути витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 400 грн., що підтверджуються товарним чеком №4 від 13 червня 2015 року.

Що стосується доводів сторони відповідача про те, що цивільну відповідальність по відшкодуванню шкоди в цій справі слід покласти на страхову компанію та винного у заподіянні ДТП, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Оскільки винний у заподіянні шкоди ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з 10-ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області та під час дорожньо-транспортної пригоди виконував свої трудові обов'язки, цивільну відповідальність по відшкодуванню шкоди в такому випадку слід покласти на 10-ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області, в силу викладених вимог Закону.

Разом з тим, 10-ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області після відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_2, за наявності відповідних підстав має право порушувати питання про зворотну вимогу (регрес) до винної особи відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

Крім того суд звертає увагу на те, що 01 серпня 2015 року між 10-ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області та ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що видано Поліс №АІ/6457966.

За вказаним договором забезпеченим транспортним засобом є автомобіль АППД-2 2 реєстраційний номер НОМЕР_2.

11 грудня 2015 року позивач звернувся до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія»із заявою про виплату страхового відшкодування.

Разом з тим, листом ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» №324 від 27 січня 2016 року у виплаті страхового відшкодування позивачу відмовлено, що змусило останнього звернутися до суду з позовом про відшкодування завданої його автомобілю шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відтак право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (Правовий висновок ВСУ в справі №6-2808цс15 в постанові від 20 січня 2016 року).

Таким чином, позивач при зверненні до суду з даним позовом вільно та на власний розсуд реалізував своє право на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, шляхом пред'явлення вимог до 10-ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області, працівником якого є особа, що завдала шкоди, а не до страхової компанії, що згідно викладеного вище підставою для відмови в задоволенні позову бути не може.

Крім того з відповідача слід стягнути витрати за проведення послуг збереження транспортного засобу в розмірі 1 180 грн., витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2 000 грн. та витрати на відправку телеграм в розмірі 127 грн. 96 коп., як такі які особа мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) відповідно до вимог ст. 22 ЦК України.

Вартість вказаних витрат понесених позивачем підтверджується квитанцією №0.0.407033385.1 від 09 липня 2015 року, квитанцією №ПН765540С1 від 27 серпня 2015 року та фіскальними чеками №0989 та №0990 від 21 серпня 2015 року.

Що стосується стягнення з відповідача витрат на придбання ліків та проведення дослідження крові в розмірі 4 312 грн., то підстав для цього судом не встановлено, виходячи з наступного.

Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено вироком Вишгородського районного суду Київської області від 04 листопада 2015 року внаслідок дорожньо-транспортної події пасажиру автомобіля «NISSAN QASHQAI» малолітній ОСОБА_3 відповідно до висновку судово-медичної експертизи за №83 Д-2015 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: ВЧМТ, забою головного мозку, лінійного перелому лівої тім'яної кістки, забитої рани лівої тім'яної області, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

Згідно вказаного вироку обвинувачений добровільно відшкодував заподіяні ним збитки на лікування потерпілої дитини.

Вказані обставини також підтверджуються розпискою ОСОБА_1 про отримання від ОСОБА_2 92 200 грн. в рахунок компенсації витрат на лікування доньки ОСОБА_3 внаслідок ДТП.

Разом з тим, доказів того, що діями ОСОБА_2 внаслідок ДТП заподіяно шкоди здоров'ю іншим особам, зокрема позивачу по справі, суду не представлено та факт цього у передбаченому законом порядку (обвинувальним вироком, яким завершився розгляд кримінального провадження) не встановлено.

Відтак в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 витрат на придбання ліків та проведення дослідження крові в розмірі 4 312 грн. слід відмовити за недоведеністю.

Беручи до уваги викладене, судом виявлено порушене право позивача, яке підлягає захисту, а позов про це частковому задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з 10-го Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Київській області на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди завданої знищенням автомобіля суму в розмірі 253 006 грн. 82 коп., витрати за проведення послуг збереження транспортного засобу в розмірі 1 180 грн., витрати по евакуації транспортного засобу в розмірі 400 грн., витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2 000 грн. та витрати на відправку телеграм в розмірі 127 грн. 96 коп., а всього 256 714 (двісті п'ятдесят шість тисяч сімсот чотирнадцять) грн. 78 (сімдесят вісім копійок) коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя