АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

21 листопада 2016 року Суддя Апеляційного суду м. Києва Волошина В.М., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Відділ реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції, третя особа: ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2014 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Відділ реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції, третя особа: ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_4 04 листопада 2016 року подала апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Перевіривши матеріали цивільної справи, а також подані матеріали апеляційної скарги суддею-доповідачем встановлено:

Відповідно до вимог частини 2 статті 292 ЦПК України в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 293 ЦПК України, оскаржуються ухвали суду першої інстанції, зокрема, щодо відкриття провадження у справі з недотриманням правил підсудності.

Згідно з частиною 2 статті 294 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п′яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п′яти днів з дня отримання копії ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі постановлена 06 жовтня 2014 року без виклику осіб, які беруть участь у справі, з направлення її копії на адреси учасникам процесу (а.с. 24, 25, 26 том 1).

Встановлено, що ухвала про відкриття провадження у справі була об'єктом апеляційного оскарження.

Так, 30 червня 2015 року ОСОБА_4 скористалась правом на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції від 06 жовтня 2014 року та подала апеляційну скаргу ( а.с. 122 том 1).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2014 року ( а.с.146 том 1). Дана ухвала набрала законної сили.

Наведене свідчить про те, що ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі від 06 жовтня 2014 року була об'єктом апеляційного оскарження з постановленням ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4.

04 листопада 2016 року ОСОБА_4 повторно подала апеляційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2014 року та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Пунктом 3 частини 4 статті 297 ЦПК України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Вказаною нормою законодавець імперативно визначив дії судді-доповідача у разі надходження апеляційної скарги від особи, яка повторно оскаржує судове рішення, що було об'єктом апеляційного оскарження за її скаргою.

Виходячи із засад цивільного процесу, кожній особі, яка бере участь у справі, а також особам, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, забезпечується право на апеляційне оскарження конкретного судового рішення лише один раз.

За таких обставин, у відкритті апеляційного провадження за повторно поданою апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2014 року слід відмовити.

Посилаючись у доводах скарги на статтю 6 Європейської конвенції з прав людини про те, що право на апеляційне скарження є складовою частини права на справедливий суд, заявником не враховано, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов (скаргу), що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Так, цивільним процесуальним законодавством України передбачено право апеляційного оскарження судових рішень (ухвали, рішення) суду першої інстанції у випадках та порядку, встановленим ЦПК України. Законодавець передбачив підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі та частиною четвертою статті 297 ЦПК імперативно визначив, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо є ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи (пункт 3).

Таким чином, вказані ОСОБА_4 підстави для прийняття до розгляду повторно подану апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, яка була об'єктом апеляційного оскарження за її скаргою, не ґрунтуються на вимогах закону.

Керуючись ст.297 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и л а:

У відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Відділ реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції, третя особа: ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2014 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Суддя: