РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10722/15-ц

пр. № 2/759/359/16

01 грудня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Кириленко Т.В.

при секретарі Слипець Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить в рахунок погашення заборгованості в розмірі 3 926 906грн. 33коп., з яких: тіло кредиту - 3 381 248грн. 67коп., відсотки - 473 458грн. 62коп., пеня - 72 199грн. 04коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - нежиле приміщення № 4-магазин загальною площею 90,70 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на нього, посилаючись на те, що 11.07.2007р. року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 49.35/323/07-НВС, згідно якого ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 198 000 доларів США зі сплатою 11,00% строком до 11.07.2025року.

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 11.07.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір № 33/323/1323/07-НВС від 11.07.2007р., за умовами якого остання передала в іпотеку нерухоме майно - нежиле приміщення № 4-магазин загальною площею 90,70кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

За договором купівлі-продажу прав вимоги від 20.05.2013р. позивачем куплені права вимоги за кредитами, в тому числі і за договором, укладеним з ОСОБА_1

Оскільки позичальник допустив порушення виконання умов кредитного договору та утворилась заборгованість в розмірі 3 926 906грн. 33коп., позивач просить у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на нього.

Відповідачка проти позову заперечує, посилаючись на те, що заборгованість виникла не з її вини, а у зв'язку з неповідомленням її про зміну кредитора у зобов'язання, а також не відкриттям ПАТ «Дельта-Банк» особового рахунку, що унеможливило погашення кредиту та стало підставою для виникнення заборгованості.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 11.07.2007р. року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 49.35/323/07-НВС, згідно якого ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 198 000 доларів США зі сплатою 11,00% строком до 11.07.2025року /ас 6-15/.

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 11.07.2007року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, за умовами якого остання передала в іпотеку нерухоме майно - нежиле приміщення № 4-магазин загальною площею 90,70 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 /ас 26-35/.

За договором купівлі-продажу прав вимоги від 20.05.2013р. позивачем куплені права вимоги за кредитами, в тому числі і за договором, укладеним з ОСОБА_1 /ас 44-50/.

Згідно пояснень представника позивача та матеріалів справи, внаслідок неналежного виконання зобов?язань за кредитним договором у відповідачки станом на 18.05.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 3 926 906,33грн., яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 3 381 248,67грн., заборгованості по відсотках в розмірі 473 458грн. 62коп., заборгованості по пені в розмірі 72 199грн. 04коп.

Відповідно до п. 4.2 Іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадках порушення Іпотекодавцем умов Договорів, або умов цього Договору.

Згідно п. 4.3 Іпотечного договору при настанні випадків, передбачених п. 4.2. цього договору, Іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає Іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки і якщо протягом цього строку зобов'язання, забезпечені іпотекою, не будуть виконані, Іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів:

-набуває право власності на майно;

-від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог;

-дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначених Іпотекодержателем або погоджених з ним, від свого (іпотекодавця) імені, за умови, що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог Іпотекодержателя.

Перебіг тридцятиденного строку починається з наступного дня, після календарної дати відправлення Іпотекодержателем повідомлення про свій намір укласти договір купівлі-продажу майна, за місцезнаходженням Іподекодавця, зазначеним у цьому Договорі.

Ціна договору купівлі-продажу Майна визначається за згодою сторін, але в будь-якому разі не менше суми, зазначеної в п. 1.4. даного Договору. У разі недосягнення згоди щодо ціни договору купівлі-продажу Майна, така ціна визначається на підставі проведеної незалежної експертної оцінки суб'єктом оціночної діяльності, визначеного Іпотекодержателем самостійно та зазначеної в звіті про оцінку майна, що складається у відповідності з Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12 липня 2001року № 2658-Ш на рівні не нижче звичайної. В разі зниження вартості Майна Іпотекодержатель вправі здійснити переоцінку вартості Майна шляхом проведення додаткової незалежної експертної оцінки.

Умови цього пункту мають силу договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині першій статті 36 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку"; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки повинно відбуватися в позасудовому порядку, на підставі погодженого застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо іпотекодавець не визнає чи оспорює факт набуття права власності іпотекодержателем в позасудовому порядку, таке право може стати предметом судового захисту.

В той же час, звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі судового рішення, як це передбачено укладеним між сторонами договором, відбувається в порядку, визначеному ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

За правилами даної статті, звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду не передбачає визнання права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем, а забезпечує можливість останнього задовольнити свої вимоги за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки певним шляхом.

Таким чином, аналізуючи норми статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. 392 ЦК України, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений позивачем - шляхом визнання права власності на предмет іпотеки можливий лише у позасудовому порядку, а тому законних підстав для задоволення позову немає.

В силу вимог закону позивач не позбавлений можливості на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування інших, встановлених Законом України «Про іпотеку», способів звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 157, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 16, 328, 335, 376, 392 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом 10 днів.

Суддя