У х в а л а

9 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання недійсними державних актів про право власності на землю та скасування рішень органу місцевого самоврядування,

в с т а н о в и л а :

Пустомитівський районний суд Львівської області рішенням від 28 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнив частково:

- визнав недійсним рішення Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 29 серпня 2003 року № 148 «Про надання дозволу на приватизацію земельних ділянок жителів с. Давидів громадян ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6»;

- визнав недійсним рішення Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 28 листопада 2003 року № 171 «Доповнення до рішення № 148 від 29 серпня 2003 року (ІХ сесії IV демократичного скликання Давидівської сільської ради) «Про надання згоди на приватизацію земельних ділянок жителів с. Давидів громадян ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6»;

- визнав недійсним державний акт серії НОМЕР_1 від 10 грудня 2003 року на право власності на земельну ділянку площею 0,1251 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, виданий ОСОБА_4 та ОСОБА_5;

- визнав недійсним державний акт серії НОМЕР_2 від 10 грудня 2003 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0059 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, виданий ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 щодо визнання за нею права на безоплатну приватизацію земельної ділянки площею 0,1393 га шляхом безоплатної її передачі у спільну сумісну власність ОСОБА_6 та іншим співвласникам будинку АДРЕСА_1 суд відмовив.

Стягнув з ОСОБА_4, ОСОБА_5, Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (з кожного окремо) на користь ОСОБА_6 по 35 грн 76 коп. понесених нею судових витрат.

Апеляційний суд Львівської області 27 жовтня 2015 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 травня 2015 року змінив; ухвалив своїм рішенням виключити з мотивувальної частини рішення посилання на статті 42, 87 Земельного кодексу України (далі - ЗК України); постановив вважати спір вирішеним на підставі статей 120, 142 ЗК України. У решті рішення суду першої інстанції суд залишив без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 21 грудня 2015 року відмовив ОСОБА_4, ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження у вказаній справі за їх касаційною скаргою на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

25 березня 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини першої статті 81, частин першої, другої статті 118 ЗК України та статті 55 Закону України «Про землеустрій».

На обґрунтування підстави перегляду зазначеного судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявники посилаються на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2013 року, 5 лютого 2014 року, 9 вересня 2015 року, 16 березня 2016 року (дві ухвали), в яких, на їх думку, по-іншому, ніж в оскаржуваному рішенні, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 21 грудня 2015 року, про перегляд якої порушують питання заявники, касаційний суд, відмовивши у відкритті касаційного провадження, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_6 на час подання заяви про приватизацію правомірно користувалася земельною ділянкою площею 0,03 га, оскаржуваними рішеннями без її згоди фактично вилучено з її користування земельну ділянку площею 0,0217 га, за рахунок чого збільшено площу земельних ділянок відповідачів; при цьому порушено право позивачки на частину земельної ділянки, призначеної для обслуговування житлового будинку.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2014 року 9 вересня 2015 року, 16 березня 2016 року (дві ухвали), наданих заявниками для порівняння, касаційний суд, направивши справи на новий судовий розгляд, указав на неповне з'ясування судами обставин цих справ, відсутність правової оцінки усіх доказів у їх сукупності, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справ.

В ухвалі від 19 червня 2013 року, наданій для порівняння, касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, зазначив про необхідність з'ясування при вирішенні спору підстав передачі земельних ділянок у власність сторін та набуття прав на них, оскільки неврахування цих фактичних обставин призвело до передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити.

Крім зазначеного, у поданій заяві ОСОБА_4, ОСОБА_5 порушують також питання про перегляд судового рішення суду касаційної інстанції з підстави неоднакового застосування касаційним судом норм процесуального права, а саме статей 10, 213, 214 ЦПК України.

На обґрунтування підстави перегляду вказаного судового рішення, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, заявники також посилаються на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2013 року, 5 лютого 2014 року, 9 вересня 2015 року, 16 березня 2016 року (дві ухвали), в яких, на їх думку, по-іншому, ніж в оскаржуваному рішенні, застосовано вказані норму процесуального права.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Відповідно до частини третьої статті 354 ЦПК України не може бути подана заява про перегляд ухвал суду касаційної інстанції, які не перешкоджають провадженню у справі. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до заяви про перегляд судового рішення, ухваленого за результатами касаційного провадження.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2015 року, якою відмовлено ОСОБА_4, ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження, не відноситься до судових рішень, перегляд яких передбачено пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки ця ухвала не перешкоджає провадженню у справі, а тому подана заява в частині її перегляду із зазначеної підстави підлягає поверненню заявникам.

Керуючись частиною третьою статті 354, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання недійсними державних актів про право власності на землю та скасування рішень органу місцевого самоврядування за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відмовити.

Подану заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, повернути ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

А.Г. Ярема