АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3048/16 Справа № 201/2817/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року м. Дніпро

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Калиновського А.Б., Лаченкової О.В.,

за участі секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2, апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання заповіту частково недійсним та визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності права спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася з позовними вимогами до ОСОБА_4 про визнання заповіту частково недійсним та визнання права власності.

В обґрунтування заявлених та уточнених позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що з січня 2003 року по 23 червня 2007 року вона проживала із ОСОБА_6, батьком ОСОБА_4, однією сімєю без реєстрації шлюбу. 23 червня 2007 року шлюб між нею та ОСОБА_6 було зареєстровано. 05 вересня 2013 року ОСОБА_6 помер. Квартири №2 та №5, які розташовані за адресою м.Дніпропетровськ, пл. Шевченка, буд. 4, були придбані в період їх спільного проживання із ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу, тому вважає вказане майно спільною сумісною власністю її та померлого ОСОБА_6, у звязку з чим просила визнати частково недійсним заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 23 травня 2012 року, складений ОСОБА_6, в частині заповідання ОСОБА_4, та ОСОБА_5, в рівних частинах, квартири №2 та №5, що розташовані за адресою м.Дніпропетровськ, пл. Шевченка, буд. 4; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири № 2, що розташована в житловому будинку літ А-14, за адресою м. Дніпропетровськ, пл. Шевченка, буд. 4, загальною площею 158,9 кв.м., житловою площею 99,6 кв.м., та складається з: 1 передпокій, 2- ванна, 3-4-5 житлові, 6- гостина, 7-кухня, 8-санвузол; визнати нею право власності на 1/2 частину квартири №5, що розташована в житловому будинку літ А-14, за адресою м. Дніпропетровськ, пл. Шевченка, буд. 4, загальною площею 158,3 кв.м., житловою площею 92,8 кв.м., та складається з: 1 передпокій, 2- ванна, 3-4 житлові, 5- гостина,6-житлова, 7-столова,8-кухня, 9-санвузол; визнати за нею право власності на паркувальне місце № 34, гаража стоянки літ А прим.1-1, а-1, загальною площею 15,9 кв.м., що розташована в нежитловому приміщенні № 48, житлового буд. 4, по площі Шевченко у м.Дніпропетровськ.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_2, в обґрунтування яких посилалася на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з січня 2003 року проживали однією сімєю та фактично перебували у шлюбних відносинах, а отже все майно, яке було набуто кожним із них за цей час до смерті ОСОБА_6 відноситься до спільної сумісної власності, а саме придбані під час шлюбу на імя ОСОБА_2 транспортні засоби, однокімнатна та двокімнатна квартири. Тому, вона, як донька померлого ОСОБА_6, має право у першу чергу на спадкування за законом всього майна та просила встановити факт належності права спільної сумісної власності ОСОБА_6, померлому 05 вересня 2013 року, на 1/2 частки: автомобіля НОМЕР_1 чорного кольору 2012 року випуску; автомобіля НОМЕР_2 білого кольору 2012 року випуску; автомобіля НОМЕР_3 білого кольору 1994 року випуску; квартири №199 за адресою м. Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, буд. 100; квартири №12 за адресою м. Дніпропетровськ, пр.Гагаріна, буд. №23 та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер 05 вересня 2013 року, право власності на 1/2 частину вищезазначеного майна.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 лютого 2016 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2Г відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Встановлено факт належності права спільної сумісної власності ОСОБА_6, померлому 05 вересня 2013року, на 1/2 частку: автомобіля НОМЕР_1 чорного кольору 2012 року випуску; автомобіля НОМЕР_2 білого кольору 2012 року випуску; автомобіля НОМЕР_3 білого кольору 1994 року випуску, квартири АДРЕСА_1, квартири АДРЕСА_2. Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 05 вересня 2013 року, право власності на 1/2 частини: автомобіля НОМЕР_1 чорного кольору 2012 року випуску; автомобіля НОМЕР_2 білого кольору 2012 року випуску; автомобіля НОМЕР_3 білого кольору 1994 року випуску, квартири АДРЕСА_3, квартири АДРЕСА_2. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 лютого 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи просить рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 лютого 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 з 17 листопада 2000 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 та рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2002 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 було розірвано (т.1 а.с.142, 143).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2004 року зазначене рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2002 року було скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд до того ж суду (т.1 а.с.144).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 липня 2005 року, яке набрало законної сили 08 серпня 2005 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 було розірвано (т.1 а.с.145).

23 червня 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб Жовтневим відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області (т.1 а.с.9).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2009 року було встановлено факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_2 з січня 2003 року по 23 червня 2007 року (т.1 а.с.8).

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4, є донькою ОСОБА_6 (т.1 а.с. 90-92).

05 вересня 2013 року ОСОБА_6 помер (т.1 а.с.11).

За життя ОСОБА_6 23 травня 2012 року було складено заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за №175 (т.1 а.с.12).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року було залишено без змін, визнано недійсним заповіт ОСОБА_6 від 23 травня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за №175. Визнано недійсним шлюб, укладений 23 червня 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (т.1 а.с. 47-49, 50-53; т.2. а.с.77-79).

З матеріалів справи вбачається на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №744 від 18 березня 2004 року ОСОБА_6 05 квітня 2005 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно квартиру №2, будинку 4 на пл. Шевченко в м. Дніпропетровську (т.1 а.с.66).

На підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №744 від 18 березня 2005 року ОСОБА_4 04 квітня 2005 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно квартиру №5, будинку 4 на пл. Шевченка в м. Дніпропетровську (т.1 а.с.68).

25 квітня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу квартиру №5, будинку 4 на пл. Шевченка в м. Дніпропетровську, відповідно до якого ОСОБА_4 передала право власності на даний обєкт нерухомості ОСОБА_6, та рішенням постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 14 травня 2007 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та нотаріально не посвідчений. Визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_4 (т.1 а.с. 113).

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи право власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_4 після ухвалення вказаного вище рішення третейського суду не було зареєстровано у встановленому законом порядку, державна реєстрація нерухомого майна проведена не була.

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 08 лютого 2012 року «Про оформлення права власності на паркувальні місця гаража стоянки за адресою: пл.Шевченка, 4» вирішено оформити права власності з видачею свідоцтв фізичним особам на паркувальні місця гаража-стоянки на підставі договорів про участь на паях у будівництві за адресою: пл.Шевченка, 4 у нежитловому приміщенні №48 ОСОБА_6 паркувальне місце №34, загальною площею 15,9 кв.м. (договір №Г-2-39 від 23 липня 2001 року) (т.1 а.с. 61).

З матеріалів справи вбачається ОСОБА_2 є власником автомобіля НОМЕР_4 чорного кольору 2012 року випуску. Дата реєстрації автомобіля - 31 травня 2012 року (т.1 а.с.93, 137).

Також ОСОБА_2 є власником автомобіля НОМЕР_5 білого кольору 1994 року випуску. Дата реєстрації автомобіля 23 травня 2013 року (т.1 а.с.93, 138).

Власником автомобіля НОМЕР_6 білого кольору 2012 року випуску є ОСОБА_9. Дата першої реєстрації автомобіля 10 серпня 2012 року, дата реєстрації 25 липня 2013 року (т.1 а.с.93, 136).

На підставі свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20 лютого 2014 року, виданого замість свідоцтво про право власності від 07 квітня 2009 року, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_5 (т.1 а.с.120-122, 139, 140).

З матеріалів справи вбачається ОСОБА_3 виконкомом Дніпропетровської міської ради 14 червня 1995 року було видано свідоцтво про право власності на житло квартиру АДРЕСА_6 (т.1 а.с.141).

29 травня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за №1751, відповідно до якого ОСОБА_3Є передав у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_6 (т.2 а.с.28).

19 травня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір про розірвання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 від 29 травня 2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за №1279. За згодою сторін ОСОБА_3Є повернув ОСОБА_2 суму 167 000 грн. (т.2 а.с.14).

Звернувшись із вищевказаними позовними вимогами ОСОБА_2 посилалася на те, що квартири №2 та №5, які розташовані за адресою м.Дніпропетровськ, площа Шевченка, буд.№ 4, паркувальне місце були придбані в період їх спільного проживання без реєстрації шлюбу із ОСОБА_6, тому вважає вказане майно спільною сумісною власністю її та померлого ОСОБА_6 (т.1 а.с. 3-5, 59, 60).

Звернувшись із зустрічними позовними вимогами ОСОБА_4 посилалася на те, що вона є донькою померлого ОСОБА_6, та за період спільного проживання ОСОБА_6 і ОСОБА_2 було придбано майно, а саме: автомобіль НОМЕР_4 чорного кольору 2012 року випуску; автомобіль НОМЕР_6 білого кольору 2012 року випуску; автомобіль НОМЕР_5 білого кольору 1994 року випуску; квартира №199 за адресою м. Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, буд. 100; квартира №12 за адресою м. Дніпропетровськ, пр.Гагаріна, буд. №23, право власності на 1/2 частину якого просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька, встановивши факт належності права спільної сумісної власності ОСОБА_6 на вказане майно на 1/2 частину (т.1 а.с. 87, 88).

Відмовивши у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та задовольнивши зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції посилався на необґрунтованість, безпідставність позовних вимог позивача за первісним позовом та доведеність зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, однак, повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2009 року було встановлено факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_2 з січня 2003 року по 23 червня 2007 року (т.1 а.с.8).

Також з матеріалів справи вбачається ОСОБА_2 з 17 листопада 2000 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 та рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2002 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 було розірвано (т.1 а.с.142, 143).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2004 року зазначене рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2002 року було скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд до того ж суду (т.1 а.с.144).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 липня 2005 року, яке набрало законної сили 08 серпня 2005 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8, укладений 17 листопада 2000 року, було розірвано (т.1 а.с.145).

23 червня 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб Жовтневим відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області (т.1 а.с.9).

05 вересня 2013 року ОСОБА_6 помер (т.1 а.с.11).

За життя ОСОБА_6 23 травня 2012 року було складено заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за №175 (т.1 а.с.12).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року було залишено без змін, визнано недійсним заповіт ОСОБА_6 від 23 травня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за №175. Визнано недійсним шлюб, укладений 23 червня 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (т.1 а.с. 47-49, 50-53; т.2. а.с.77-79).

Отже, заповіт, який в своїй позовній заяві ОСОБА_2 просила визнати частково недійсним, зазначеним рішенням суду був визнаний недійсним повністю.

На підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №744 від 18 березня 2004 року ОСОБА_6 05 квітня 2005 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно квартиру №2, будинку 4 на пл. Шевченка в м.Дніпропетровську (т.1 а.с.66).

На підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №744 від 18 березня 2005 року ОСОБА_4 04 квітня 2005 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно квартиру №5, будинку 4 на пл. Шевченка в м. Дніпропетровську (т.1 а.с.68).

25 квітня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу квартири №5, будинку 4 на пл. Шевченка в м. Дніпропетровську, відповідно до якого ОСОБА_4 передала право власності на даний обєкт нерухомості ОСОБА_6 та рішенням постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 14 травня 2007 року, яким встановлено, що всі умови договору виконані в повному обсязі, було визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та нотаріально не посвідчений. Визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_4 (т.1 а.с. 113).

Однак, як вбачається з матеріалів справи право власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_8 після ухвалення вказаного вище рішення третейського суду не було зареєстровано у встановленому законом порядку. Державна реєстрація нерухомого майна за ОСОБА_6 проведена не була.

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 08 лютого 2012 року «Про оформлення права власності на паркувальні місця гаража стоянки за адресою: пл.Шевченка, 4» було вирішено оформити права власності з видачею свідоцтв фізичним особам на паркувальні місця гаража-стоянки на підставі договорів про участь на паях у будівництві за адресою: пл.Шевченка, 4 у нежитловому приміщенні №48 ОСОБА_6 паркувальне місце №34, загальною площею 15,9 кв.м. (договір №Г-2-39 від 23 липня 2001 року) (т.1 а.с. 61).

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи право власності ОСОБА_6 на вказане паркувальне місце після винесення зазначеного рішення виконкому не було оформлено у встановленому законом порядку, свідоцтво ОСОБА_6 про право власності на паркувальне місце не видавалося.

Отже, рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2009 року було встановлено факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_2 з січня 2003 року по 23 червня 2007 року, однак, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 липня 2005 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8, укладений 17 листопада 2000 року, було розірвано. Зазначене рішення суду набрало законної сили 08 серпня 2005 року. Тобто на період часу - з січня 2003 року, визначеного рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2009 року, по 08 серпня 2005 року ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8

Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було зареєстровано 23 червня 2007 року, який рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року, та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року було залишено без змін, визнано недійсним.

На підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №744 від 18 березня 2004 року ОСОБА_6 05 квітня 2005 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно квартиру №2, будинку 4 на пл. Шевченка в м. Дніпропетровську (т.1 а.с.66).

Таким чином, ОСОБА_6 набув право власності на вказану квартиру 05 квітня 2005 року, тобто в період часу, коли ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8, а тому ця квартира не є обєктом права спільної сумісної власності їх як жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Стосовно вимог ОСОБА_2 щодо квартири №5, будинку 4 на пл. Шевченка в м.Дніпропетровську, слід зазначити, відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

На підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №744 від 18 березня 2005 року ОСОБА_4 04 квітня 2005 року було видано свідоцтво про право власності на квартиру та рішенням постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 14 травня 2007 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_9, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та нотаріально не посвідчений. Встановлено, що всі умови договору виконані в повному обсязі. Визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_4.

Право власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_4 після ухвалення вказаного вище рішення третейського суду не було зареєстровано у встановленому законом порядку, державна реєстрація нерухомого майна проведена не була.

Тобто, рішення третейського суду щодо зазначеної квартири було ухвалено 14 травня 2007 року, однак, за ОСОБА_6, у встановленому законом порядку, не було зареєстровано право власності на нерухоме майно після ухвалення рішення третейського суду.

Також слід зазначити право власності ОСОБА_6 на паркувальне місце №34 на пл.Шевченка, 4 у нежитловому приміщенні №48 після винесення рішення виконкому 08 лютого 2012 року не було оформлено у встановленому законом порядку, свідоцтво ОСОБА_6 про право власності на вказане паркувальне місце взагалі не видавалося.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання заповіту частково недійсним та визнання за нею права власності на 1/2 частину на вищевказані квартири та паркувальне місце.

Стосовно зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 слід зазначити наступне.

З 23 червня 2007 року ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6, який рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року, що було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року, був визнаний недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст.40 СК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.45 СК України недійсний шлюб (стаття 39 цього Кодексу), а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обовязків подружжя, а також прав та обовязків, які встановлені для подружжя іншими законами України.

Якщо протягом недійсного шлюбу особи набули майно, воно вважається таким, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Розмір часток кожного з них визначається відповідно до їхньої участі у придбанні цього майна своєю працею та коштами.

З матеріалів справи вбачається ОСОБА_2 є власником автомобіля НОМЕР_4 чорного кольору 2012 року випуску. Дата реєстрації автомобіля - 31 травня 2012 року (т.1 а.с.93, 137).

Також ОСОБА_2 є власником автомобіля НОМЕР_5 білого кольору 1994 року випуску. Дата реєстрації автомобіля 23 травня 2013 року (т.1 а.с.93, 138).

На підставі свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20 лютого 2014 року, виданого замість свідоцтво про право власності від 07 квітня 2009 року, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_5 (т.1 а.с.120-122, 139, 140).

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи право власності на вказану квартиру ОСОБА_2 придбала за договором №КВ 628/06 купівлі-продажу цінних паперів від 31 жовтня 2006 року. Кількість цінних паперів - 19 318 (т.2 а.с. 66, 67, 68).

Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу цінних паперів № КВ 628/06 від 31 жовтня 2006 року, листа ТОВ «Компанія по управлінню активами Адміністратор пенсійних фондів «Укрсоц-Капітал», до якої були долучені виписки по оплаті ОСОБА_2Г придбаних облігацій, договір купівлі-продажу цінних паперів був повністю оплачений ОСОБА_2 трьома платежами, а саме: платіж на загальну суму 331995,55 грн. від 01 листопада 2006 року, платіж на загальну суму 253221,80 грн. від 07 листопада 2006 року, платіж на загальну суму 521510,87 грн. від 20 листопада 2006 року (т.2 а.с. 64, 65, 69, 70, 71).

З матеріалів справи вбачається ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем та з 2006 року здає до державної податкової інспекції Жовтневого району м.Дніпропетровська звіти субєкта малого підприємства фізичної особи платника єдиного податку (т.3 а.с.40-73).

Згідно кредитного договору від 20 листопада 2006 року, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «Райффайзен банк Аваль», ОСОБА_2 було надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 103 270 доларів США строком до 20 листопада 2026 року. Кредитні кошти були надані ОСОБА_2 для придбання іменних безвідсоткових цільових облігацій (п.2 договору) (т.2 а.с.81-83).

Відповідно до договору про заставу цінних паперів від 20 листопада 2006 року, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «Райффайзен банк Аваль», у забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором ОСОБА_2 було передано у заставу цінні папери у кількості 19 318 штук (т.2 а.с.84).

З матеріалів справи вбачається ОСОБА_2 було відкрито депозитні рахунки у ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ КБ «Приватбанк» було надано виписку з особового рахунку ОСОБА_2 про рух коштів по закритим депозитним рахункам, відкритих на імя ОСОБА_2 з травня 2006 року. Валюта договору - Евро (т.2 а.с.53-56).

Отже, ОСОБА_2 були надані суду належні та переконливі докази стосовно того, що в період спільного проживання із ОСОБА_6 однією сімєю, визначеного рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2009 року, починаючи з дати розірвання шлюбу ОСОБА_2 із ОСОБА_8 з 08 серпня 2005 року, квартира АДРЕСА_5 була придбана за її особисті кошти за договором купівлі-продажу цінних паперів № КВ 628/06 від 31 жовтня 2006 року.

Належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 у 2006 році витрачалися власні кошти на придбання вищевказаної квартири суду надано не було.

Стосовно автомобіля НОМЕР_4 чорного кольору 2012 року випуску, дата реєстрації автомобіля - 31 травня 2012 року та автомобіля НОМЕР_5 білого кольору 1994 року випуску, дата реєстрації автомобіля 23 травня 2013 року, власником яких є ОСОБА_2, слід зазначити, що вказані автомобілі були придбані у 2012 році та у 2013 році, тобто протягом недійсного шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_6

ОСОБА_6 за життя займався підприємницькою діяльністю, за 2010 рік та за 2011 рік здавав до державної податкової інспекції Жовтневого району м.Дніпропетровська звіти субєкта малого підприємства фізичної особи платника єдиного податку (т.2 а.с. 186-193).

Однак, будь-яких належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 за життя у 2012 році та у 2013 році витрачав власні кошти на придбання вказаних автомобілів матеріали справи також не містять.

Стосовно автомобіля НОМЕР_6 білого кольору 2012 року випуску слід зазначити власником автомобіля взагалі не являється ОСОБА_2 Власником автомобіля є ОСОБА_9. Дата першої реєстрації автомобіля 10 серпня 2012 року, дата реєстрації 25 липня 2013 року (т.1 а.с.93, 136).

Стосовно квартири АДРЕСА_10 слід зазначити, ОСОБА_3 виконкомом Дніпропетровської міської ради 14 червня 1995 року було видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_6 (т.1 а.с.141).

29 травня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за №1751, відповідно до якого ОСОБА_3Є передав у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_6 (т.2 а.с.28).

19 травня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір про розірвання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 від 29 травня 2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за №1279. За згодою сторін ОСОБА_3Є повернув ОСОБА_2 суму 167 000 грн. (т.2 а.с.14).

З матеріалів справи вбачається будь-яких доказів на підтвердження того , що вказаний договір про розірвання договору купівлі-продажу квартири від 19 травня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, скасований у встановленому законом порядку, чи оскаржувався у встановленому законом порядку суду не надано.

Таким чином, на теперішній період часу власником квартири АДРЕСА_6 є ОСОБА_3

Отже, враховуючи, що власником спірного автомобіля НОМЕР_4 чорного кольору 2012 року випуску є ОСОБА_9, а власником спірної квартири АДРЕСА_10 є ОСОБА_3, у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про встановлення факту належності права спільної сумісної власності ОСОБА_6 та визнання за ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 на 1/2 частину вказаного автомобіля та квартири.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно того, що перебування її у шлюбі з іншим чоловіком у період спільного проживання однією сімєю із ОСОБА_6 не впливає на правовідносини, що виникли між сторонами щодо спірного нерухомого майна, є безпідставними та не ґрунтуються на законі.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3Є підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання заповіту частково недійсним та визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності права спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом - скасувати частково в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про встановлення факту належності права спільної сумісної власності ОСОБА_6, померлому 05 вересня 2013 року, на 1/2 частку: автомобіля НОМЕР_1 чорного кольору 2012 року випуску; автомобіля НОМЕР_2 білого кольору 2012 року випуску; автомобіля НОМЕР_3 білого кольору 1994 року випуску, квартири АДРЕСА_11, квартири АДРЕСА_2, визнання за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 05 вересня 2013 року, права власності на 1/2 частини: автомобіля НОМЕР_1 чорного кольору 2012 року випуску; автомобіля НОМЕР_2 білого кольору 2012 року випуску; автомобіля НОМЕР_3 білого кольору 1994 року випуску, квартири АДРЕСА_11, квартири АДРЕСА_12, та скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судових витрат у розмірі 4384 грн.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності права спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді