Справа № 147/1202/14-ц Провадження № 22-ц/772/3461/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 20 Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Нікушина В.П.,

суддів Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

за участю ОСОБА_2 її представника ОСОБА_3 та представника Тростянецького ССТ - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Тростянецького сільськогосподарського споживчого товариства, ОСОБА_6 про визнання договору купівліпродажу частково недійсним, визнання права спільної власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 31.03.2015 року, ухвалене у даній справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернувся в суд з вказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в 23.07.2013 року він, в порядку спадкування за законом, став власником 24/100 житлового будинку загальною площею 40,8 кв. м. з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Маючи на меті продаж вказаної квартири позивач виявив ряд порушень законодавства, зокрема продаючи ОСОБА_7 квартиру №4 у цьому ж будинку Тростянецьке ССТ включило коридор спільного користування площею 5.8 м2, чим заблокував вихід на вул. ХХ партзїзду з належної йому квартири.

Викладене послужило підставою для звернення з даним позовом з вимогою про визнання договору купівлі-продажу квартири №4 за адресою вул. ХХ партзїзду №33 в смт Тростянець Вінницької області від 23.10.1991 року в частині відчуження коридору позначеного на схемі 4-1 загальною площею 5.8 м2 недійсним та про визнання цього коридору спільною власністю власників квартир №3 та №4.

Рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволені, вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

На підтвердження доводів апеляційної скарги наведені обставини про те, що суд першої інстанції, визнавши частково недійсним договір купівлі-продажу квартири, не в повному обсязі дослідив обставини справи. Судом не було досліджено матеріали інвентаризаційної справи на квартиру №3, зокрема те, що належна позивачу квартира є окремою ізольованою від інших квартир, з окремим входом через добудовану з протилежної сторони будинку верандою. ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване рішення порушує її права, як власника квартири №4, оскільки вона змушена ділити з позивачем вхід, єдиний для неї, через належний їй коридор, при тому, що у позивача існує окремий вхід до його квартири.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах вимог апеляційної скарги, прийшла до наступного висновку.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що коридор між квартирами №3 та №4 житлового будинку №33 по вул. ХХ Партзїзду в смт Тростянець являється обєктом права спільної власності власників зазначених квартир, тобто їх спільним майном та передається у власність безоплатно і приватизації не підлягає, а при здійсненні 23.10.1991 року продажу квартири №4 у даному житловому будинку Тростянецьким ССТ було незаконно включено коридор спільного користування у договір купівлі - продажу, тому дійшов висновку, що договір купівлі - продажу квартири від 23.10.1991 року, слід визнати недійсним в частині відчуження коридору 4-1.

З такими висновками судова колегія не погоджується з огляду на наступне.

Згідно статті 41 Конституції України з якою кореспондуються норми статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Судом встановлено, що позивач успадкував після смерті його матері ОСОБА_8 двокімнатну квартиру №3 в буд. №33, що знаходиться в смт Тростянець Тростянецького району Вінницької області по вул. ХХ Партзїзду, загальною площею 40,8 кв. м., житловою площею 24,1 кв. м.

ОСОБА_8 вказана квартира належала на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі продажу квартири від 24.03.1993 року.

Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 23.10.1991 року, Тростянецьке ССТ продало, а ОСОБА_7 купила займану нею окрему квартиру №4 загальною площею 39,7 кв. м. в будинку №33, що належить Тростянецькому ССТ по вул. ХХ Партзїзду та складається із двох кімнат, житловою площею 26 кв. м., коридору 4-1 площею 5,8 кв. м., кухні 4-2, площею 7,9 кв. м., верандою «а», 1/4 частини сараю «Б», 1/4 частини погребу «б», що складає 1/4 частини ідеальної долі (а. с. 9-15).

Пізніше квартира №4 житлового будинку №33 по вул. ХХ Партзїзду в смт Тростянець Вінницької області на підставі свідоцтв про право власності від 22.04.1999 року належала ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по ? частини цієї квартири (а. с. 98).

На запит ОСОБА_5 головою правління Тростянецького ССТ ОСОБА_4 повідомлено, що копії договорів купівлі продажу квартир №3, №4 житлового будинку №33 по вул. ХХ Партзїзду за період 1992 1995 року відсутні. В книзі основних засобів ці квартири вказаного будинку не рахувались, документація за 1990 1995 роки не збереглась (а. с. 19-20).

Згідно відповіді Тростянецької селищної ради Вінницької області №02.17-230 від 04.07.2014 року чотириквартирний житловий будинок №33 по вул. ХХ Партзїзду в смт Тростянець до передачі його квартир в приватну власність належав Тростянецькому ССТ, вказаний будинок на балансі селищної ради не перебував, будь-яка документація стосовно його будівництва відсутня. При цьому було наголошено, що при продажі товариством квартири №4 вказаного будинку ОСОБА_7 спірний коридор на момент продажу вже був включений до складу квартири №4 (а. с. 21).

Дана відповідь була доповнена від 15.08.2014 року стосовно вимоги про надання інформації на основі яких законодавчих чи нормативно-правових актів було введено в технічний паспорт власника квартири №4 коридор спільного користування, зокрема договори купівлі-продажу квартир №3 та №4 в будинку №33 по вул. XX Партзїзду були укладені у відповідності до процедури, передбаченої Положенням про продаж громадянам у власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт, затвердженим постановою Ради міністрів УРСР і Укрпрофради від 19 травня 1989 року №142. При купівлі квартири №4 від 23.10.1991 р. до її складу крім інших приміщень входив коридор площею 5,8 м. кв., а при укладені договору купівлі-продажу квартири №3 від 24.03.1993 року його предметом були дві кімнати, кухня, сарай, погреб, коридор до предмету договору не входив. Як передбачено п. 18 Положення, ОСОБА_7 набула право власності на квартиру з моменту укладення договору, а тому мала право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю квартирою (а. с. 23).

Тростянецькою селищною радою (відповідь від 28.08.2014 року №300) констатовано той факт, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири №3, тобто станом на 24.03.1993 р. постанова Ради міністрів УРСР і Укрпрофради від 19 травня 1989 року №142 втратила чинність на підставі Постанови КМУ №572 від 08.10.1992 року «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Саме тому селищна рада повідомляла ОСОБА_5 про те, що у випадку порушення його майнових чи інших цивільних прав, при укладенні договорів купівлі-продажу квартир №3 та №4 в зазначеного будинку №33, то він має право на судовий захист.

Згідно акту від 28.05.2014 року комісії створеною Тростянецькою селищною радою, позивачу рекомендовано у випадку порушення його прав визначених Конституцією України та Законами України шляхом набуття приватної власності на колишній коридор третіми особами звернутись до суду. Крім цього з даного акту вбачається, що будинок №33 по вулиці ХХ Партзїзду в смт Тростянець являє собою одноповерхову цегляну будівлю з чотирма квартирами, забезпеченими чотирма виходами, три з яких облаштовані шляхом прибудови веранди. Також зазначено, що в технічній документації квартири №3 вказано такий перелік приміщень квартири: дві кімнати площею 24,1 м2, кухня 9,1 м2, веранда 7, 6 м2, спірний коридор в переліку відсутній (а. с. 16-18).

При цьому слід врахувати, що відповідно до примітки технічної характеристики квартири №3 загальна площа квартири з 24, 9 кв. м. змінена на 40.8 кв. м. за рахунок уточнення, в звязку з проведенням поточної інвентаризації, та включення веранди в загальну площу, яка на момент укладання договору купівлі-продажу квартири не була проведена (а. с. 8-11).

За змістом п. 6 ч. 3 ст. 295, ч. 2, ст. 303 та п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи, які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, і у такому випадку: коли додаткові докази, які витребовувалися раніше, з'явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Так, звертаючись з даною апеляційною скаргою ОСОБА_2 надано нові докази, а саме про те, що квартира №4 в будинку №33, розташована по вул. ХХ партзїзду в смт Тростянець Вінницької області була подарована їй ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 14.08.2003 року посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_9 (а. с. 214).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 зареєструвала своє право на вказану квартиру 24.06.2015 року.

За приписами частини 3-ї статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За обставин встановлених по справі, вимога позивача про визнання договору купівлі-продажу квартири №4 недійсним не є доведеною.

Зокрема, на момент укладення договору купівлі-продажу квартири №4. постанова Ради міністрів УРСР і Укрпрофради від 19 травня 1989 року №142 була чинною, обґрунтування вимог позовної заяви щодо порушення його прав щодо правил користування та розпорядження спільною сумісною власністю, а саме коридором позначеним на плані 4-1 житлового будинку №33 по вул. ХХ Партзїзду у смт Тростянець є безпідставною. Оскільки позивачем не доведено того факту, що вказаний коридор був спільною сумісною власністю квартир №3 та №4 зазначеного вище будинку. Крім того, матеріалами справи підтверджується, що до квартири №3 є вхід через прибудовану веранду, що вказує на те, що коридор на частину якого претендує ОСОБА_5 не є єдиним способом потрапляння до його квартири.

Також суд бере до уваги ту обставину, що до успадкування ОСОБА_5 квартири №3 його мати ОСОБА_8, яка купила цю квартиру у 1993 році не претендувала на коридор у квартирі №4.

За наведених обставин суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, як наслідок дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, а тому рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 31.03.2015 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 31.03.2015 року, ухвалене за позовом ОСОБА_5 до Тростянецького сільськогосподарського споживчого товариства, ОСОБА_6 про визнання договору купівліпродажу частково недійсним, визнання права спільної власності скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_5 до Тростянецького сільськогосподарського споживчого товариства, ОСОБА_6 про визнання договору купівліпродажу частково недійсним, визнання права спільної власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий-суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: