Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коротких О.Г.
Справа № 409/3462/15-ц
Провадження № 22ц/782/821/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Коротких О.Г.

суддів: Авалян Н.М., Орлова І.В.,

за участю секретаря Попової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білокуракінського районного суду Луганської області від 30.08.2016року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту сумісного проживання, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2частку спільного сумісного майна,

встановила:

У грудні 2015року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту сумісного проживання, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2частку спільного сумісного майна, який уточнила і просила встановити факт сумісного проживання з ОСОБА_6 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01.07.2014року по день його смерті-26.09.2015року. Позивач обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, відзначали сімейні свята, піклувалися один про одного, проводили разом відпочинок, купували необхідні речі та нерухомість.

Так, за спільні кошти ОСОБА_3 разом з ОСОБА_6 придбали наступне майно: у 2011році автомобіль «Opel Vektra C» д/н ВВ77 49 АХ, земельну ділянку за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, Передільська сільська рада, с/т «Ентузіаст», вул.6, діл.№17, у 2013році-квартиру за адресою: м. Луганськ, кв. Зарєчний АДРЕСА_1, а також житловий будинок з земельною ділянкою за адресою: ОСОБА_7, вул. Тавріческая, буд.51. Крім цього, ОСОБА_6 мав частку у статутному капіталі ТОВ «Барс» в сумі 3894грн. Загальна вартість вказаного майна складає 481 732,40грн. Позивач просить також визнати зазначене майно спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на його 1/2частину, що становить 240 866,20грн.

Рішенням суду позовні вимоги задоволені повністю. Суд встановив факт сумісного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_6 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01.07.2014року по день його смерті-26.09.2015року; визнав спільною сумісною власністю автомобіль «Opel-Vektra C» д/н ВВ77 49 АХ, д/н НОМЕР_1, 2007року випуску; земельну ділянку, площею 0,0613, що розташовану за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, Передільська сільська рада, с/т «Ентузіаст», вул.6, діл.№174, яка належала ОСОБА_8 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 864484, зареєстрованого в книзі записів реєстрації земельних актів на право приватної власності на землю та на постійне користування землею, договорів оренди землі за № 1234 від 12.10.2011року; квартиру за адресою: м.Луганськ, кв. Зарєчний АДРЕСА_1, загальною площею 51,1кв.м; житловий будинок за адресою: м. Луганськ, вул. Тавріческая, буд.51, загальною площею 73,3кв.м з земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0590 га, які належали ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки від 22.06.2013року; частку у статутному капіталі ТОВ «Барс» на суму 3894грн., а також визнав за ОСОБА_3 право власності на 1/2частину цього майна. Суд стягнув солідарно з відповідачів ОСОБА_8 судовий збір в сумі 2408,66грн. на користь ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та встановлюючи факт її проживання з померлим ОСОБА_6 однією сімєю з 01 липня 2004 року по день його смерті-26.09.2015року і визнаючи спірні квартиру, будинок, земельну ділянку, частку у статутному капіталі ТОВ «Барс» та автомобіль, придбані і зареєстровані на імя ОСОБА_6, спільним сумісним майном сторін як чоловіка та жінки, які проживали однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою, та розподіляючи вказане майно, суд першої інстанції з посиланням на застосування до спірних правовідносин сторін вимог ст. ст. 60, 63, 70, 74 СК України виходив із доведеності позивачем її позовних вимог щодо юридичного факту належними та допустимим доказами поясненнями свідків, документами, численними фотографіями з описом обставин, за яких вони були зроблені.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача і відповідача, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст..213, ст.214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд у числі інших вирішує також питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч.1,ч.3 ст.303 ЦПК України ,- під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції.

Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сімєю; спільний побут; взаємні права та обовязки (ст.ст. 3, 74 СК України).

Встановлення обставин щодо факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки має значення для поширення на майно, яке набуте чоловіком та жінкою за час спільного проживання, режиму права спільної сумісної власності та вирішення питань стосовно нього. Тобто, саме від встановлення факту, який має юридичне значення, залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав особи.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про визнання майна спільним сумісним і його розподіл, необхідно встановити як обсяг спільного нажитого майна, так і зясувати час та джерела його придбання.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 03 грудня 2014року розірвав шлюб з ОСОБА_9, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Артемівського районного управління юстиції м. Луганська/ т.1 а.с.72/. Цей доказ судом не був прийнятий до уваги. Він спростовує висновок суду про проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_6 однією сімєю з 01липня 2004року, оскільки ОСОБА_6Є до 03.12.2004року перебував у шлюбі з іншою жінкою і був членом родини з нею.

Судова колегія вважає, що пояснення свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, а також відповідача ОСОБА_5А./матері померлого/, на підставі яких суд дійшов висновку про спільне сумісне проживання однією родиною ОСОБА_3 і ОСОБА_6, мають загальний характер, не підтверджують і не розкривають головний елемент усталених сімейних стосунків ведення спільного господарства, спільний бюджет і побут, а тому їх необхідно критично оцінювати у сукупності з іншими доказами по справі.

Надані ОСОБА_3 в якості доказів спільного проживання світлини, на думку судової колегії, не можуть безспірно свідчити про усталені сімейні стосунки з померлим ОСОБА_6, оскільки позивач не надала жодної фотографії в колі всієї родини, а саме- відповідачів по справі: сина-Сушко О.А., дочки-Сушко Д.А., матері-Сушко Г.А., тим більше, що ОСОБА_3 наполягає на тривалості /більше десяти років/ сумісного проживання. Надані в апеляційному суді світлини підтверджують дружні стосунки позивача ОСОБА_3 з свідками по справі. Крім цього, на них є зображення ОСОБА_2, за апеляційною скаргою якого переглядається справа.

Судова колегія зауважує, що докази позивача стосовно спільного відпочинку, її піклування за ОСОБА_6Є під час його хвороби, поховання підтверджують тривалі стосунки між ними, але не можуть безспірно свідчити про сімейні відносини, що і є доводом апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.367 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю .Субєктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю , якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті їх спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до вимог ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Виходячи з вимог ст. ст.60, 70 СК України, відповідно до яких дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу та що у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, суд першої інстанції дійшов висновку про право ОСОБА_3 на 1/2частку спірного майна.

Такий висновок суду не відповідає обставинам справи, наданим доказам.

Верховний Суд України в постанові від 23.09.2015року у справі №6-1026цс15 висловив правову позицію і зазначив, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є обєктом їхньої спільної сумісної власності, якщо :1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сімї ( при цьому спільною працею слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, обєднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У звязку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід встановити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, площею 0,0613, що розташована за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, Передільська сільська рада, с/т «Ентузіаст», вул.6, діл.№174, належала ОСОБА_8 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 864484, зареєстрованого в книзі записів реєстрації земельних актів на право приватної власності на землю та на постійне користування землею, договорів оренди землі за № 1234 від 12.10.2011року. ОСОБА_6 набув право власності на неї шляхом приватизації на підставі розпорядження голови Станично-Луганського районної державної адміністрації від 02.12.2010року №796, а тому вона є його особистою власністю відповідно до ч.5 ст.57 СК України, де зазначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій , або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Крім цього, квартира за адресою: м.Луганськ, кв. ЗарєчнийАДРЕСА_1, загальною площею 51,1кв.м, яка належала ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.11.2012року, є його особистою власністю, виходячи з договору купівлі-продажу, де в п. 15 зазначено, що покупець ОСОБА_6 діє без витребування згоди дружини, оскільки в шлюбі не перебуває та ні з якою жінкою однією сімєю (громадським шлюбом) не проживає, що підтверджується його відповідною заявою, про що доведено до відома продавця. (т.1 а.с.33). З цих же підстав не підлягає розподілу житловий будинок за адресою: м. Луганськ, вул. Тавріческая, буд.51, загальною площею 73,3кв.м з земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0590 га, які належали ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки від 22.06.2013року, оскільки в п.4.11 договору зазначено, що покупець свідчить, що у зареєстрованому шлюбі не перебуває та на теперішній час однією сімєю ні з ким не проживає; грошові кошти, що витрачаються на придбання житлового будинку за цим договором, є його особистою приватною власністю, і осіб, які б поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (їх частку) відповідно до Сімейного кодексу України не має ( т.1 а.с.36 ).

Висновок суду першої інстанції стосовно визнання за ОСОБА_3 права на 1/2ч. частку ОСОБА_6Є у статутному капіталі ТОВ «Барс» на суму 3894грн. не грунтується на законі і наданих доказах. Так, відповідно до п.1.2 Статуту ТОВ «Барс» товариство створене особами, означеними в розділі 2 цього Статуту(надалі «учасники»), шляхом обєднання їх майна; в п.5.3.Статуту ТОВ «Барс» зазначено, що частка у Статутному капіталі товариства переходить до спадкоємця за згодою інших учасників Товариства. Ця частка є особистою власністю померлого.

Надані представником позивача в судовому засіданні довідки про доходи ОСОБА_3,самі по собі, не можуть бути доказами щодо джерела придбання спірного майна.

Посилання представника відповідача на навмисне неповідомлення про день і час розгляду справи судом першої інстанції та розгляд справи за відсутністю ОСОБА_2 судова колегія не приймає до уваги, оскільки відповідач проживає у м. Луганську, він був повідомлений через розміщення оголошення про розгляд справи на офіційному сайті суду, чого не заперчував його представник в своїй апеляційній скарзі.

Вище зазначене свідчить про те, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи, не в повній мірі дослідив надані докази, що призвело до невірних висновків по справі, неправильного застосування норм процесуального і матеріального права, що є підставою для скасування рішення відповідно до вимог ст.309ЦПК України.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309,316 ЦПК України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білокуракінського районного суду Луганської області від 30.08.2016року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту сумісного проживання, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2частку спільного сумісного майна.

Рішення набирає законної сили негайно та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: