Провадження №2/359/2090/2016
Справа №359/6087/16-ц
21 листопада 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого - судді Журавського В.В.
при секретарі Алфімовій І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
Позивач та її представник у судове засідання не з'явились. Проте, представник позивача ОСОБА_4 надав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, про своє ставлення до пред'явленого позову суд не повідомила. Про час та місце розгляду справи вона повідомлена належним чином.
Тому, на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні оголосив протокольну ухвалу.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред'явлений позов підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».
Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що «письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику».
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».
Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами 28 липня 2014 року був укладений договір позики.
В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 виконала свої зобов'язання за договором позики та повернула грошові кошти.
У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.
З квитанції №52 від 20 липня 2016 року (а.с.1) вбачається, що при пред'явленні позову до суду ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 690 гривень. Пред'явлений нею позов задоволений у повному обсязі. Тому, з ОСОБА_2 на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 690 гривень.
На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.1046, ч.2 ст.1047, ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1050 ЦК України, ч.1 ст.88, п.2 ч.1 та ч.3 ст.208, ст.ст.213-215, ст.218, ч.1 ст.224 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: не встановлено, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої в АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, витрати на оплату судового збору у розмірі 690 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте Бориспільським міськрайонним судом Київської області за заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, та може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд Київської області до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення, на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя: підпис
З оригіналом згідно:
Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський