АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

01 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Кредитної спілки «Співдружність»

на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року

в цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Співдружність» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду із даним позовом. Посилаючись на те, що відповідач погасила заборгованість за кредитним договором, стягнуту з неї за рішення суду, не у повному обсязі, просив стягнути з неї 3 % річних та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов'язання відповідно до ст. 625 ЦК України.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.06.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду Кредитна спілка «Співдружність» подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, безпідставне не урахування того, що грошове зобов'язання припиняється лише після повного його виконання, що відповідачка у повному обсязі заборгованість не погасила, а відтак позивач має право на відшкодування втрат, заподіяних неналежним виконанням грошового зобов'язання, визначеного судовим рішенням згідно з ст. 625 ЦК України. Розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат здійснено на залишок боргу, який підтверджений належними доказами.

В суді апеляційної інстанції представник Кредитної спілки «Співдружність» Шепель І.Г. апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в ній.

ОСОБА_1 тричі у судові засідання не з'явилася,надіслані їй повідомлення про час і місце судового розгляду повертаються без отримання нею по закінченню терміну зберігання ,у зв'язку із чим її повідомлення про судове засідання здійснено через газету «Урядовий кур'єр» .

Виходячи з положень ч.5 ст.74 ,ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів визнала її повідомлення належним ,а неявку такою що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувся справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що розрахунок заборгованості, поданий позивачем, є необґрунтованим та не підтвердженим належними доказами, зокрема, довідкою ВДВС.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи, зроблені із порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, 1912.2007 року між КС «Співдружність» та відповідачкою було укладено Кредитний договір № 2-71207-с, згідно якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 5000,00 грн., із сплатою відсотків за його використання у розмірі 65,70 % річних, тобто 0,18% денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідач свої зобов'язання за договором не виконувала, виникла заборгованість, яку вона добровільно не погасила, що спонукало позивача звернутися із позовом до суду.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.03.2009 року позов КС «Співдружність» до ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано кредитний договір № 2-71207-с від 19.12.2007 року, укладений між КС «Співдружність» та ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Співдружність» заборгованість за договором кредиту в сумі 10000,00 грн. та 130,00 грн. судових витрат.

Зазначене рішення звернуто до примусового виконання.

За період з березня 2013 року по липень 2016 року відповідачкою сплачено на погашення заборгованості, визначеної рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27.03.2009 року лише 5 551, 55 грн., що підтверджується виписками з рахунку позивача (а.с. 74-83).

Отже, рішення суду в повному обсязі не виконане, заборгованість не сплачена й грошове зобов'язання відповідачки не припинилося.

Відповідачем не оспорювалися розмір непогашеної заборгованості, а також розрахунок інфляційних втрат на 3% річних, наданий представником позивача. Іншого розрахунку до суду першої чи апеляційної інстанції відповідачкою не було подано.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Аналогічна правова позиція була висловлена і у листі Верховного Суду України від 01.07.2014 р. «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві».

А відтак, поза увагою суду першої інстанції залишилися положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України, які підлягають застосуванню у разі прострочення виконання боржником грошового зобов'язання.

За викладених обставин, з підстав визначених ст.309 ЦПК України, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про задоволення позовних вимог .

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 596,00 грн. та 630 грн. витрат на оголошення у ЗМІ, які є документально підтверджені.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314,316,317ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Співдружність» задовольнити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту: Позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Співдружність» інфляційні втрати у розмірі 6 442 грн. 82 коп., 3% річних у розмірі 1 693, 59 коп., а всього 8 136 грн. 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Співдружність» судові витрати у розмірі 3 226 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/16369/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11278/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.