Справа № 520/9429/16-ц
Провадження № 2/520/4320/16
Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Маценко В.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору дійсним, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом у якому посилається на те, що 26.11.1999р. між нею та відповідачами укладено договір купівлі-продажу квартири на Одеській товарній біржі. Оскільки договір укладено без нотаріального посвідчення, посилаючись на ст.15,47,224,227 ЦК УРСР та ст.220 ЦК України, просила суд визнати такий договір дійсним.
Позивач позов підтримала просила його задовольнити. Відповідачі в судове засідання повторно не зявилися.
Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи за відсутності відповідачів.
Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2003р. до правовідносин, які виникли до 01.01.2004р. застосовуються норми ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин.
Купівля-продаж житла є договірним зобовязанням і регулюється правилами цивільного законодавства.
Згідно ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Після укладення зазначеного договору, 29.11.1999р. він був зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН».
Відповідно до змісту спірного договору купівлі-продажу від 26.11.1999р., вказана вище квартира належала відповідачам.
Оскільки спірний договір укладено до вступу в дію Цивільного кодексу України, то правовідносини регулюються ЦК УРСР (1963р.).
Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Згідно ч.1 ст.47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди с наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст.47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Отже, закон надавав суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є недійсним за нормами ЦК УРСР та нікчемним за вимогами ЦК України.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.
В матеріалах справи відсутні, тобто сторони не надали, документи, які б підтверджували факт належності відповідачам на праві власності 266/1000 частин квартири АДРЕСА_2 до укладання спірного договору.
На підтвердження вимог у позові йде посилання на те, що статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» встановлена відсутність необхідності нотаріального посвідчення вчинених на біржі договорів.
Втім, суд зазначає, що відповідно до ст. 3 ЦК УРСР та ст.2 Основ цивільного законодавства Союзу РСР і республік, положення Цивільного кодексу УРСР мають пріоритет перед Законом України «Про товарну біржу», у тому числі враховуючи вимоги ч.2 ст.74 Основ цивільного законодавства Союзу РСР і республік щодо застосування до продажу на біржах загальних правил про купівлю-продаж.
Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови від 28 квітня 1978року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, оскільки, відповідно до ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільним справ саме з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
З позову вбачається, що позивачем заявлено вимогу про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб судового захисту порушеного цивільного права чи цивільного інтересу «визнання договору дійсним» - не є ефективним засобом захисту, тобто таким, що не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Тобто, у даному випадку має місце невідповідність обраного позивачем за позовом способу свого захисту, способам, визначеним законодавством (зокрема, статтею 16 ЦК України), а отже у задоволенні позову слід відмовити.
Позивачу слід звернутися до суду з позовом про визнання права власності на вказану квартиру.
Керуючись ст.10,11,60,215,218 ЦПК України, суд
У задоволенні позову відмовити.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше 5 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення 10-денного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя Бескровний Я. В.