Справа № 202/6506/16-ц
Провадження № 2/0202/3071/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 листопада 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Нікольської К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка у жовтні 2016 року звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивачка в позовній заяві посилалася на те, що 28 жовтня 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2. 11 травня 2012 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу вони з відповідачем проживали у цивільному шлюбі і мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та перебуває на утриманні її матері, у якої є неповнолітній син. Зазначила, що відповідач ухиляється від обовязку, покладеного на нього у відповідності ст. 180 Сімейного кодексу України, утримувати свою дитину.

Просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття, та стягнути на її користь додатково 4036 грн. 00 коп. для відшкодування витрат на лікування дитини

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме: у частині стягнення аліментів з нього у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на утримання малолітнього сина ОСОБА_3. З приводу стягнення витрат лікування дитини у розмірі 4036 грн. 00 коп. заперечував.

Суд, заслухавши позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 28 жовтня 2011 року в Амур-Нижньодніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1076. Згідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 11 травня 2012 року, актовий запис №60. Після розірвання шлюбу сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного життя мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 4), який проживає з позивачкою та знаходиться на утриманні її матері.

Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Дитина потребує значних витрат на харчування, одяг, медичне обслуговування тощо, позивачка самостійно не в змозі їх забезпечити, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати стан здоров'я дитини, матеріальний стан позивача та відповідача. Суд приймає до уваги ту обставину, що відповідач офіційно працевлаштований, інших дітей у відповідача немає, стягнень за виконавчими документами з нього не проводяться, тому вважає за доцільне визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви, а саме з 21 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Також, позивачка в своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача на її користь додатково 4036 грн. 00 коп. для відшкодування витрат на лікування дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз'яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Виходячи із вимог закону, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком обох батьків дитини незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (Ухвала ВС України №6-20278св09 від 16 грудня 2009 року).

Участь матері, батька у додаткових витратах на дитину не обов'язково має бути рівною. У разі спору частка кожного з батьків у цих витратах визначається судом з урахуванням обставин, які заслуговують на увагу.

У витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов'язковою.

Позивачкою заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування дитини в розмірі 4036 грн. 00 коп.

На обґрунтування своїх вимог позивачка надала суду рахунок-фактуру № СФ-0100792 від 26.09.2016, де зазначена сума витрат на медичне обстеження й аналізи, а також копії чеків на придбання ліків на загальну суму 2845 грн. 59 коп. Однак, дані витрати на лікування дитини, визначені позивачкою як додаткові, не підтверджені належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 статті 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на лікування дитини не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надані належні докази на підтвердження позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обовязковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Згідно зі ст.ст. 182, 183, 184, 188 Сімейного Кодексу України та керуючись ст.ст.3, 7, 11, 15, 30, 60, 81, 88, 212-215,367 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), працюючого, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІПН НОМЕР_2), що зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 жовтня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн.20 коп.

Рішення підлягає обовязковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П. Слюсар