Справа № 529/1038/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2016 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Гвоздика А. Є.

при секретарі Кривенко Р. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі гідності та ділової репутації, -

ВСТАНОВИВ:

Вказуючи на те, що 18. 08. 2016 року у приміщенні Диканської районної ради, під час проведення чергової одинадцятої сесії сьомого скликання Диканської районної ради, під час розгляду питань порядку денного, одним із яких - звіт про роботу Регіонального ландшафтного парку Диканський, доповідачем якого була директор Регіонального ландшафтного парку "Диканський" відповідач ОСОБА_2, яка в ході свого виступу без жодних на те підстав, без жодних доказів, у принизливій та образливій формі охарактеризувала роботу позивача на посаді єгеря. Саме відповідачем було зазначено, що позивач ОСОБА_1 вважає Троянівське водосховище своєю особистою власністю, і те що він на даному водосховищі може робити все що хоче, ОСОБА_1 не дотримується ніяких норм, ОСОБА_1 браконьєрствує як хоче. Позивач вважає, що дані відомості не відповідають дійсності і ганьблять його гідність та честь в очах територіальної громади села, та районної державної влади. Так, вказані безпідставні обвинувачення відповідача на думку позивача є заявленими публічно, на районній сесії депутатів, та містяться у надрукованому вигляді в протоколі засідання який оголошений шляхом його розміщення в інформаційному загальнодоступному джерелі, офіційному сайті Диканської районної ради. У зв'язку з чим позивач звернувся з позовом до суду та просить зобов'язати відповідача ОСОБА_2 публічно вибачитися перед ним та спростувати поширені відповідачем недостовірні відомості як неправдиві на черговій сесії Диканської районної ради, з подальшим стягненням з відповідача сплачених позивачем судових витрат по справі у вигляді судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити виходячи з пояснень даних ним у судовому засіданні та матеріалів, які є у справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов позивача не визнала та просила у його задоволенні відмовити при цьому пояснила, що вона працює на посаді директора ландшафтного парку "Диканський" і під час виступу на одинадцятій сесії Диканської районної ради сьомого скликання не мала ніякого умислу образити позивача, а лише висловила свою думку з приводу поведінки позивача ОСОБА_1І, бо на її думку факти того , що позивач може здійснювати незаконний вилов риби забороненими знаряддями лову Троянівському водосховищі, яке розташована на території ландшафтного парку "Диканський" є правдиві. При цьому будь-яких належних та допустимих доказів, які підтверджували ці факти суду не надала.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, та дослідивши наявні в справі докази, суд вважає, що позов є обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 18. 08. 2016 року у приміщенні Диканської районної ради, під час проведення чергової одинадцятої сесії сьомого скликання Диканської районної ради, під час розгляду питань порядку денного, одним із яких - звіт про роботу Регіонального ландшафтного парку Диканський, доповідачем якого була директор ландшафтного парку "Диканський" відповідач ОСОБА_2 С, яка в ході своєї доповіді без жодних на те підстав, без жодних доказів, у принизливій та образливій формі охарактеризувала роботу позивача ОСОБА_1 на посаді єгеря. А саме відповідачем було зазначено, що позивач ОСОБА_1 Троянівське водосховище, що поблизу с. Трояни Диканського району вважає своєю особистою власністю, і те що позивач на даному водосховищі може робити все, що хоче, ОСОБА_1 не дотримується ніяких норм, позивач браконьєрствує як хоче.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу і на підставі доказів сторін та інших осіб, які участь у справі.

Стаття 3 Конституції України вказує на та, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно зі ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно зі ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і право вимагати будь-якої інформації, а також право вимагати відшкодування матеріального і морального збитку, заподіяного використовуванням і розповсюдженням такої недостовірної інформації. Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ст. 299 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За змістом указаної норми негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Згідно ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у рішеннях цього суду у справах «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року та «Українська прес-група проти України» від 29 березня 2005 року.

Цивільно -правовий захист честі, гідності та ділової репутації від певних висловлювань допустимий лише при дотриманні свободи думки і слова, вільного вираження своїх поглядів та переконань, закріплених в ст. 34 Конституції України, а необхідність обмежувати вираження думок є менш гострою стосовно публічних осіб. -правовий захист честі, гідності та ділової репутації від певних висловлювань допустимий лише при дотриманні свободи думки і слова, вільного вираження своїх поглядів та переконань, закріплених в ст. 34 Конституції України, а необхідність обмежувати вираження думок є менш гострою стосовно публічних осіб.

При цьому судом встановлено, що позивач працює єгерем Диканської громадської мисливської організації «Мисливець Диканщини», а відповідач директором Регіонального ландшафтного парку «Диканський». Тобто відповідач ОСОБА_2 займає керівну посаду, позивач ОСОБА_1 є службовою особою.

Відповідно до положення абз. 6 п. 3 рішення Конституційного Суду України у справах про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року № 8рп/2003, проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових осіб та службових осіб, межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян.

У пункті 15 постанови пленуму Верховного суду від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідність та честь фізичної особи, а також ділової репутації" надано роз"яснення про те, що під поширенням інформації слід розуміти:опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням телекомунікаційного зв"язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватися її поширенням.

Положеннями п.п. 3,17 вказаної постанови, роз'яснено, що при розгляді справ суди повинні з"ясувати чи чи поширені відомості, про про спростування яких пред"явлений позов, чи порочать вони честь гідність і ділову репутацію та чи відповідають дійсності.

При цьому, обов"язок довести відповідність розповсюдження відомостей покладається на відповідача, а на позивача,- обов"язок довести лише факт поширення відомостей, які його порочать, саме тією особою, до якої пред"явлено позов.

Як вбачається із протоколу 11 сесії районної ради 7-го скликання від 18. 08. 2016 року дійсно відповідач ОСОБА_2 під час відповіді на запитання депутатів допустила безпідставні вислови в бік позивача ОСОБА_1 звинувативши його в браконьєрстві не надавши при цьому будь-яких належних та допустимих доказів. Даного факту в суді не заперечувала і сама відповідач ОСОБА_2

На думку, суду вищевказані висловлювання відповідача , що позивач ОСОБА_1 браконьєрствує принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, так як позивач є службовою особою, бо працює старшим єгерем Диканської районної громадської організації "Товариство Мисливців Диканщини" в обов'язки якого входить саме слідкувати та поліпшувати середовище існування тварин, а даний вислів має виражений негативний характер для його діяльності.

Частинами третьою та четвертою статті 277 ЦК України передбачено, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Факт розповсюдження негативної інформації відповідачкою в адресу позивача підтверджується протоколом Одинадцятої сесії Диканської районної ради Полтавської області сьомого скликання. (а.с.№ 4-14) та копією аудіозапису (фонограми) пленарного засідання вказаної сесії ( а.с. № 53).

Позивачем ОСОБА_1 в суді доведено, що в результаті поширення Відповідачем недостовірної інформації щодо нього були порушені його особисті немайнові права, а саме честь, гідність, ділова репутація, які відповідно до ст. 3 Конституції, ст. 201 ЦК України охороняються цивільним законодавством і є найвищою соціальною цінністю.

Відповідачем ОСОБА_2 не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували обставини, що викладені у позові позивача.

Наданий відповідачем лист - інформація надісланий директором ТОВ "Чиста хвиля" та відеозапис з які на думку відповідача підтверджують факти незаконних дій на "Троянівському водосховищі" позивача ОСОБА_1 суд як належні докази до уваги не бере, бо під час проведення судового засідання вони не знайшли свого підтвердження іншими належними та допустимими доказами в їх сукупності.

Так як позивачем ОСОБА_1 під час подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп., тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтвердженні судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 9, 19, 34 Конституції України, ст. 277 ЦК України, «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" ст. ст. 3-4, 10 -11, 57- 61, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації задовольнити.

Зобов'язати директора Регіонального ландшафтного парку "Диканський" ОСОБА_2, 12. 08. ІНФОРМАЦІЯ_1, жительку смт. Диканька Полтавської області, вул. Мічуріна, 16, спростувати поширену нею недостовірну і негативну інформацію стосовно ОСОБА_1 на сесії Диканської районної ради Полтавської області та публічно вибачитися перед ОСОБА_1 на черговій сесії Диканської районної ради.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області на протязі десяти днів з дня його проголошення. Особи. які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: