№639/5140/16-ц
№2/639/1800/16
28 листопада 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді Іванової І.В.
за участю секретаря Тущенко Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Жовтневий районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України про усунення перешкод у користуванні та розпорядження власністю шляхом виселення та зняття з реєстрації, суд -
2 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить ухвалити рішення згідно якого, усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні майном, а саме: квартирою № 85 по вул. Китаєнка, 5-в у м. Харкові шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших осіб, що мешкають разом з ними, з вищезазначеної квартири та визнати останніх такими, що втратили право користування зазначеною квартирою. Також просила стягнути з відповідачів судовий збір.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 грудня 2015 року між нею та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6, р. № 2885. Право власності за вказаним договором було зареєстровано за нею ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 182 ЦК України. Зазначений договір був укладений відповідно до заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 року по цивільній справі № 639/4770/15-ц, згідно якого ОСОБА_5 надано право реалізації квартири належної ОСОБА_2. Станом на час укладення договору купівлі-продажу в квартирі були зареєстровані та мешкають ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_8. Після укладення договору купівлі-продажу, а саме 23 грудня 2015 року, позивачем були направлені листи відповідачам з вимогами про виселення та зняття з реєстрації. Але на теперішній час відповідачі з належною позивачу квартири не виїхали та з реєстрації не знялись, також відповіді на вказані листи вона не отримала. Тому вона була вимушена звернутись до суду з даним позовом.
У судове засідання позивач та її представник ОСОБА_9 не зявилися. Представник позивача надала до суду заяву, згідно якої позов підтримала у повному обсязі та просила розглядати справу без їх участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися, про час та день розгляду справи сповіщалися належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення не надавали, у зв'язку з чим суд з урахуванням згоди представника позивача вирішив розглянути дану справу у заочному порядку, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причина неявки суду невідома.23.11.2016 року до Жовтневого районного суду м. Харкова від представника Департаменту реєстрації Харківської міської ради - ОСОБА_10, яка діє на підставі довіреності від 12.04.2016 року №389 надійшли пояснення. Відповідно до яких зазначила, що департамент реєстрації ХМР сторений та діє на підставі Положення про Департамент реєстрації ХМР, є самостійною юридичною особою, виконавчим органом ХМР.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позову та можливість його задоволення частково, виходячи з наступного.
За правилом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; та своїми правами щодо предмету спору розпоряджається на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Так, у судовому засіданні встановлено, що 22 грудня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі за № 2885 (а.с. 11-12).
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що на праві приватної власності ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_2. (а.с. 13)
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа Жовтневий районний відділ ГУ Деражавної міграційної служби україни в Харківській області про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації задоволено частково. Звернути стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно квартиру №85, що знаходиться в буд. 5-в по вул. Китаєнка у м. Харкові, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, в межах суми заборгованості за договором позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 03.02.2014 року, а саме 107120 грн., шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку, для чого надати право ОСОБА_5 укласти такий договір за ціною, яка встановлена на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, та на умовах визначених на власний розсуд і здійснити всі необхідні дії. (а.с.5-10)
Станом на час укладення договору купівлі-продажу від 22.12.2015 року в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані та мешкають ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
Згідно ст. ст. 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до п. 8 ч. 1ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання.
Відповідно до положення ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
З наведених обставин вбачається, що позивач ОСОБА_1 є новим власником житла, на час переходу до неї права власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени родини власника житла , які проживають разом з ним , мають право користуватися цим житлом відповідно до закону.
ОСОБА_2 з 22 грудня 2015 року втратив право власності на квартиру АДРЕСА_3 . Право користування квартирою є похідним від права власності.
Відповідно до правової позиції, яка висловлена ВСУ під час розгляду справи №6-158цс-14, право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути чи існувати лише за наявності права власності на будинок в особи. Членами сімї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів сімї.
23 грудня 2015 року позивачем були направлені листи відповідачам з вимогами про виселення та зняття з реєстрації. Але на теперішній час відповідачі з належною позивачу квартири не виїхали та з реєстрації не знялись.( а.с. 14-17)
Зважаючи на те, що відповідачі, не маючи на то законних підстав, продовжують користуватися спірною квартирою, в добровільному порядку звільнити займану ними спірну квартиру відмовляються, порушені права позивача як власника спірної квартири підлягають захисту шляхом виселення відповідачів з займаного ними жилого приміщення та визнання такими, що втратили право користування спірною квартирою.
Згідно п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою, 5) виселення.
За таких обставин, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням саме по собі є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.
На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 61, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК, ст.ст. 16, 317, 319, 331, 383, 346, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні та розпорядженні майном, а саме: квартирою № 85 по вул. Китаєнка, 5-в у м. Харкові шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших осіб, що мешкають разом з ними, з квартири АДРЕСА_1.
Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими , що втратили право користування квартирою №85 по вул. Китаєнка, 5-в в м. Харкові.
Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 183 грн. 73 коп. з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з моменту одержання його копії.

Суддя Іванова І.В.