Справа № 487/7610/15-ц
Провадження № 2/487/260/16
РІШЕННЯ

Іменем України

02.11.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого - судді Андрощука В.В., при секретарі судового засідання Плетенчук О.О., за участю ОСОБА_1, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 08.08.2008 року. Шлюбні відносини фактично з відповідачем припинені з вересня 2015 року. За час перебування у шлюбі 21.07.2009 року ними придбано квартиру АДРЕСА_1. Право власності на придбану квартиру зареєстровано за відповідачем. На даний час ОСОБА_3 перешкоджає їй в користуванні спірною квартирою, чим порушує її права.

Посилаючись на положення ст.ст.60, 70 СК України просила розділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

22.10.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, та просив визнати за ним право особистої приватної власності на спірну квартиру АДРЕСА_2

У зустрічному позові ОСОБА_3 зазначав, що дійсно під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1, було придбано спірну квартиру. Однак кошти на її придбання подарувала йому матір - ОСОБА_5, а отже спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя та не підлягає поділу.

Посилаючись на зазначені обставини, та положення ст.57 СК України просив позов задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, підтвердили викладені у заяві обставини. Зустрічний позов ОСОБА_3 не визнали, та просили у його задоволені відмовити за необґрунтованістю.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник просили задовольнити вимоги зустрічного позову з урахуванням уточнень. Позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали та просили відмовити в їх задоволенні.

Вислухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.08.2008 року.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.10.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають.

Вирішуючи спір, щодо поділу спільного майна сторін, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року (далі Постанови) - вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судом встановлено, що за час шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_2. Право власності на придбану квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №557 від 21.07.2009 року.

Норми статтей 57,60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

- майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

- майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості положення СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

На зазначену норму закону посилався відповідач у зустрічному позові.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині визнання права особистої приватної власності на спірну квартиру, ОСОБА_3 посилався на те, що вона придбана за його особисті кошти, подаровані йому матір'ю ОСОБА_5 Позивачка не брала спільної участі в набутті цього майна власними коштами або працею.

При цьому, на підтвердження своїх доводів ОСОБА_3 надав суду розписку ОСОБА_6 - попередньої власниці квартири, якою та підтвердила факт отримання саме від ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 28362 грн., вартості квартири АДРЕСА_2; та довідку ПАТ КБ «Приватбанк», згідно якої ОСОБА_5 12.06.2009 року та 15.06.2009 року зняла зі своїх депозитних рахунків відповідно 1,237,29 євро та 2,276,25 доларів США.

Однак, вказані докази суд оцінює критично, оскільки, грошові кошти ОСОБА_5 з депозитних рахунків було знято майже за півтора місяця до моменту укладення договору купівлі-продажу; сама ж по собі розписка надана ОСОБА_6 підтверджує лише факт передачі коштів, та однозначно не свідчить про належність переданих коштів особисто ОСОБА_5

Допустимість та належність доказів визначено ст.ст.58,59 ЦПК України.

Відповідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 не надано належних допустимих доказів, в розумінні положень ст.ст.58-59 ЦПК України, на підтвердження факту придбання ним спірної квартири за особисті кошти.

Крім того судом встановлено, що спірна квартира була придбана з метою спільного проживання сторін, тобто в інтересах сім'ї ОСОБА_3.

Таким чином, відповідно до ст.ст. 60,70 СК України, суд вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, а їх частки у праві спільної сумісної власності є рівними.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_1 обґрунтований і підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.. ст. 6,10, 11, 60, 79,88,209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва в порядок, передбаченому ст. ст. 294 - 296 ЦПК України.

Суддя: В.В.Андрощук