Справа № 369/3201/16-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/5191/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 52 17.11.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді Сержанюка А.С., членів колегії суддів Журби С.О., Лівінського С.В., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення про визнання дій незаконними та стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення про визнання дій незаконними та стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення суд зазначив, що відповідач не мав та не має на даний час правових підстав для виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні їй відпустки у квітні 2015 року в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Крім цього, позивачкою не надано суду доказів в розумінні ст. 60 ЦПК України та не доведені факти, щодо позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Посилалась, при цьому, на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Суд, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, позивач з 20 лютого 2013 року працювала у Концерні РРТ, спочатку прийнята на посаду заступника начальника юридичного відділу, а з 29 листопада 2013 року її переведено на посаду директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці ( а.с. 143-151 ).

17 листопада 2014 року вона звільнена з роботи згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у звязку із скороченням чисельності та штату працівників відповідно до наказу Концерну РРТ №97/ок від 17 листопада 2014 року ( а.с. 119 ).

Рішенням Києво-Святошинського суду Київської області від 23 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2015 року, визнано незаконним та скасовано наказ Концерну РРТ №97/ок від 17 листопада 2014 року і, серед іншого, ОСОБА_2 поновлено мна роботі.

В решті позовних вимог відмовлено ( а.с. 120-142 ).

16 березня 2015 року ОСОБА_2 звернулась із заявою на ім'я генерального директора Концерну РРТ з проханням надати їй частину щорічної відпустки з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення згідно колдоговору з 14 квітня 2015 року на 14 календарних днів ( а.с. 153 ).

Наказом №61 Концерну РРТ від 30 березня 2015 року позивачу була надана відпустка з 14 квітня по 27 квітня 2015 року без надання матеріальної допомоги на оздоровлення ( а.с. 12, 154 ).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2015 року скасовано і справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції ( а.с. 207-214 ).

28 грудня 2015 року позивача звільнено із роботи на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України ( а.с. 11 ).

При цьому, рішенням Апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 липня 2016 року, рішення Києво-Святошинського суду Київської області від 23 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу у звязку зі звільненням відмовлено.

В решті рішення залишено без змін ( а.с. 143-151, 215-220 ).

Таким чином, як правильно встановлено місцевим судом, будь-яких правових підстав для виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні відпустки у квітні 2015 року немає, оскільки, як встановлено судом другої та третьої інстанції, ОСОБА_2 звільнена із роботи концерном у повній відповідності до вимог чинного трудового законодавства.

При цьому, відповідач будь-яких дій щодо невиплати зазначених позивачем грошових коштів не здійснював, а відтак - не порушив законних прав та інтересів ОСОБА_2 своєю бездіяльністю з цього приводу.

Відповідно, Концерн радіомовлення, радіозвязку та телебачення не може нести цивільно-правової відповідальності за заявленими позовними вимогами.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини, прийшов до висновку про безпідставність заявлених вимог і, з додержанням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 10, 18, 97 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 213-215 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення по справі.

При цьому, дав відповідну оцінку належних і допустимих доказів у справі згідно положень ст. 212 ЦПК України.

А тому, доводи ОСОБА_2 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 7, 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», ст.ст. 10, 11, 12, 13, 14, 18, 19, 97 Кодексу законів про працю України, ст. 2 Закону України «Про оплату праці», ст. 43 Конституції України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції, оскільки спростовуються дослідженими судом доказами по справі.

Інші доводи, викладені в апеляції, зокрема, про відсутність дисциплінарних стягнень за період роботи та наявність заохочень за сумлінну працю, фінансову можливість відповідача сплатити матеріальну допомогу, набрання законної сили рішенням суду першої інстанції 14 квітня 2015 року після першого перегляду судом апеляційної інстанції, обов'язковість сплати апелянту матеріальної допомоги, як частини заробітної плати, на переконання апеляційного суду, правового значення для правильного вирішення справи, у даному випадку, не мають та не спростовують висновки суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог і не є підставою для задоволення апеляційних вимог.

Окрім цього, беззаперечним доказом на спростування цих доводів є рішення Апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2016 року, яким підтверджено припинення трудових відносин сторін 17 листопада 2014 року, внаслідок чого виплата відповідачем зазначених у позові грошових сум на період надання ОСОБА_2 відпустки - 30 березня 2015 року не грунтується на положеннях Кодексу законів про працю України.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення про визнання дій незаконними та стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

ОСОБА_3