У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2016 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бенца К.К., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства Ві ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Ві ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за кредитним договором, -

встановив:

Публічне акціонерне товариство Ві ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за кредитним договором в сумі 12 485, 27 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 319 325, 65 гривень.

Ухвалою суду від 05.12.2016 року відкрито провадження у даній справі.

При цьому, разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 та шляхом обмеження право виїзду ОСОБА_2 за межі України шляхом тимчасової відмови їй у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон , тимчасового затримання або вилучення паспорта , якщо він був виданий раніше.

В обгрунтування заяви вказує на те, що відповідач навмисно не здійснює виконання зобовязань за кредитним договором щодо погашення суми боргу, процентів за його користування; є недобросовісним боржником, ухиляється від виконання зобовязань, не відповідає на телефонні дзвінки працівників Банку; має намір здійснити відчуження належного їй майна та з мето уникнення виконання своїх зобовязань взагалі покинути територію України, що зробить неможливим виконання рішення суду . З посиланням на викладене , норми ЗУ Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, норми ст. 151-152 ЦПК України просить задоволити заяву про забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з повернення отриманої відповідачем суми коштів , відносини між сторонами виникли на підставі кредитного договору № KF 48320 від 07.04.2008 року укладеного між ВАТ « Електрон Банк» та ОСОБА_2

Згідно ч.1, ч.5 ст.153 ЦПК України , заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа і про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу.

При цьому згідно до п. 2 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, шляхом накладення арешту.

Звернення з позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту.

Інститут забезпечення позову при цьому, дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заявленого клопотання, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано статтями 151 153 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення суду і спрямована на дотримання норми щодо обовязковості до виконання судових рішень, встановленої статтею 124 Конституції України.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду. Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У випадку звернення сторони із клопотанням про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із таким клопотанням, причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому незастосування заходів по забезпеченню може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, і чому саме.

З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Із аналізу ст.152 ЦПК України слідує, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, повинні бути безпосередньо повязаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»№9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахування доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Разом з тим слід зазначити, що ціна позову зазначена позивачем становить 319 325,65 грн., а позивач просить вжити заходи до забезпечення позову шляхом накладенням арешту на рухоме і нерухоме майно, що належить відповідачу , а також грошові кошти, то в даному випадку накладення арешту на все майно, оцінку якого позивачем суду не надано, а також грошові кошти, не буде співмірним із заявленими позивачем вимогами.

У змісті ч.1ст. 152 ЦПК України вбачається, що накладення арешту на майно відповідача допускається лише за умови, що майно належить відповідачу, та є необхідність саме у цьому виді забезпечення позову.

Позивач не надав будь-яких відомостей про майно, на яке він просить накласти арешт в якості забезпечення позову.

У поданій представником позивача заяві про забезпечення позову не надано жодних доказів на підтвердження того, що неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Приписами ч. 1ст. 152 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову, які може застосувати суд.

Водночас, представник позивача в якості забезпечення позову просить суд , зокрема обмежити право виїзду ОСОБА_2 за межі України шляхом тимчасової відмови їй у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон , тимчасового затримання або вилучення паспорта , якщо він був виданий раніше.

Разом з тим слід зазначити, що порядок вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України передбачено ст. 377-1 ЦПК України, у відповідності з якою питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене, зважаючи на норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що забезпечення позову у спосіб, який просить представник позивача не передбачено нормами ЦПК України.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача, щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом, щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання, або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; зважаючи , що судом не встановлено обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, з врахуванням вимог ЦПК України , постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»№9 від 22.12.2006 року суд вважає , що заява позивача про забезпечення позову є безпідставною і не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 151-153, 208-210 ЦПК України, суддя,-

ухвалив:

У задоволені заяви Публічного акціонерного товариства Ві ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Ві ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за кредитним договором відмовити.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення . У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи , яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4