Справа № 297/2946/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Бондаренка Ю.О., Куцин М.М.

при секретарі - Сочка І.І.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 і

представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Варіївської сільської ради, ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду від 14 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Варіївської сільської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Берегівська державна нотаріальна контора про визнання частки померлого у спільному майні, визнання незаконним та скасування рішення та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно, визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку спадкування, визнання недійсним договору довічного утримання,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позовом, мотивуючи тим, що 06 грудня 1976 року батько позивача ОСОБА_7 та мачуха позивача ОСОБА_3 придбали на підставі договору купівлі-продажу житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частину будинку, яку за законом повинні були успадкувати дружина померлого - ОСОБА_8 та їх діти ОСОБА_9 і ОСОБА_1 Мачуха та брат позивача відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача, який навпаки, її прийняв. Всі вони подали відповідні заяви від 28.02.2004 року.

Таким чином, позивач вважає, що він успадкував належну на момент смерті батька 1/2 частину спірного будинку і рішення Варіївської сільської ради, яким визнано право власності на спірний будинок за відповідачкою ОСОБА_3 є незаконним. А також недійсним договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яким перша передала другій у власність спірний будинок взамін на довічне утримання та догляд за собою.

ОСОБА_1 згідно збільшених позовних вимог просив визначити, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у спірному будинку є рівними і кожна з них становить 1/2 частину даного нерухомого майна, визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Варіївської сільської ради, Берегівського району від 25 травня 2005 року № 21, визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 22 липня 2005 року, видане виконавчим комітетом Варіївської сільської ради Берегівського району, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, визнати недійсним договір довічного утримання (догляду) від 22 жовтня 2015 року, укладеним між ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Рішенням Берегівського районного суду від 14 червня 2016 року позов задоволено частково.

У задоволенні клопотання представника відповідачів - ОСОБА_5 про застосування до позовних вимог ОСОБА_1 строку позовної давності відмовлено.

Визначено, що частки ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 є рівними і кожна з них становить 1/2 частину даного нерухомого майна.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Варіївської сільської ради, Берегівського району, Закарпатської області від 25 травня 2005 року № 21.

Визнано незаконним і скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 22 липня 2005 року видане виконавчим комітетом Варіївської сільської ради, Берегівського району, Закарпатської області.

Визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір довічного утримання (догляду) від 22 жовтня 2015 року, укладеним між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області Похил Н.М. і зареєстрований у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 5524.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та виконавчого комітету Варіївської сільської ради судовий збір у сумі 2240 грн. 27 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інспекції в частині визнання за ним права власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду та визнати за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння, так як рішення в цій частині постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, не відповідає фактичним обставинам справи, а в решті рішення суду просить залишити без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 просять рішення суду першої інстанції скасувати, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, не відповідає фактичним обставинам справи, суд відмовив у застосуванні строків позовної давності без мотивів та доказів, та ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживав окремо від свого батька і згідно ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) повинен був у строк до 6 місяців подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що ним не було зроблено і підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні.

В апеляційній скарзі Варіївська сільська рада ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним і скасування рішення виконкому № 21 від 25.05.2005 року та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.07.2005 року, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права в цій частині, судом неправильно надана оцінки обставинам справи і оспорюване рішення прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки при їх прийнятті виконком керувався записами у погосподарській книзі, договором купівлі - продажу будинку та Законами України, які діяли на час його прийняття.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який підтримав доводи викладені ним в своїй апеляційній скарзі в частині оспорюваного рішення, а в решті рішення суду просить залишити без змін, представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб 20 лютого 1971 року у с. Вари, Берегівського району і остання при реєстрації шлюбу обрала прізвище чоловіка - ОСОБА_9 (а.с. 9).

Під час перебування у шлюбі 6 грудня 1976 року ОСОБА_12 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі - продажу спірного будинку АДРЕСА_1 відповідно до якого перший продав другій у власність зазначений будинок в обмін на обумовлену суму.

Спірний будинок є спільною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у відповідності до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції від 20.06.1969 р.), а тому частки кожного із них є рівними і становлять 1/2 його частину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер.

Розбіжності у прізвищах в документах, які містяться в матеріалах справи ОСОБА_13 і ОСОБА_7 є однією і тією самою особою, що не заперечується сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР (1963 р.) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належать також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (ст. 548 ЦК УРСР).

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

ОСОБА_1 прийняв спадщину за померлим батьком ОСОБА_7, що підтверджується наявністю у спадкоємця сертифікату на право на земельну частку (пай), належне спадкодавцю.

ОСОБА_3 та ОСОБА_9 були зареєстровані та проживали у спірному будинку після смерті ОСОБА_7 і володіли зазначеним майном, і у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР прийняли спадщину.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Вступ ОСОБА_1 в управління частиною спадкового майна - земельного паю свідчить про прийняття ним всієї спадщини.

За таких обставин, судова колегія вважає, що спірний будинок придбаний під час шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_3 по договору купівлі - продажу належав їм по 1/2 частині і після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на 1/2 частину будинку, яку прийняли у рівних частинах ОСОБА_3, ОСОБА_9 та ОСОБА_1 по 1/6 частині кожний.

Таким чином, частки у спірному будинковолодінні ОСОБА_1 та ОСОБА_9 становить по 1/6 частини кожному, а ОСОБА_3 - 4/6 (1/2 + 1/6) частин.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги твердження позивача та його представника, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 відмовилися від прийняття спадщини, так як така відмова може бути подана у відповідності до ст. 553 ЦК УРСР протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а ними вона подана більше ніж через один рік і вісім місяців.

17 травня 2005 року ОСОБА_3 звернулася до виконавчого комітету Варіївської сільської ради, Берегівського району із заявою про оформлення за нею права власності на весь спірний будинок і за результатом розгляду заяви прийнято рішення від 25.05.2005 року № 21, яким вирішено оформити право приватної власності на спірний будинок у цілому за ОСОБА_3

22 липня 2005 року на підставі вищезазначеного рішення виконавчий комітет Варіївської сільської ради видав ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 на цілий спірний будинок.

Дане рішення Варіївської сільської ради прийнято в порушення вимог статтей 319, 321 ЦК України, статті 41 Конституції України, яким протиправно позбавив позивача права власності на належну йому 1/6 частину спірного будинку, яку він успадкував від батька, та не врахував, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 у спірному будинку проживав ОСОБА_9, який у силу ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину, так як володів вищезазначеним нерухомим майном.

ОСОБА_9 помер 20.05.2006 року, що стверджується свідоцтвом про смерть.

22 жовтня 2015 року ОСОБА_3 уклала договір довічного утримання (догляду) з відповідачкою ОСОБА_4, який посвідчений приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області Похил Н.М. і зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 5524, згідно з яким, ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_4 прийняла у власність спірний будинок, а взамін ОСОБА_4 зобов'язується довічно утримувати та доглядати ОСОБА_3

Оскільки, даний договір порушує право власності позивача на належну йому 1/6 частину спірного будинку, яку він успадкував після смерті свого батька ОСОБА_7, а тому такий підлягає визнанню недійсним, так як при його укладенні були порушені вимоги статтей 319, 321, 331, 744, 747 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені, статтею 203 ЦК України, згідно з якого зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам: особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності тощо.

Стаття 744 ЦК України передбачає, що за договором довічного утримання (догляду) відчужувач може передати набувачеві у власність лише те нерухоме майно, яке належить йому на праві власності.

У відповідності до ч. 3 ст. 744 ЦК України, якщо відчужувачем є один із співвласників майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, договір довічного утримання (догляду) може бути укладений після визначення частки цього співвласника у спільному майні або визначення між співвласниками порядку користування цим майном.

Так як, спірний будинок є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 і позивача ОСОБА_1, який успадкував його 1/6 частину від свого батька і відтак ОСОБА_3 не вправі була укладати оспорюваний договір до визначення її частки у спірному майні або визначення між нею і позивачем порядку користування цим майном, а тому оспорюваний договір суд обґрунтовано визнав недійсним.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.

Доводи апеляційної скарги, відповідачів щодо пропуску строку позовної давності позивачем при зверненні в суд, судова колегія до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_1 дізнався про існування оспорюваного рішення виконкому сільської ради та свідоцтва про право власності на житло при зверненні його у листопаді 2015 року до Берегівської державної нотаріальної контори для оформлення права на спадщину за померлим ОСОБА_7

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Варіївської сільської ради, ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Берегівського районного суду від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

Згідно з оригіналом

Суддя: Г.Г. Собослой