233 № 233/2971/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: оловуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря Мазепа Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управляння юстиції у Донецькій області про встановлення факту народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з заявою, ОСОБА_1 просить встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_3 року у м. Харцизьк Донецької області дитини жіночої статі, матір'ю якої є громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком - громадянин України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, посилаючись на те, що вона з 11 квітня 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року у пологовому відділені ЦМЛ м. Харцизьк Донецької області вона народила дитину - жіночої статі , про що свідчить медичне свідоцтво про народження № 233/157 від 15 червня 2016 року.

З метою реєстрації факту народження дитини та отримання свідоцтва про народження дитини, вона звернулася до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції, однак у реєстрації та видачі свідоцтва про народження дитини їй було відмовлено на підставі невідповідності медичного свідоцтва про народження дитини встановленим вимогам законодавства України.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з'явились, в заяві про встановлення факту народження дитини просила справу розглянути у її відсутність .

Представник заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівка Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справу був повідомлений належним чином.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою ВРУ № 789-ХП від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави - учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до ч.1 ст. 144 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження (ч.3). Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження (абз.1 ч.4) та за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (абз.5 ч.4).

У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника (ч.1). Справи про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Судом встановлено, що заявником у справі є громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Харцизька Донецької області, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1, виданим 24 квітня 2014 року Харцизьким МВ ГУДМС України в Донецькій області (а.с.3).

11 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харцизького міського управління юстиції у Донецькій області зареєстрований шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що складено відповідний актовий запис № 67 (а.с.5).

За твердженням заявника, ІНФОРМАЦІЯ_3 року вона у пологовому відділені ЦМЛ м. Харцизька Донецької області народила дитину жіночої статі.

На підтвердження факту народження дитини заявником надані:

- медичне свідоцтво про народження № 232/157 від 15 червня 2016 року, видане Центральною міською лікарнею №1 м. Харцизька Донецької області (а.с.6);

- довідка від 15.06.16 р., видана Поліклінікою з обслуговування дитячого населення м. Харцизька, відповідно до якої, дитина ОСОБА_1 перебуває на обліку у дитячій поліклініці м Харцизька (а.с.8);

- фотокартка із зображенням заявника та немовля (а.с.9).

Даючи оцінку допустимості медичному свідоцтву про народження № 232/157 від 15 червня 2016 року, як документу, що виданий установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначеного доказу, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації особистих майнових та немайнових прав заявника, суд, як виняток, приймає до уваги медичне свідоцтво про народження № 232/157 від 15.06.2016 року, та оцінює його в сукупності з фотокарткою із зображенням заявника та немовля та довідкою медичного закладу про перебування на обліку дитини від 15.06.16 року, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт народження ІНФОРМАЦІЯ_3 року у м. Харцизьку Донецької області Україна громадянкою України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, від громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, дитини жіночої статі, що надасть можливість заявнику отримати видане державним органом України свідоцтво про народження дитини.

Тож, заяву ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись ст. 257-1, ст. 259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити, встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_3 року у м. Харцизьку Донецької області Україна громадянкою України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою м. Харцизька Донецької області, від громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Харцизька Донецької області, дитини жіночої статі.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.В. Каліуш