АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7444/16 Справа № 185/3444/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Головін В. О. Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Демченко Е.Л., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Григор'євій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий союз", ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_8 про захист прав споживачів та відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2016 року позов ОСОБА_6 до ПАТ "Європейський страховий союз", ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_8 про захист прав споживачів та відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування майнової шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою 272285 грн. 48 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 франшизу в сумі 1000 грн. Стягнуто зі ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн. Стягнуто зі ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 вартість автотоварознавчого дослідження в сумі 1050 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 924 грн. 45 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 924 грн. 45 коп. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судовий збір в сумі 924 грн. 45 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися з апеляційними скаргами, просить скасувати рішення суду в частині: стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ОСОБА_6 відшукування майнової шкоди, франшизи та відмовити у задоволенні позову в цій частині, стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування майнової шкоди в розмірі 272285,48 грн.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або не правильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 вересня 2014 року о 08-00 год. водій ОСОБА_8, керуючи автомобілем ВАЗ-21063, державний номер НОМЕР_1, на мосту через річку Скалка по вул. Дніпровській м. Павлограда Дніпропетровської області, в районі перехрестя з вул. Дзержинського, при виникненні небезпеки для руху, здійснив екстрене гальмування, змінив напрямок руху, виїхав на зустрічну смугу і здійснив зіткнення з автомобілем Тойота, державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6 Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Водії ОСОБА_8 та ОСОБА_6, пасажир ОСОБА_10, 2009 року народження отримали тілесні ушкодження.

Згідно довідки №2114 від 22.09.2014 року Комунального закладу «Павлоградська міська лікарня №4» Дніпропетровської обласної ради: 02.09.2014 р. о 08-55 год. до приймального відділення каретою швидкої медичної допомоги був доставлений ОСОБА_8, 1985 р.н. При обстеженні на наявність алкоголю в крові тест на алкоголь ОСОБА_8 - позитивний.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2014 року по справі № 185/10495/14-п винною особою у даній дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_8 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на шість місяців.

В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_8 був пошкоджений автомобіль Тойота, державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6, у зв'язку з чим їй завдано матеріальної шкоди, розмір якої згідно Висновку № 001/16 експертного автотоварознавчого дослідження від 18.01.2016 року становить 321285.48 грн.

При розгляді справи встановлено, що власником автомобіля ВАЗ 21063, 1989 року випуску, колір - червоний, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту) серії НОМЕР_4, виданого Павлоградським МРЕВ ДАІ УМВС України у Дніпропетровській області 26.07.2006 року. За довіреністю (з правом передоручення), посвідченою 18.04.2013 року приватним нотаріусом Дорошенко Л.Г. ОСОБА_7 надав право на керування та інші, визначені цією довіреністю, права ОСОБА_5 та ОСОБА_4

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що у квітні 2013 року вони за 16000 грн. придбали у ОСОБА_7 вищезазначений автомобіль, але не переоформили його у зв'язку з нестачею грошових коштів.

Позивач, пред'являючи позовні вимоги до ОСОБА_7, виходить з того, що він є власником автомобіля.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7, суд першої інстанції зазначив, що така позиція є помилковою, оскільки, виходячи із загальних норм ст.1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України підстави для цивільної відповідальності ОСОБА_7 перед ОСОБА_6 лише через те, що він є власником автомобіля, відсутні.

За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі володіє автомобілем та з вини якої сталась ДТП.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 повідомили суду про те, що 02 вересня 2014 року близько 7-30 годин до них на квартиру прийшов знайомий ОСОБА_8 та попросив надати йому автомобіль для перевезення домашніх речей. Документи на право керування автомобілем вони у ОСОБА_8 не запитали, вважали що він має такі документи. Передали йому лише реєстраційне посвідчення та ключі від автомобіля. Хвилин через п'ятнадцять їм зателефонував ОСОБА_8 і повідомив, що скоїв дорожньо-транспортну пригоду.

Як встановлено під час розгляду справи із матеріалів кримінального провадження (протоколів допиту свідків ОСОБА_8, ОСОБА_5), показів матері ОСОБА_4 вони передали автомобіль в управління ОСОБА_8, який був у нетверезому стані (підтверджується довідкою №2114 від 22.09.2014 року Комунального закладу «Павлоградська міська лікарня №4» Дніпропетровської обласної ради та не перевірили у останнього наявність водійських прав, як підстав для керування автомобілем (що підтверджується довідкою за вих.№ /107 від 29.08.2014 року, виданою Павлоградським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, яка міститься в матеріалах кримінального провадження про те, що з 14.05.2014 року водійське посвідчення у ОСОБА_8 було викрадене невстановленою особою.

Суд прийшов до помилкового висновку, що своїми діями ОСОБА_5 та ОСОБА_4 сприяли настанню наслідків, які стались 02 вересня 2014 року о 08-00 год. на мосту через річку Скалка по вул. Дніпровській м. Павлограда у вигляді дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частинами 2, 5 ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відшкодування шкоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки), наявність та розмір понесених збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина особи, яка заподіяла шкоду.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди знайшли своє об'єктивне підтвердження.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитись в повній мірі не можливо. Так, відповідно до ст..1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Згідно із п.6 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8, керуючи автомобілем ВАЗ 21063, який належив ОСОБА_7, який за довіреністю (з правом передоручення) надав право керування та інші визначенні довіреністю права ОСОБА_5, ОСОБА_4, мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на зазначений транспортний засіб, а відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_4, підтвердили, що передали ОСОБА_8 автомобіль ВАЗ 21063 у користування разом із реєстраційними документами. Таким чином, відповідальність за матеріальну і моральну шкоду, спричинену під час ДТП, повинен нести ОСОБА_8, а не відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_4 Суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Виходячи із того, що у позовній заяві ОСОБА_6 просила стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 272285,48 грн. у відшкодування майнової шкоди, ОСОБА_5 1000 гривень франшизи, - у цій частині позовних вимог слід відмовити.

У частині стягнення із ОСОБА_8 матеріальної та моральної шкоди рішення суду не оскаржується, тому апеляційним судом не ревізується.

Керуючись ст. 303, 307, ч.1 ст. 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_4 матеріальної шкоди, стягнення з ОСОБА_5 франшизи в сумі 1000 грн., а також судового збору скасувати, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: