Провадження № 2/331/31/2016
ЄУН 331/3089/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Світлицької В. М.

при секретарі Богач А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з батьком, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, районна адміністрація ЗМР по Жовтневому району як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, в якому посилається на те, що між нею та колишнім чоловіком не досягнуто згоди щодо місця проживання їх спільної дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.08.2008 р. укладено шлюб між сторонами, який рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2014 р. розірвано. 08.02.2010 р. у сторін народився син ОСОБА_3 Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2014 р. , залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28.10.2014 р. стягнуто з ОСОБА_1 аліменти та визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком . Ухвалою ВССУ від 15.01.2015 р. зазначені вище судові рішення скасовано, справи направлені на новий розгляд , ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2015 р. позов ОСОБА_2 залишено без розгляду. Посилаючись на те, що на теперішній час вона й батько дитини не підтримують стосунків , не ведуть спільного господарства, син мешкає з батьком, перешкоджає їй як матері в спілкуванні з дитиною, що відображається на розвитку дитини, при цьому навчання, лікування й відпочинок дитини створюються батьком без її участі , просить суд визначити місцем проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матірю ОСОБА_1

Заперечуючи проти задоволення вказаних вимог, ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа районна адміністрація ЗМР по Жовтневому району як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з батьком. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.08.2008 р. зареєстровано шлюб, який рішенням суду розірвано . Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 Починаючи з зими 2013 року між ним та ОСОБА_1 суттєво погіршилися стосунки, з жовтня 2013 р. перестали вести спільне господарство, перестали жити однією сімєю. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу він та ОСОБА_1 мешкають окремо, малолітня дитина проживає з батьком ОСОБА_2 Посилаючись на зазначені обставини, просить суд, визначити місцем проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник не зявилися, позивач надала суду письмову заяву, в якій просить провести судове засідання без її участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, наполягають на їх задоволенні.

Відповідач та його представники в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали, та додатково пояснили, що дитина проживає разом із батьком, в якого є належні умови для виховання та проживання дитини. Проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечують.

Представники третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району як орган опіки та піклування в судовому засіданні пояснили суду, що вони вважають за доцільне , з урахуванням дитини визначити місцем проживання малолітнього ОСОБА_3О, ІНФОРМАЦІЯ_2, наступним чином: щотижня з понеділка по пятницю з батьком, щотижня у суботу та неділю з матірю, на думку представників органу опіки та піклування це буде відповідати інтересам дитини.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши докази по справі, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, у відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що з 30 серпня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2014 року розірвано.

08 лютого 2010 року у сторін народився син ОСОБА_3.

Між сторонами виник спір з приводу місця проживання їх спільної дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2014 р. було визначено місце проживання ОСОБА_3 з батьком, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , яке ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28.10.2014 р. залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2015 р. рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2014 р. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28.10.2014 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2015 р. позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів залишено без розгляду.

У 2015 році сторони повторно звернулись до суду із позовами про визначення місце проживання дитини.Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мешкають окремо, у звязку з цим не можуть погодити місце проживання дитини в добровільному порядку, тому звернулися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до акту оцінки потреб дитини та сімї (початкова оцінка) № 36/ж від 04.02.2016 р. малолітній ОСОБА_3 проживає та зареєстрований разом із своїм батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою дошкільного закладу (ясла-садок) № 3 «Райдуга» від 03.03.2014 р. в 2012-2013 навчальному році дитину в основному забирала та приводила в дитячий садок мати, приймала участь в батьківських зборах та святах. В 2013-2014 навчальному році в основному приводить та забирає дитину батько, здійснює сплату за харчування дитини, бере участь у батьківських зборах, святах та інших заходах дитячого закладу.

Відповідно до думки спеціаліста завідуючої кафедри практичної психології, кандидата психологічних наук, доцента ОСОБА_4 в результаті отриманих даних були зроблені висновки, що у ОСОБА_3 виявлено позитивне відношення до батька ОСОБА_2, а також виявлено негативний образ матері ОСОБА_1; ОСОБА_3 самостійно формує свою думку щодо спільного проживання з батьком, і не бажанні проживати з мамою.

Відповідно до думки спеціаліста психолога-консультанта ОСОБА_5 за результатом аналізу отриманих даних були зроблені висновки, що у дитини простежується сильне домінування батька, потреба в коханні матері, нестача емоційної та психологічної теплоти вдома, яку вважає недосяжною; в процесі дослідження ОСОБА_3 чітко сказав про своє бажання жити з матірю.

Відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 24.05.2016 р. було виявлено належні умови для проживання дитини, в кімнатах чисто, охайно та затишно, в наявності сучасні меблі та побутова техніка, є все необхідне для життя дорослих та дітей, є дитячі іграшки, одяг, взуття. Відповідно до свідоцтва № 9151 про право власності на житло ОСОБА_6 належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: АДРЕСА_2.

Як вбачається з акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 від 28.09.2015 р. було виявлено достатні умови для проживання дитини, наявні необхідні меблі та побутова техніка сучасного зразка, в квартирі чисто, повітряний режим дотримується; в наявності дитячий одяг, взуття, іграшки. Відповідно до свідоцтва № 1309 про право власності на житло ОСОБА_2 належить на праві приватної власності квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 має постійний дохід та займає посаду менеджера по персоналу в ФОП ОСОБА_7 , що підтверджується довідкою від 17.05.2016 р. За характеристикою, виданою за місцем роботи, ОСОБА_1 зарекомендувала себе гарним працівником, в порушенні трудової дисципліни помічена не була, не курить, не вживає спиртні напої, є людиною з високими моральними якостями.

ОСОБА_2 має постійний дохід та займає посаду директора ТОВ «МС Прінт», що підтверджується довідкою від 17.06.2016 р. За характеристикою, виданої за місцем роботи, ОСОБА_2 зарекомендував себе як грамотний і кваліфікований спеціаліст, не має дисциплінарних стягнень, характеризується як відповідальна, працьовита людина, трудову дисципліну не порушує, не курить, не зловживає спиртними напоями, є зразковим сімянином.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2015 р. , яке набуло законної сили , стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до довідки, виданої директором СДЮШОР по водним видам спорту ОСОБА_8 від 23.02.2015 р. ОСОБА_3 займався у спортивній секції «Стрибки у воду» з вересня 2014 р., приводить та забирає дитину з занять батько. Також, з довідки, виданої директором СК «Мотор Січ» ОСОБА_9 від 23.02.2015 р. вбачається, що ОСОБА_3 відвідує басейн в супроводі батька, послуги СК «Мотор Січ» сплачує ОСОБА_2

Згідно з довідкою Запорізького міського дитячого ботанічного саду від 04.04.2014 р. № 1/027 виданій ОСОБА_1,її син ОСОБА_3 є вихованцем Запорізького міського дитячого ботанічного саду та відвідує гурток «Фарби природи».

Під час судового розгляду були допитані у якості спеціалістів ОСОБА_10, ОСОБА_11, які пояснили, що батько ОСОБА_2 приймає активну участь у житті сина, у них близькі емоційні відносини, всі свої досягнення, успіхи ОСОБА_3 асоціює з батьком, про матір зазначає, що вона до нього не приходить, чому він не знає. Також , процес взаємодії дитини з батьком та матірю повинен бути узгоджений між ними в користь дитини без особистих амбіцій, направлений на створення емоційно благополучного фону. За час роботи з дитиною ОСОБА_3 формував свою думку проживати з батьком, а не бажання проживати з матірю.

Під час судового розгляду була допитана ОСОБА_5,як спеціаліст вона зазначила, що у дитини просліджується домінування батька та потреба в материнській любові. За малюнками дитини видно, що ОСОБА_3 відкидає батька та відчуває потребу в матері, також чітко виражає своє бажання жити з матірю. Дитина любить матір та хвилюється, що батько проти його спілкування з нею.

Під час судового розгляду були допитані у якості свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,ОСОБА_15, які пояснили, що знайомі з сімєю ОСОБА_1 та характеризують її з позитивної сторони, що вона кохає свою дитину, виявляє постійне бажання в вихованні та догляді за дитиною, але батько перешкоджає у побаченнях матері з сином.

Під час судового розгляду були допитані у якості свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, які пояснили, що ОСОБА_2 займається вихованням дитини, підтримує його матеріально, з сином у нього теплі родинні стосунки, вони постійно гуляють з ОСОБА_3, батька характеризують з позитивної сторони. Матір поруч з сином не бачили.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що обома сторонами в рівній мірі створені належні матеріально-побутові умови для проживання та розвитку малолітнього сина, а також для забезпечення його потреб, що підтверджується відповідними актами обстеження матеріально-побутових умов проживання сторін спору, фотокартками , долученими до матеріалів справи.

На підтвердження доводів для визначення місця проживання дитини сторонами надавались суду аудіо і відео записи розмов між сторонами , в той час коли вони мешкали разом , та після розлучення , які через канцелярію суду долучені до матеріалів справи, проте вказані записи у розумінні процесуального закону не можуть бути належними доказами на підтвердження доводів сторін щодо місця проживання дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, обидві сторони спору працюють та мають постійний дохід. Під час вирішення справи судом не було виявлено будь-яких фактів зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами когось з батьків ОСОБА_19, фактів аморальної (неналежної) поведінки сторін під час виховання дитини або фактів того, що своїми діями ОСОБА_1 і ОСОБА_2 можуть зашкодити розвитку свого сина. Напроти, обома сторонами спору було доведено, що обидва батьки дбайливо ставляться до свого сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відносяться до нього з любов'ю та турботою, бажаючи брати активну участь у його вихованні та всебічному розвитку. Сторони створили за місцем свого проживання усі необхідні умови для зростання та виховання сина.

При цьому особисту думку малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, якому вже виповнилося 6 років, щодо свого місця проживання одним із батьків зясувати суду не вдалося, щоб психологічно не травмувати дитину.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо можливості розвязання спору між батьками ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.05.2016 р. за № 1164/05-05/01, спір можливо вирішити наступним чином: щотижня з понеділка по пятницю малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3; щотижня у суботу і неділю малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з матірю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2.

На підставі ст. 19 СК України суд здійснює перевірку висновку органу опіки та піклування на предмет обґрунтованості й повноти та може з ним не погодитись, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини.

Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування не містить будь-яких обґрунтувань доцільності визначення місця проживання дитини разом з батьком, у висновку не наведено переконливих, безспірних та належних доводів на його підтвердження, крім того, висновок взагалі не визначає хоча б однієї виняткової обставини для розлучення малолітнього сина з матір'ю.

Суд натомість враховує вік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, якому виповнилось лише 6 років, щодо доречності проживання разом із матірю, що у сукупності вказує на більшу потребу сина у материнській опіці.

Вирішуючи спір щодо місця проживання малолітньої дитини суд перш за все виходить з інтересів самої дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

За положеннями ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою дитиною вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Згідно зі ст. ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За правилами ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

При вирішенні спору про місце проживання дитини, суд повинен виходити з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини та приймати до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Судом не встановлено зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальної поведінки кожного з батьків, що може зашкодити розвиткові дитини, та наявності в них будь-яких захворювань. Вбачається, що обидві сторони відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків, мають позитивні характеристики, належні матеріально-побутові умови для забезпечення потреб малолітньої дитини.

Слуханням справи не встановлено обставин, які б згідно положень ч.2 та ч.3 ст.161 СК України унеможливлювали передачу дитини для проживання з позивачкою, а так само з відповідачем.

Згідно положень ст. 3 Міжнародної Конвенції про права дітей 20 листопада 1989 року, яка ратифікована України та набрала чинності 27 вересня 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

При цьому за принципом № 6, закріпленим у «Декларації про права дитини» від 20 листопада 1959 року, вбачається, що малолітня дитина не повинна бути розлучена із своєю матір'ю, окрім випадків, коли є виключні обставини, що свідчать про необхідність розлучення з матір'ю. Тобто перевага у вихованні в першу чергу повинна надаватися матері.

Міжнародною Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, виходячи з рівності прав матері та батька у п. 1 ст. 9 проголошено право, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли таке розлучення є необхідним в найкращих інтересах дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» вбачається, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

На підставі встановлених судом обставин, враховуючи принципи, закріплені в «Декларації про права дитини» та «Конвенції про права дитини», за якими суд при визначенні місця проживання дитини повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, та враховувати, що малолітня дитина не повинна бути розлучена із своєю матір'ю, суд прийшов до переконання, що малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, буде якнайкраще проживати разом зі своєю матір'ю, ОСОБА_1, оскільки при вирішенні наявного спору судом не було встановлено таких обставин, які б свідчили про необхідність розлучення малолітнього сина із матір'ю та створення батьком значно кращих умов ніж матірю. Жодних доказів, які б свідчили про недбале або жорстоке ставлення матері до дитини, негативний вплив на її особистість, немає. Прихильність дитини до батька, як зазначає у судовому засіданні батько дитини, не є, на думку суду, достатньою підставою для розлучення дитини з матір'ю. За умови проживання дитини з матір'ю батько малолітнього має достатньо можливостей як батько, впливати на виховання сина і формування його особистості, на гармонічний розвиток його здібностей і талантів. Сторони проживають в одному місті , і батько об'єктивно не позбавлений можливості щоденного спілкування з сином, у випадку, якщо дитина переїде на місце проживання до своєї матері. Доводи батько дитини про те, що судом не може бути застосовано Конвенцію про права дитини та повинно бути враховано того, що дитина тривалий час проживає з батьком, а зміна місця проживання негативно відобразиться на її психологічному стані не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 59,60, 88, 208, 209, 212, 214-215, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, задовольнити.

Визначити місцем проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матірю ОСОБА_1 .

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з батьком відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Світлицька В. М.