Справа № 357/571/16-ц Головуючий у І інстанції Цуранова А.Ю.
Провадження № 22-ц/780/4508/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 16.11.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

16 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Кашперської Т.Ц.,

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», ОСОБА_3, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба експрес-доставки «Меркурій» про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що 12.02.2011 року на пр. Князя Володимира в м. Біла Церква відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_3 під керуванням автомобіля НОМЕР_1 та пішохода ОСОБА_2. Зазначав, що автотранспортний засіб ОСОБА_3 застраховано в ПАТ «Страхова компанія «Країна». У звязку з тим, що під час ДТП йому було завдано тілесних ушкоджень третьої групи інвалідності та з урахуванням уточнення позовних вимог позивач просив стягнути солідарно з ПАТ «СК «Країна» та ОСОБА_3 витрати, повязані з лікуванням, придбанням лікарських засобів у розмірі 11 355,17 грн., страхове відшкодування за шкоду повязану із стійкою втратою працездатності у розмірі 16938,00 грн., відшкодування, повязане з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 44350,00 грн., а також моральну шкоду у розмірі 3 632,15 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 632,15 грн. моральної шкоди та стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 243,60 грн. судового збору, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд помилко прийшов до висновку, що ним пропущений строк позовної давності для звернення з позовними вимогами до страхової компанії та не врахував положень п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди з страхової компанії, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач не звернувся до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування у строки визначені ст. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також суд першої інстанції вважав за необхідне позовні вимоги до ОСОБА_3 в частині стягнення моральної шкоди задовольнити в межах заявленого позивачем розміру, тобто в сумі 3632,15 грн..

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 12 лютого 2011 року близько 20 год. 00 хв. по просп. Князя Володимира у м. Біла Церква Київської області ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ 21104, державний номерний знак НОМЕР_2, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_2. Внаслідок вказаної ДТП ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у виді відкритого перелому обох кісток лівої гомілки, рани на лівій гомілці, рани на лобі та на підборідді, через що змушений був лікуватись протягом 2012 2013 років.

Згідно з висновком МСЕК ОСОБА_2 визнано інвалідом III групи.

Постановою СВ Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області від 13 березня 2014 року провадження відносно ОСОБА_3 закрито, однак встановлено в діях пішохода ОСОБА_2 грубе порушення Правил дорожнього руху України, що призвело до ДТП.

Встановлено, що внаслідок ДТП ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Білоцерківської міської лікарні № 2 на амбулаторному лікуванні, що підтверджується оглянутою судом медичною карткою ОСОБА_2 № 1740, листком лікарських призначень ОСОБА_2, довідкою про перелік препаратів лікарні.

Згідно з висновком судово-автотехнічної експертизи від 15 червня 2011 року № 97 водій автомобіля ВАЗ 21104, ОСОБА_3, не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_2 шляхом своєчасного застосування гальмування із зупинкою керованого ним транспортного засобу до місця наїзду на пішохода.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 як власника транспортного засобу була застрахована в ПАТ « СК «Країна», що підтверджується полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30 листопада 2010 року № ВВБ 6473180.

Відповідно до вказаного поліса ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілого, становить 100000 грн..

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України закріплено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи те, що страховик відповідає за завдану шкоду в межах встановленого ліміту, а з винної особи стягується лише сума, яка непокрита страховою виплатою, зверненню потерпілої особи із вимогами безпосередньо до винної особи передує предявлення вимог до страховика особи, винної у вчиненні ДТП, з огляду на положення ст. 1194 ЦК України.

Проте суд першої інстанції вирішуючи спір, на вищевикладені вимоги закону належної уваги не звернув та помилково послався на нову редакцію ст. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в якій визначені строки подачі заяви про виплату страхового відшкодування.

Так, відповідно до ст.35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції станом на лютий 2011року , для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву. У заяві про виплату страхового відшкодування має міститися: а) найменування страховика, до якого подається заява, або МТСБУ; б) назва (для юридичної особи), прізвище, ім'я, по батькові (для фізичної особи) заявника, його місцезнаходження або місце проживання; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування завданих збитків; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, та потерпілих; ґ) обставини, якими заявник обґрунтовує свою вимогу, та докази, що підтверджують її відповідно до законодавства; д) розмір шкоди; е) підпис заявника і дата подання заяви.

До заяви додаються довідки про дорожньо-транспортну пригоду, довідки відповідних закладів охорони здоров'я щодо тимчасової втрати працездатності або довідки спеціалізованих установ про встановлення стійкої втрати працездатності (інвалідності) у разі її виникнення, інші документи, які мають відношення до даної дорожньо-транспортної пригоди, завірені у встановленому порядку.

Страховик зобов'язаний надавати консультаційну допомогу заявнику при складанні заяви та на прохання заявника зобов'язаний ознайомити його з відповідними нормативними актами та порядком обчислення страхового відшкодування.

Відповідно до ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції станом на лютий 2011року, після розгляду страховиком наданих йому визначених у статті 35 цього Закону документів про дорожньо-транспортну пригоду страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення щодо прийнятого рішення.

Якщо особа, яка має право на отримання відшкодування, не задоволена рішенням страховика щодо виплати страхового відшкодування, вона має право подати до МТСБУ скаргу про перегляд вищезазначеного рішення. Якщо прийняте МТСБУ рішення не задовольняє таку особу, то вона має право подати позов до суду щодо відшкодування шкоди в установленому законом порядку.

Вище зазначеними положеннями закону на момент ДТП законодавець не встановлював обмежень по строкам для подання заяви про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції станом на лютий 2011року, при вирішенні питання про виплату страхового відшкодування у зв'язку із заподіяною особі шкодою страховик має право письмово вимагати від відповідного закладу охорони здоров'я відомості про діагноз, лікування та прогноз хвороби потерпілого, використовувати висновки судово-медичної експертизи, а також за необхідності отримати додаткову інформацію, направити потерпілого на медичне обстеження, відшкодовуючи всі пов'язані з цим витрати. Відомості, отримані страховиком про діагноз, лікування та прогноз захворювання потерпілого, є конфіденційними.

З медичної карти №1740 стаціонарного хворого ОСОБА_2 та копій чеків вбачається призначення медикаментів, які були куплені останнім для лікування після отриманих під час ДТП тілесних пошкоджень на суму 11355,17 грн..

Відповідно до ст.25 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції станом на лютий 2011року, У зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною.

ОСОБА_2 до ДТП та отримання шкоди здоровю проводив підприємницьку діяльність, повязану з перевезенням пасажирів(таксі).

Згідно довідки ДПА від 26.05.2014року, дохід у 2010році становив 50050,00грн, дохід в 2011 році становив 5700,00грн., тобто різниця між доходом становить 44350,00грн..

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.26 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, повязана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України .

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, повязану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Відповідно до ч.1ст.22 Закону України « Про державний бюджет на 2011 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає : з 1 січня -941 гривня, з 1 квітня 960 грн., з 1 жовтня 985 грн., з 1 грудня 1004грн..

ОСОБА_5 внаслідок ДТП встановлено 3 групу інвалідності, отже має право на відшкодування шкоди повязану із стійкою втратою працездатності у розмірі 11292грн.

Відповідно до ч. 3 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції станом на лютий 2011року, потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України . При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог про стягнення страхових виплат та відшкодування моральної шкоди предявлених до ПАТ «Страхова компанія «Країна».

Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити з того, що ОСОБА_3 - власник транспортного засобу, який є джерелом підвищеної небезпеки, застрахував свою цивільно-правову відповідальність в ПАТ «Страхова компанія «Країна», в період дії договору укладеного між ОСОБА_3Є . та ПАТ «Страхова компанія «Країна» відбувся страховий випадок ДТП, у звязку з чим у стразової компанії виник обовязок по відшкодування матеріальної шкоди заподіяною здоровю та втратою працездатності, а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5% від страхової виплати.

Доводи позивача про необхідність стягненненя матеріальної та моральної шкоди в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ПАТ «Страхова компанія «Країна», не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки ОСОБА_3Є свою цивільно-правову відповідальність застрахував, отже відшкодовувати потерпілому матеріальну та моральну шкоду повинна страхова компанія.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують частково на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_2 витрати, повязані з лікуванням, придбанням лікарських засобів у розмірі 11355,17 грн., страхове відшкодування за шкоду повязану із стійкою втратою працездатності у розмірі 16938,00 грн., відшкодування, повязане з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 44350,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 3632,15 грн..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: