Ухвала

іменем україни

22 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Кадєтової О.В., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності у порядку спадкування за законом, стягнення грошової компенсації вартості частки у майні, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 18 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 12 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є власником ј частки житлового будинку АДРЕСА_1 та Ѕ частки земельної ділянки загальною площею 0,06 га, що розташована за тією ж адресою. ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину за законом належить ѕ частки вказаного житлового будинку та Ѕ частки вищезазначеної земельної ділянки. Крім того, після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на автомобіль НОМЕР_1, та автомобіль НОМЕР_2. Позивач зазначив, що ОСОБА_4 чинить йому перешкоди у користуванні автомобілями, у зв'язку із чим він не може оформити право власності на Ѕ частини зазначених автомобілів у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5

На підставі викладеного, з урахування уточнення позовних вимог, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 40 868 грн 50 коп. грошової компенсації ј частки житлового будинку АДРЕСА_1 та 13 683 грн грошової компенсації Ѕ частки земельної ділянки, розташованої за тією ж адресою; припинити його право власності на зазначене нерухоме майно; визнати за ОСОБА_4 право власності на ј частки вказаного житлового будинку та Ѕ частки земельної ділянки за вищевказаною адресою; визнати за ним у порядку спадкування за законом право власності на Ѕ частини автомобіля марки ВАЗ-21011, д.н.з НОМЕР_4, та Ѕ частини автомобіля НОМЕР_3.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 18 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 12 серпня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України, з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом, незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК Україникожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ в натурі частки із спільного майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Крім того, відповідно до приписів ст. 358 ЦК Україниправо спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Судом установлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 31 жовтня 2008 року № № 2478, 2480, належить ј частини житлового будинку з надвірними спорудами та Ѕ частини земельної ділянки загальною площею 0,06 га, які розташовані по АДРЕСА_1

Власником ѕ частини вказаного житлового будинку та Ѕ частини земельної ділянки є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 23 квітня 2008 року № 762 та свідоцтв про право власності на спадщину за законом від 23 квітня 2008 року № № 764, 766.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 10 червня 2014 року № 83/2013 виділ частки ОСОБА_3 у житловому будинку АДРЕСА_1 в натурі не вбачається можливим. Ринкова вартість вказаного будинковолодіння становить 163 474 грн, а земельної ділянки - 27 366 грн.

Під час розгляду справи відповідач не заперечувала проти виділу частки позивача у житловому будинку з відступом від її розміру, проте позивач, змінивши позовні вимоги про виділ частки у майні, остаточно просив і наполягав саме на стягненні грошової компенсації вартості належної йому частки у майні.

Відмовляючи у задоволенні вказаного позову в межах заявлених уточнених позовних вимог, суд першої інстанції, із висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому суд правильно врахував, що відповідач ОСОБА_4 є пенсіонеркою, особою похилого віку, отримує пенсію за віком у розмірі 1 490 грн, що підтверджується довідкою ПФУ у Бериславському районі Херсонської області, яка є єдиним засобом її існування, і вона позбавлена можливості сплатити позивачу компенсацію вартості його частки у майні через скрутне матеріальне становище, розмір компенсації для неї є достатньо значним і неможливим.

Відхиляючи апеляційну скаргу позивача і залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд правильно виходив із того, що при вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки у будинку, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаної спеціальної норми враховуються і загальні засади цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників, та дійшов обґрунтованого висновку, що реалізація такого права позивача порушить права відповідача, яка, як установив суд на підставі наявних у справі доказів, не має змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Отже судами правильно враховано необхідність дотримання розумного балансу інтересів обох співвласників, оскільки реалізація права одно із співвласників на отримання грошової компенсації вартості своєї частки не може ставити іншого співвласника у вкрай скрутне матеріальне становище та покладати на нього не виконуване грошове зобов'язання.

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване та справедливе рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213-215 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі позивача доводи про те, що висновок суду першої інстанції суперечить положенням ч. 2 ст. 364 ЦК України; що суд апеляційної інстанції формально послався на загальні засади цивільного судочинства (ст. 3 ЦК), у зв'язку із чим фактично безпідставно захистив інтереси лише відповідача та позбавив позивача спадкового майна та майнових прав, передбачених ст. 41 Конституції України, а також про порушення апеляційним судом вимог ст. 20 ЦПК України, не знайшли свого підтвердження під час перевірки матеріалів справи, крім того, вони не спростовують висновків судів по суті вирішеного спору в межах заявлених позовних вимог, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 18 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 12 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: О.В. Кадєтова

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак