Номер провадження 22-ц/788/1810/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Рибалки В. Г. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 04 жовтня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про усунення спадкоємця від права на спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А :

13 листопада 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що з червня 1980 року перебувала у шлюбі ОСОБА_6 У 1982 році йому була виділена двокімнатна квартира АДРЕСА_1. Квартира була приватизована у 2011 році та належить на праві спільної часткової власності кожному із подружжя. 14 травня 2015 року ОСОБА_6, після тривалої хвороби, помер. Витрати по лікуванню чоловіка та організації похорон вона оплачувала самостійно. Відповідач, який є сином ОСОБА_6 від іншого шлюбу, звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Посилаючись на те, що відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, позивачка просить усунути його від права на спадкування за законом, після смерті ОСОБА_6

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 04 жовтня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Усунуто спадкоємця ОСОБА_3 від права на спадкування за законом, після смерті спадкодавця ОСОБА_6, який помер 14 травня 2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 Зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що позивачка або батько зверталися до нього з проханням про надання допомоги та, що ухилення від обовязку надання допомоги спадкодавцю було умисним. Вважає, що допитані у суді першої інстанції свідки підтвердили лише той факт, що він та батько тривалий час не спілкувалися, однак їм не було відомо про факти звернення ОСОБА_6 або позивачки до відповідача за допомогою. При цьому вказує, що, незважаючи на те, що батько ніколи не виконував обовязків по його вихованню та розвитку, він належним чином виконував свої обовязки по утриманню батька, сплачуючи аліменти, що підтверджується довідкою ДВС про відсутність заборгованості по сплаті аліментів по 10 квітня 2009 року. Зазначає, що рішенням суду над батьком встановлено опіку та призначено опікуном позивачку, тому він був впевнений, що батько знаходиться під належним наглядом.

Заслухавши пояснення представника відповідача, заперечення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач як син спадкодавця не надавав матеріальної допомоги хворому батьку, який перебував у безпорадному стані та потребував лікування, усвідомлюючи необхідність надання допомоги та підтримки, свідомо не виконував свої обовязки передбачені законом.

Колегія суддів не може погодитись з цим висновком суду, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 21 червня 1980 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (а.с. 20).

У грудні 1992 року ОСОБА_6 була виділена двокімнатна квартира АДРЕСА_1, що підтверджується ордером Виконавчого комітету Сумської міської ради Народних депутатів (а.с.15), яка була приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6 по 1/2 частці кожному (а.с. 15 19).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнано недієздатним та призначено його опікуном ОСОБА_4

Згідно з свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 помер 14 травня 2015 року (а.с. 7).

Встановлено, що відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_6 Шлюб між його батьками був розірваний 13 жовтня 1975 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 проживав разом з матірю, а ОСОБА_6, проживав окремо, сплачував аліменти на утримання сина. Інших дітей ОСОБА_6 не мав.

Вказані обставини не спростовуються сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону, суд, при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування, повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини.

Доводи позивачки про те, що ОСОБА_6, потребував лікування та постійного стороннього догляду, у звязку з тривалою хворобою, підтверджуються квитанціями на оплату ліків, випискою з медичної карти хворого, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2014 року, довідкою до акта огляду МСЕК від 24 грудня 2014 року про встановлення І групи інвалідності (а.с. 8, 10, 11, 85 - 86).

Крім того, потребу ОСОБА_6 у сторонньому догляді підтвердили свідки, які були допитані у суді першої інстанції та пояснили, що такий догляд здійснювався позивачкою, яка була призначена його опікуном.

З довідки Ковпаківського відділу ДВС вбачається, що постановою державного виконавця від 09 червня 20089 року виконавче провадження з приводу сплати аліментів ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 закінчене на підставі п. 8 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції чинній на день винесення постанови, тобто у звязку з повним фактичним виконанням рішення згідно з виконавчим документом.

Разом з тим, у справі відсутні відомості про те, що спадкодавець мав намір протягом 2009 2013 р.р. усунути відповідача від права на спадкування або звертався до нього з проханням про надання допомоги, а син відмовив в цьому.

В справі відсутні підтвердження того, що з грудня 2014 року опікун спадкодавця також зверталась до відповідача з проханням надати конкретну допомогу.

Згідно виписки із медичної документації та довідки МСЕК вбачається, що спадкодавець ОСОБА_6 мав І групу інвалідності внаслідок загального захворювання (по зору) та потребував стороннього догляду.

Встановлено, що догляд за ОСОБА_6 здійснювала позивачка, яка була його опікуном. В справі відсутні підтвердження того, що догляду з її боку було недостатньо та, що спадкодавець потребував конкретної допомоги з боку інших осіб, зокрема від відповідача.

За умов, коли не надано доказів про умисне ухилення відповідача від надання допомоги хворому батьку, то відсутні були підстави для задоволення позову. При цьому колегія суддів враховує ті обставини, що мати відповідача з якою він проживав також страждала тяжким захворюванням, яке стало причиною її смерті 15 липня 2014 року (а.с. 77, 98).

З огляду на викладене, не можна погодитись з висновком суду про те, що відповідач свідомо не надавав матеріальної допомоги хворому батьку та свідомо не виконував свої обовязки по забезпеченню його постійним доглядом.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції неповно зясував обставин справи, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 04 жовтня 2016 року скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -