АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Марцинкевич В.А.
справа № 755/5077/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача публічного акціонерного товариства КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» - СокуренкоНаталії Вікторівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства КОМЕРЦІЙНИЙБАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 27.07.2007 року у розмірі 61598,98 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 13268,33 грн.; заборгованості по процентам за користуванням кредиту в розмірі 40142,41 грн.; заборгованості по пені та комісії в сумі 4778,76 грн.; штрафу фіксованої частини в розмірі 500 грн. та штрафу процентної складової в розмірі 2909,48 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.06.2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТКБ «ПРИВАТБАНК» в дохід держави судовий збір в розмірі 1378 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Сокуренко Н.В. подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вказувала, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції в рішенні зазначив про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог, проте такі висновки суду є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Посилалася на те, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг складає між відповідачем та банком договір, про що свідчить його підпис у заяві.

Укладення кредитного договору у даному випадку здійснюється за принципом укладення банком та клієнтом договору приєднання згідно з ст.634 ЦК України. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком умов та правил надання банківських послуг, що разом становлять кредитний договір.

Тобто, з моменту підписання фізичною особою заяви, між кредитором і позичальником було укладено кредитний договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором договору (умов кредитування).

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не вчинив жодних дій щодо повного з'ясування обставин справи, не визнав явку представника ПАТКБ «ПРИВАТБАНК» обов'язковою для надання пояснень, не роз'яснив право на надання додаткових доказів та не попередив про наслідки не вчинення таких процесуальних дій, що призвело до неправильного вирішення даного спору.

Сторони в судове засідання не з'явились, про день час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та довідка про кредитування з використанням кредитки «Універсальна» дійсно являються складовою частиною укладеного 27.07.2007 року між сторонами кредитного договору у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТКБ «ПРИВАТБАНК», враховуючи те, що вони не підписувалися ОСОБА_3 не мають терміну складення, строку їх дії, а пам'ятка клієнта, що за позицією позивача є складовою частиною договору взагалі відсутня. В той же час, суду не надано доказів того, що відповідна картка передбачена умовами заяви була видана відповідачу. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що 27.07.2007 рокуОСОБА_3 було підписано анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в якій зазначено, що вона разом із пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

В анкеті-заяві міститься інформація про те, що ОСОБА_3ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та погодився з ними.

Також, ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним та банком договір, про що свідчить його підпис в заяві.

Відтак, між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у заяві-анкеті. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України.

Пунктом 3.2 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком.

Згідно з п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за перевитратуплатіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 6.6.Умов та правил надання банківських послуг визначено, що у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку клієнт зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послугпри порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

Згідно з п.5.5.1 Правил користування платіжною карткою за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (використання простроченого кредиту та овердтрафту) власник картки сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються тарифами, які викладені на сайті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

28.07.2007 року ОСОБА_3 переоформив кредитну картку на кредитну картку «Голд» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що між сторонами був укладений кредитний договір, банком відповідачу були надані кредитні кошти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст. 626, 530 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконував внаслідок чого у останнього станом на 29.02.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 61598,98 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 13268,33 грн.; заборгованості по процентам за користуванням кредиту в розмірі 40142,41 грн.; заборгованості по пені та комісії в сумі 4778,76 грн.; штрафу фіксованої частини в розмірі 500 грн. та штрафу процентної складової в розмірі 2909,48 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем ОСОБА_3 до суду першої інстанції було подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.30-31).

Отже, з урахуванням того, що останній платіж був здійснений відповідачем 13.07.2009 року та позивачу про порушення його права стало відомо з 30.07.2009 року, а з даним позовом позивач звернувся до суду в березні 2016 року, та з урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування наслідків пропуску строку позовної давності колегія суддів вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав, ніж ті, що вказані у рішенні суду.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову в позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача публічного акціонерного товариства КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» - Сокуренко Наталії Вікторівни задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: