АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2254/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2849/16Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.,

суддів Хіль Л.М., Акопян В.І.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 06 травня 2016 року

у справі за поданням головного державного виконавця Київського відділу Державної виконавчої служби по м. Полтава Полтавського МУЮ Полтавської області ОСОБА_4 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року головний державний виконавець Київського ВДВС по м. Полтава Полтавського МУЮ Полтавської області ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним поданням та просила тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань за виконавчими листами № 1609/7278/12 від 24 січня 2013 року, № 2-1549/10 від 13 травня 2011 року, № 552/5057/13-ц від 03 березня 2014 року, № 2/522/2495/13 від 18 грудня 2013 року, № 1609/7278/12, № 2/522/2495/13 від 18 грудня 2013 року, № 522/5057/13-ц від 03 березня 2014 року про стягнення коштів на користь ПАТ АБ «Укргазбанк».

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 06 травня 2016 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань за рішеннями суду за зведеним виконавчим провадженням № 31655249 на суму 4820,09 грн. та 212645,58 доларів США.

В апеляційному порядку ухвалу місцевого суду оскаржив ОСОБА_2, просив скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання про тимчасове обмеження виїзду за межі України, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання головного державного виконавця Київського ВДВС по м. Полтава Полтавського МРУЮ Полтавської області ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з необхідності забезпечення виконання судив рішень щодо стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_2

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби по м. Полтава Полтавського МРУЮ Полтавської області знаходяться матеріали зведеного виконавчого провадження № 31655249 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості.

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 6 ч.1 п. 5 ЗУ «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобовязань покладених на нього судовим рішенням до виконання зобовязань.

Таким чином, законодавство визначає умову за якої особа може бути обмежена у праві на виїзд за межі України, а саме ухилення від виконання зобов'язань, покладених на неї рішенням суду, а не за сам факт наявності невиконаних зобовязань.

Надані державним виконавцем до суду першої інстанції матеріали жодним чином не вказують на ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх зобовязань.

Так, матеріали справи не містять відомостей про отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, а також вимоги державного виконавця про необхідність виконання зобовязання.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що боржник свідомо ухилявся від виконання грошових зобовязань. При цьому сама по собі наявність заборгованості, не є достатньою підставою для обмеження особи у праві виїзду за кордон.

Вирішуючи подання державного виконавця місцевий суд послався на вимоги п.2 ч.1 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», який виключений на підставі Закону №888-VIII від 10 грудня 2015 року, що є порушенням норм матеріального права, які привели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ст. 33 Конституції України Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З огляду на ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97, визначено, що на здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції, внаслідок порушення норм процесуального права, постановлено помилкову ухвалу про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон, а отже наявні підстави для її скасування, передбачені ст.312 ЦПК України.

Керуючись ст.303, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.2, 314 ч.1, 315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 06 травня 2016 року скасувати та постановити нову.

У задоволенні подання головного державного виконавця Київського відділу Державноївиконавчої служби по м. Полтава Полтавського МРУЮ Полтавської області ОСОБА_4 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: --//-- ОСОБА_1

Судді --//-- ОСОБА_5

--//-- ОСОБА_6

З ОРИГІНАЛОМ ЗГНІДНО: ОСОБА_1