РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8145/16-ц

пр. № 2/759/3996/16

21 листопада 2016 року Святошинський районний суд м.Києва у складі:

головуючого-судді - Борденюка В.В.,

при секретарі - Трегубенку М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку про визнання договору кредиту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов»язань за кредитним договором №ICKGMCU.8601.002 від 12 липня 2011 року у розмірі 8000,00 грн.

Представник позивача у судове засідання не з»явився, повідомлявся належним чином, до суду надіслав заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позову заперечував.

05 жовтня 2016 ОСОБА_2, заперечуючи обґрунтованість позовних вимог, подав зустрічну позовну заяву про визнання недійсним кредитного договору. Свою вимогу мотивує тим, що банком були порушені його права, як споживача фінансових послуг у розумінні вказаного Закону.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 12 липня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ICKGMCU.8601.002, згідно з яким відповідачу було надано кредитні кошти на суму 8000,00 грн із процентною ставкою у розмірі 36,00% річних, на строк 2 роки.

Наявна у матеріалах справи виписка із позичкового рахунку ОСОБА_2 за 13.07.2011 року по 05.04.2016 року свідчить про виконання Банком обов'язку із надання позичальнику кредиту у розмірі 8000,00 грн.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), та в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Факт неналежного виконання позичальником своїх договірних зобов'язань, що зумовило виникнення у нього кредитної заборгованості в 37 020,41 грн., з яких: 7 280,90 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 10 091,19 грн. - прострочена заборгованість за процентам, 19 440,32 грн. - сума пені, підтверджуються наданим позивачем довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Водночас, в судовому засіданні відповідач заявив усне клопотання про застосування позовної давності в один рік для вимог щодо стягнення неустойки.

Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд погоджується із доводами відповідача про наявність підстав для застосування строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки. Відтак, неустойка за даним позовом може бути нарахована за період з 09.06.2015р., що, з урахуванням встановленого договором графіку платежів, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 11 860,87 грн.

При цьому за частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що має істотне значення.

У межах судового засідання представник відповідача вказував на надмірність нарахованої позивачем неустойки.

За змістом наведених норм, взявши до уваги розмір невиконаних грошових зобов'язань позичальника, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу і, оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром можливих збитків кредитора, суд вважає за доцільне розмір неустойки, що підлягає до стягнення зменшити до 7 579,45 грн., що є співмірним із боргом позичальника за кредитом.

Що стосується зустрічного позову, то вирішуючи спір у цій частині, суд виходить із такого.

Як стверджує позивач за зустрічним позовом, оспорюваний кредитний договір є договором споживчого кредиту, а тому до нього застосовуються норми Закону України «Про захист прав споживачів». Однак, ОСОБА_2 вважає, що при укладанні кредитного договору, банк порушив деякі норми ЗУ «Про захист прав споживачів», не повідомивши про умови кредитування, ввівши його в оману щодо наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, а також переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, Договором встановлено несправедливі та дискримінаційні умови по відношенню до відповідача.

Підписуючи вказаний кредитний договір ОСОБА_2 погоджувався з правилами (договірними умовами) кредитування.

Частиною 1 ст.215 ЦК України визначено підстави недійсності правочину, а саме зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Доводи зустрічного позову ОСОБА_2 щодо не проінформованості його в повному обсязі про укладення договору кредиту, що передбачено Законом України «Про захист прав споживачів» (в редакції на момент виникнення правовідносин), не попередження його про валютні ризики та інші порушення вказаного закону (несправедливість, дискримінаційність и т.і.) не знайшли свого підтвердження у ході розгляду даної справи.

Належних доказів введення Банком позичальника в оману при укладенні договору, відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, вимога ОСОБА_2 за зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним не підлягає задоволенню з огляду на її недоведеність і необґрунтованість.

При поданні позовної заяви позивачем було сплачено судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 1378,00 грн., які відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів у рівних частинах.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 525-526, 530, 553, 554, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 81, 88, 84, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за Кредитним договором № ICKGMCU.8601.002 від 12.07.2011 року у сумі 24 951,54 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят один) гривню 54 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» 1378,00 грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_2 відмовити.

У задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, однак не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення мають право його апеляційного оскарження протягом десяти днів із дня проголошення судового акту.

Суддя: