АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7227/16 Справа № 201/649/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі Черкас Є.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору банківського вкладу припиненим і стягнення грошових коштів за договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання договору припиненим та стягнення грошових коштів.

Посилалася на те, що 14 травня 2012 року між нею та відповідачем у Сімферопольському відділенні укладений договір банківського вкладу, відповідно до якого вона внесла на депозит 25 000 грн строком на 6 місяців з нарахуванням 15 % річних на суму вкладу. ОСОБА_3 звернулась до відділення банку в Запорізькій області з вимогою повернути їй вклад та нараховані відсотки, однак відповідач відмовляється виконати умови договору, у звязку з чим позивачка просила визнати правовідносини за договором вкладу припиненими та стягнути з відповідача суму вкладу у розмірі 25000 грн. та нараховані відсотки

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_2, звернулась до суду із апеляційною скаргою, за якою просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вказаним вимогам рішення суду повністю не відповідає з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належним чином оформлений оригінал договору банківського вкладу та квитанції про внесення грошових коштів і вони позивачем (або його представником) не надавалися для дослідження під час судового засідання суду, а наданий не має печатки банку, зображення відбитку печатки на договорі копійоване, вони не свідчать про належне укладання договору депозитного вкладу, внесення коштів та ін.. Крім того, позивач не надав суду належних та допустимих доказів відкриття депозитного рахунку у відповідача, знаходження залишку спірних грошових сум на депозитному рахунку на час розгляду справи; не передбачено законом застосування стягнення передбачених законом 3% на відсотки по вкладах.

Також позивачем належним чином не доведено дотримання порядку звернення до банку із заявою про повернення грошових вкладів, оскільки виплата грошових коштів в цих випадках по депозитним вкладам не проводиться за заявою надісланою поштою чи представником. Для отримання коштів по вкладу клієнт зобов'язаний особисто звернутися до відділення банку із заявою про розірвання договору банківського вкладу та позивачем не було надано жодного доказу наявності залишків грошових коштів на банківському рахунку на момент його звернення до суду.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 травня 2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» у Сімферопольському відділенні укладений договір банківського вкладу № SAMDN4791, відповідно до якого ОСОБА_3 внесла 25000 грн строком на 6 місяців з нарахуванням 15 % річних на суму вкладу

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

На підтвердження внесення депозитних коштів позивачка надала копію квитанції, оригінал якої досліджувався в суді першої інстанції, при первісному розгляді цієї справи, з якої вбачається, що ОСОБА_3 внесла кошти в розмірі 25000 грн за договором № SAMDN4791. Вказана квитанція підписана касиром банку (а. с. 7). Тобто факт внесення коштів на депозитний рахунок є доведеним.

Крім того, встановлено, що позивач в період з 15 вересня 2012 року по 16 лютого 2014 року користувалася грошовими коштами, нарахованими відповідачем проценти за договором Вклад «Стандарт, 6 міс.», та знімала ці грошові кошти як у філії «Кримське РУ» так і за місцем свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується випискою по карті/рахунку №511722 за період: 01.01.2012-22.06.2015, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 81, 82).

У звязку з чим висновки суду першої інстанції про відсутність доказів укладення вказаного договору є безпідставними.

Відповідно до ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, здійснених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи позивач неодноразово зверталася до Банку із заявами про припинення договору та видачу грошових коштів за договором № SAMDN4791 (Вклад «Стандарт, 6 міс.») в сумі 25000 грн., проте відповідач на її заяви не відреагував та в порушення вимог ст. 1060 ЦК України грошові кошти позивачу не видав, а в подальшому взагалі відмовився їх повертати, у звязку з чим права позивачки були порушені.

На підстави викладеного колегія суддів вважає позовні вимоги в частині стягнення суми вкладу в розмірі 25000 грн. є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про визнання договору припиненим та стягнення процентів, колегія вважає необгрунтованими, з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 1058 та ч.1 ст.1075 ЦК України договір банківського вкладу розривається за заявою клієнта у будь-який час, а п.11 договору № SAMDN4791 (Вклад «Стандарт, 6 міс.») дія договору закінчується з виплатою Клієнту в Банку всієї суми вкладу з процентами, а тому припинення договору автоматично відбудеться з виплатой суми.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав, а ч 6 ст. 1061 ЦК встановлено, що проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.

У відповідності до п. 2.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ N 516 від 03.12.2003 року, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму, що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладнику цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором. Згідно з п. 1.7 Положення проценти на вклад (депозит) нараховуються від дня, наступного за днем надходження до банку грошових коштів, до дня, який передує поверненню грошових коштів, якщо інше не передбачено договором. Пунктом 3.3 вказаного Положення також передбачається, що банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником та банком.

Як вбачається з матеріалів справи договір № SAMDN4791 (Вклад «Стандарт, 6 міс.») був укладений 14 травня 2012 року та діяв до 14 листопада 2012 року та відповідно продовжувався неодноразово на такий самий строк, а відповідно до п. 6 вказаного Договору при продовженні сроку вкладу розрахунок процентів на кожний новий строк вкладу здійснюється по процентній ставці, яка діяла в Банку для продовжуваних депозитних вкладів вказаної назви та строку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод до даного договору.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів такої процентоної ставки, яка діяла в ПАТ КБ «ПриватБанк» по таким договорам, а також сторони, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, таких доказів суду не надали.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ці позовні вимоги є необгрунтованими, у звязку з чим судова колегія вважає, що в задоволенні цих вимог необхідно відмовити.

Таким чином, враховуючи те, що суд не взяв до уваги встановлені обставини, а висновки суду суперечить матеріалам справи, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які були понесені позивачем при розгляді цієї справи, в сумі 1311 грн. 33 коп.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303,307,309, 313-317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) суму вкладу за договором № SAMDN4791 (вклад «Стандарт» 6 мес») від 14 травня 2012 року в розмірі 25 000 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) судовий збір в сумі 1311 грн. 33 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Ж.І. Максюта

ОСОБА_4