АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

01 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Волошиної В.М.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року,

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті підстави, що 28 березня 2003 року, під час перебування в шлюбі з ОСОБА_2, на її ім'я було отримано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з недосягненням між ними згоди про спосіб поділу придбаної у шлюбі квартири, яка є спільним сумісним майном, з урахуванням тієї обставини, що їх син страждає на хронічну хворобу алергічного походження, потребує особливих умов догляду, просила відступити від начала рівності часток подружжя у спільному майні, та зменшити частку ОСОБА_2 до ј частини квартири АДРЕСА_1.

З огляду на те, що відповідач забезпечений іншим житлом, просила присудити (передати у власність) квартиру АДРЕСА_1, вартістю 83 611 грн. 47 коп. з покладенням на неї обов'язку компенсувати ОСОБА_2 вартість його частки у розмірі 20 902 грн. 86 коп.

При поділі майна просила врахувати борги подружжя за зобов'язаннями, що виникли на підставі кредитної угоди від 19.04.2004 року в сумі 25 800 грн. та за договором позики в сумі 12 500 грн.

Зазначила, що після припинення шлюбних відносин розмір коштів, які вона особисто сплатила за кредитною угодою з 01.04.2011 р. та надалі платитиме до 10.04.2033 р., дорівнює 51 600 грн.

Крім того, для придбання квартири вона позичила у ОСОБА_3 25 000 грн., які зобов'язалась повернути після виплати усіх коштів за кредитною угодою.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено обґрунтований відвід на підставі обставин, що викликали сумніви в його неупередженості.

Зазначила, що в оскаржуваному судовому рішенні відсутні ознаки застосування ст. 28, 29 КпШС України, правилами яких обґрунтовуються позовні вимоги. При цьому судом застосовано норми ст. 317, 319 ЦК України, які не підлягали застосуванню. Суд першої інстанції також не розглянув та не вирішив спір по суті позовних вимог про поділ майна подружжя.

29.08.2016 р. судді Вовку Є.І. було заявлено відвід з підстав великої кількості допущених порушень чинного законодавства, що передували відкриттю провадження у справі, свідоме викривлення предмету та підстав позову, створення перешкод для здійснення позивачем судового захисту її інтересів. Справа була розглянута недбало, без відповідача, без з'ясування обставин повідомлення його про час слухання справи, причини його неявки. При цьому судом були досліджені матеріали справи №753/188851/14 з метою доведення тієї обставини, що відповідач розраховувався за кредитом по 2000 грн. на місяць. Така непроцесуальна поведінка судді свідчила про зацікавленість судді на користь відповідача навіть за його відсутності у судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що суд при поділі майна може відступити від начала рівності часток подружжя. З урахуванням тієї обставини, що відповідач забезпечений житлом, просила присудити їй спірне майно в натурі з покладенням на неї обов'язку компенсувати ј частину вартості квартири грішми. При цьому просила врахувати Ѕ частину боргових зобов'язань відповідача по кредитному договору в сумі 25800 грн. та за договором позики 12 500 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов не містить обґрунтування щодо місця проживання дитини сторін, наявності у неї конкретної хвороби, тієї обставини, що вона потребує особливих умов догляду, а тому стороною позивача безпідставно заявлена вказана вимога в контексті положень ст. 28 КпШС України. Можливість компенсації частки у майні з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, може мати місце за умови попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. При цьому твердження позивача, що вартість спірної квартири становить 83 611,47 грн. не відповідає дійсності.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду, оскільки суд першої інстанції дійшов їх без повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, прав і обов'язків сторін у цих правовідносинах, що з урахуванням положень ст.309 ЦПК України дає суду апеляційної інстанції підстави для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 квітня 2001 року, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2011 року.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу сторони набули майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат жилою площею 29,7 кв.м., загальною площею 64,9 кв.м. (а.с.122).

Свідоцтво про право власності на вказану квартиру було видано 28 березня 2003 року на ім'я позивача ОСОБА_1 ( а.с. 122).

Відповідно до довідки форми №3 від 28.11.2014 р. №1405, виданої ЖЕД №205, у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 та її син ОСОБА_6 (а.с. 137).

Судом встановлено, що з 08.10.2015 р. в квартирі зареєстровано також малолітнього сина позивача ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Враховуючи те, що спірне майно було придбано в період шлюбу та до набрання чинності СК України, застосуванню підлягають статті 22, 28, 29 КпШС України.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ч.1 ст. 28 цього Кодексу, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1 ст. 29 цього Кодексу, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Доводи відповідача про наявність підстав для відступу від начала рівності часток подружжя з огляду на незадовільний стан здоров'я їх сина є необґрунтованими.

На підтвердження вказаної обставини позивачем надано консультативний висновок Українського інституту пластичної хірургії та косметології «Віртус» від 22.11.2014 р., відповідно до якого ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, страждає періоральним дерматитом на фоні атопічного дерматиту в стані ремісії (а.с. 158).

Доказів того, що за наявності такого захворювання дитина потребує особливих умов догляду суду надано не було.

Разом з тим, наявність у дитини вказаного захворювання, а також обставини створення відповідачем нової сім'ї, з якою він проживає, колегія суддів не може взяти до уваги як такі, що заслуговують на увагу при вирішенні питання відступу від начала рівності часток подружжя.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення позову та визнання за кожним з сторін права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1.

За відсутності згоди відповідача на отримання грошової компенсації його частки, відсутності доказів про дійсну ринкову вартість майна на момент розгляду справи, а також доказів внесення вартості Ѕ частки квартири на депозитний рахунок суду, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині передачі у власність позивача спірної квартири з виплатою грошової компенсації у розмірі 25 902 грн. 86 коп. та необхідність відмови в їх задоволенні.

Судом встановлено, що спірну квартиру було придбано за рахунок кредитних коштів.

Так, 02 липня 2002 року між Київською міською державною адміністрацією (кредитор) та ОСОБА_1 ( позичальник) згідно з п. 20 Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім'ям та одиноким молодим громадянам на будівництво ( реконструкцію) житла, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 травня 2001 року №584, було укладено кредитну угоду №7 про пільгове довготермінове кредитування житлового будівництва.

Відповідно до п.п.1.1, 1.2 кредитної угоди управління, яке виступає розпорядником кредитних коштів на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 25 грудня 2001 року №2787 та рішення Київської міської Ради від 20 грудня 2001 року №162/1596, надало позичальнику кредит в розмірі 72 098,90 грн. на 30 років до 10 квітня 2033 року на фінансування будівництва житла для молодих сімей та одиноких молодих громадян, а позичальник зобов'язався дотримуватись цільового призначення кредиту та у встановлені строки вносити визначені цим договором суми коштів до повного погашення своїх зобвоязань щодо повернення кредиту зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 3% річних (129-132).

19 квітня 2004 року між Київською міською державною адміністрацією (кредитор) та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитної угоди №7 від 02 липня 2002 року, відповідно до якої сторони погодили графік погашення кредиту, за яким позичальник зобов'язався щоквартально погашати заборгованість по кредиту (а.с.133-136).

Відповідно до ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2011 року у справі про розірвання шлюбу встановлено, що сторони припинили сімейні стосунки з березня 2011 року (а.с.123-124).

Згідно відповіді Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) від 12.05.2014 р. №056/968-1745 на запит адвоката ОСОБА_4 від 06.05.2014 р. щодо інформації про стан погашення кредиту позичальника ОСОБА_1 за кредитною угодою №7 «Про пільгове довготермінове кредитування житлового будівництва» від 02.07.2002 р. і Додатковими угодами від 02.07.2002 р. та 19.04.2004 р., ОСОБА_1 надані кредитні кошти в розмірі 72 098,90 грн. для будівництва квартири АДРЕСА_1. Станом на 31.03.2011 р. позичальником було погашено 20 498,90 грн. Станом на 06.05.2014 р. - 26 498,90 грн. Сума залишку кредиту становить 45 600 грн. (а.с.155).

З огляду на те, що вказане боргове зобов'язання виникло в інтересах сім'ї, відповідачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що після припинення шлюбних стосунків у березні 2011 р. він брав участь у поверненні кредитних коштів, за виключенням доведеності факту внесення ним 100 грн. 27.02.2015 р. на картковий рахунок позивача (а.с.72 зв.), колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача Ѕ частини боргових зобов'язань за кредитною угодою від 02.07.2002 р., що становить суму 2900 грн., виходячи з такого розрахунку:

26498,90 грн. - 20 498,90 грн. = 6000 грн.

6000 грн. : 2 = 3000 грн.

3000 грн. - 100 грн. = 2900 грн.

Доводи позивача про необхідність врахування при поділі і тієї частини зобов'язань, що будуть виконуватись нею самостійно до 10.04.2033 р. є необґрунтованими.

При цьому остання не позбавлена можливості звернутись до суду з відповідним позовом у разі невиконання відповідачем свого обов'язку відшкодувати позивачу частину кредитних коштів, які будуть сплачені нею в майбутньому.

За відсутності належних та допустимих доказів того, що 25000 грн., отримані позивачем в борг у своєї матері ОСОБА_3 за розпискою від 02.07.2002 р. були використані в інтересах сім'ї, правові підстави для покладення на відповідача відповідальності по їх поверненню відсутні.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції , як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки якого не відповідають обставинам справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, що в частині витрат по сплаті судового збору становить 877,93 грн. ( 418,06 грн. + 459,86 грн.).

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частину боргових зобов'язань за кредитною угодою №7 «Про пільгове довготермінове кредитування житлового будівництва» від 02.07.2002 р. в сумі 2900 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 877 грн. 93 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді:

Справа № 22-ц/13345/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.

Доповідач в суді апеляційної інстанції: КирилюкГ.М.