Справа №487/3646/16-ц 17.11.2016 17.11.2016 17.11.2016
Провадження №22-ц/784/2432/16
Справа № 487/3646/16-ц Головуючий першої інстанції: Біцюк А.В.
Провадження № 22-ц/784/2432/16 Суддя-доповідач Апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.

за участю: позивачки ОСОБА_2, та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 03 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.

Позивачка вказувала, що 26 грудня 2012 року вона уклала шлюб з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася донька - ОСОБА_5. Зазначала, що спільне життя з відповідачем не склалося, тому 15 вересня 2015 року шлюб було припинено за рішенням суду. Вказувала, що дитина постійно проживає з нею, участі у вихованні дитини, її утриманні та догляді відповідач не приймає, має велику заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини. Як вказала позивачка, що відповідач неодноразово був визнаний винним у скоєнні кримінальних злочинів та на даний час відбуває покарання в виді позбавлення волі, а також він є особою, що вживає наркотичні препарати і перебуває на обліку як наркозалежний. В ході психологічного дослідження в Сімейному психологічному центрі було встановлено, що дитина в склад сім'ї включає тільки маму та бабусю, а щодо батька говорить, що не знає який він, де він, і не бачила його. Вважає, що позбавлення батьківських прав ніяким чином не відобразиться на психологічному стані дитини.

Посилаючись на викладене, просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав, зазначив, що хоче приймати участь у вихованні та утриманні дитини. Вказав, що на даний час не сплачує аліменти та не приймає участі у вихованні дитини, оскільки відбуває покарання з 09 січня 2015 року та знаходиться в місцях позбавлення волі. Стверджував, що до 09 січня 2015 року з дитиною зустрічався та брав участь у її житті та вихованні, надавав посильну допомогу. Зазначив, що наркотичних засобів не вживає. Має намір виконувати обов'язки по вихованню дитини.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони з 26 грудня 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2015 року (а.с.5). Від данного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6). Дитина проживає разом з матір'ю (а.с. 7). Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2015 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5 стягнуто аліменти у розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи з 28 жовтня 2014 року і до повноліття дитини. Згідно складеному державним виконавцем Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції розрахунку станом на 01.06.2016 року заборгованість ОСОБА_4 за аліментами на дитину становить 17216грн.13коп. (а.с. 11).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив того, що на теперішній час відсутні достатні підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав, враховуючи що із січня 2015 року він знаходиться в місцях позбавлення волі, а тому фактично позбавлений можливості приймати участь у житті та вихованні дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на нижчевикладене.

Так, згідно з п.п. 2, 4, ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками або наркоманами.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними довідками.

Пунктом 15 указаної постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Положеннями ч. 3 ст. 10, ст.. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, належних та переконливих доказів стосовно винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідачем або того, що він є наркоманом, суду не надано. Зокрема, у матеріалах справи відсутні відомості про таку поведінку відповідача, яка негативно впливала б на дитину, або свідчили б про те, що наявність батьківських прав у ОСОБА_4 дійсно суперечить інтересам дитини та зумовлюють застосування до нього такої виключної міри як позбавлення батьківських прав.

Як вбачається з рішення суду про розірвання шлюбу сторін, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 припинили шлюбні відносини з вересня 2014 року (а.с. 5). 09 січня 2015 року відповідача було взято під варту. Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 22 вересня 2015 року ОСОБА_4 засуджено за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі. На теперішній час він відбуває покарання в Роменської виправної колонії №56 (а.с. 13-18, 67).

У висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 вересня 2016 року за №2095/02.02.01-22/22/14/11 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача також не наведено достатньо фактичних даних щодо свідомої винної поведінки ОСОБА_4 (а.с. 31-32).

При цьому, як вбачається зі змісту цього висновку, до відповідача раніше не застосовувались заходи попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, до того ж думка самого відповідача щодо даного питання органом опіки та піклування не була з'ясована.

За такого, районний суд відповідно до положень ч.6 ст.19 СК України дав правильну оцінку вищезазначеному висновку органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що на час розгляду справи відсутня виняткова ситуація, яка б дозволила дійти висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав.

За вказаних обставин, а також приймаючи до уваги висловлене відповідачем у суді першої інстанції бажання змінити свою поведінку та відносини з донькою у бік їх покращення та врахувавши, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, районний суд дійшов вірного висновку про недоведеність позивачкою достатніх підстав для застосування до ОСОБА_4 крайнього заходу впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, що є способом захисту прав та інтересів дитини, якою є позбавлення батьківських прав.

Виходячи з зазначеного, районний суд правильно ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно малолітньої доньки ОСОБА_5.

Такий висновок суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Фактичні обставини встановлені судом повно та обєктивно, їм надано належний правовий аналіз, що обґрунтовано відображено в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про неналежну оцінку судом наданих позивачкою доказів, не спростовують вищевикладених висновків суду, зроблених відповідно до норм матеріального права та фактичних обставин справи, встановлених судом на підставі повно та всебічно досліджених доказів.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом не врахована тривала антисоціальна поведінка відповідача та небажання виправлятися, не можуть бути достатніми та беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його доньки, оскільки, з огляду на конкретні обставини справи, самі по собі факти неодноразового притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності та наявність у нього заборгованості з аліментів на утримання дитини не можуть бути розцінені як умисне ухилення відповідача від своїх батьківських обов'язків.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.В. Коломієць

Суддя: О.О. Данилова

Суддя: Н.О. Шаманська