Єдиний унікальний номер 235/2382/16-ц Номер провадження 22-ц/775/2014/2016
Єдиний унікальний номер 235/2382/16-ц Головуючий у 1 інстанції Величко О.В.
Номер провадження 22-ц/775/2014/2016 Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Корчистої О.І., Тимченко О.О.

за участю секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 жовтня 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя за період з 01 жовтня 2014 року по 01 вересня 2015 року 13398 грн., з 01 вересня 2015 року по 30 квітня 2016 року 11024 грн., з 01 травня 2016 по 01 грудня 2016 -1450 грн., а з 01 грудня 2016 року стягнуто щомісячно по 1550 грн., з 01 січня 2017 рік в розмірі встановленої законом мінімальної заробітної плати, з урахуванням коригування суми у випадках підвищення мінімальної заробітної плати надалі, безстроково.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, оскільки суд неповно зясував обставини по справі: суд першої інстанції не встановив та позивач не надав доказів, що потерпілий не має професійної кваліфікації.

В судове засідання апеляційного суду сторони не зявились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином телефонограмами, які передані 16 листопада 2016 року та зареєстровані в Журналі телефонограм за №51417, 5118, 5119.

Крім того, ОСОБА_2 повідомлений поштою під особистий підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що вироком Красноармійського міськрайонного суду від 03 листопада 1999 року ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 215 КК України, за висновком експерта № 355 втрата працездатності ОСОБА_1 повязана з перенесеною травмою, а не зі зловживанням алкоголю та опіатов, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 16 жовтня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто моральну шкоду у розмірі 15000 грн., стягнуто на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2012 року по 01 грудня 2012 року по 1118 грн., з 01 жовтня 2012 року по 01 грудня 2012 року по 1134 грн. до збільшення розміру встановленої законом мінімальної заробітної плати, але не довше 01 жовтня 2014 року, висновком МСЕК від 01 жовтня 2014 року позивачу підтверджено 2 групу інвалідності безстроково.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право вимагати відшкодування шкоди, завданої неповнолітній особі ушкодженням здоровя та втратою працездатності злочину, доказів, які підтверджують зміну втрати працездатності суду не надано.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

На підставі ч.4 ст.1199 ЦК України якщо потерпілий не має професійної кваліфікації і після досягнення повноліття продовжує залишатися непрацездатним внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, завданого йому до повноліття, він має право вимагати відшкодування шкоди в обсязі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 жовтня 2016 року, яким були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, встановлено, що вироком Красноармійського міського суду Донецької області від 03 листопада 1999 року ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.215 ч.2 КК України, в результаті якого ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя, на час скоєння злочину ОСОБА_1 не досяг повноліття.

Відповідно до ч. 3, 4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог надано довідку до акту огляду МСЕК від 1 жовтня 2014 року, за якою його визнано інвалідом 2 групи безстроково (арк..спр.9).

Виходячи зі змісту ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV непрацездатними членами сім'ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до ст. 41 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" такими непрацездатними особами є: інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності.

Застосовуючи по аналогії дані норми законів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у позивача підстав для відшкодування шкоди є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не встановлено та позивачем не надано доказів, що потерпілий не має професійної кваліфікації є безпідставними.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Виходячи з положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справи відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про те, що позивач має професійну кваліфікацію.

Крім того, розмір відшкодування шкоди, який передбачений ч. 4 ст. 1199 ЦК України та в якому було стягнуто на користь позивача є мінімальним, передбаченим діючим законодавством.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Згідно ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи відповідача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для відмови в задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, відповідачем не надано.

Суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи і дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому апеляційним судом враховано, що судом першої інстанції правильно визначено розмір відшкодування шкоди, виходячи з вимог ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014 року № 719-VII, ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VIII, ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-YIII.

Посилання в рішенні суду на розмір мінімальної заробітної плати з 1 грудня 2016 року 1600 грн. не є вірним, але не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, оскільки згідно ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. По даній справі апеляційна скарга подана відповідачем, позивачем рішення суду не оскаржено, отже апеляційний суд позбавлений можливості вийти за межі апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. 303, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: