Провадження № 22ц/790/6231/16 Головуючий 1-ї інстанції - Уханьова І.С.
Справа № 617/11/15-ц Доповідач - Бровченко І.О.
Категорія - право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Бровченко І.О.,

суддів колегії -Карімової Л.В., Бурлака Л.В.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 25 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на ? частину житлового будинку, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на ? частину житлового будинку.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що в січні 2010 року він познайомився з ОСОБА_4, а з літа 2010 року почав проживати з нею однією сім'єю. Він піклувався про дочку ОСОБА_4 - ОСОБА_5, 2000 року народження, купував для неї іграшки, солодощі, придбав для дитини велосипед. Зазначив, що він допомагав ремонтувати будинок, де жила мати відповідача по АДРЕСА_1. З ОСОБА_4 вели спільне господарство. За обоюдною згодою з відповідачем вони за спільні кошти 29 квітня 2011 року придбали у власність житловий будинок по АДРЕСА_1 Договір купівлі-продажу в інтересах сім'ї було укладено з відповідачем по справі, ОСОБА_4 та право власності на житловий будинок зареєстрували за нею. ОСОБА_3 за власні кошти займався ремонтом вищевказаного будинку, були придбані меблі, побутова техніка. Восени 2014 року їх стосунки погіршилися і 28 листопада 2014 року ОСОБА_4 звернулася до Вовчанського районного суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення та зняття його з реєстрації з будинку АДРЕСА_1

У зв'язку з вищевикладеним, ОСОБА_3 вимушений був звернутися до суду з позовом про встановлення факту проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю та про визнання права власності на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1

Рішенням Вовчанського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2016 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на ? частину житлового будинку відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати на ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. В обгрунтування доводів скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що згідно договору купівлі-продажу від 29 квітня 2011 року ОСОБА_4 купила, а ОСОБА_6 продав жилий будинок № АДРЕСА_1

У вказаному житловому будинку ОСОБА_3 зареєстрований з 30 серпня 2014 року, що підтверджується будинковою книгою на будинок АДРЕСА_1

В період з 14 лютого 2011 року по 14 лютого 2011 року ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7

З 30 листопада 1996 року по 06 грудня 2010 року ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8

З довідки виконавчого комітету Вовчанської міської ради від 04 лютого 2015 року вбачається, що в період з 10 серпня 2007 року по 09 листопада 2011 року ОСОБА_4 проживала за адресою: АДРЕСА_1. Разом з нею проживали: донька - ОСОБА_5 та мати - ОСОБА_9

12 жовтня 2010 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_6 аванс у розмірі 2000 доларів США на придбання житлового будинку АДРЕСА_1

Матеріали справи містять копії товарних чеків підтверджуючих придбання в період з 07 квітня 2011 року по 16 квітня 2014 року будівельних матеріалів, меблі, побутової техніки, сантехнічного та газового обладнання.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано суду належних та обґрунтованих доказів того, що позивач придбав меблі та побутову техніку саме у будинок по вул. Жовтнева, 42 в м. Вовчанськ, Харківської області, який належить ОСОБА_4 Також, позивачем не доведено, що будинок придбаний за період їх сумісного проживання та проведення ремонтних робіт у будинку здійснювався за рахунок позивача.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно визначився з характером правовідносин сторін, що виникли між сторонами, надав їм правову оцінку, законно та обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до роз'яснень, наведених в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК , що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим, суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази ведення сторонами спільного господарства, побуту та бюджету, придбання майна за спільні кошти.

Оскільки встановлення факту спільного проживання позивачу необхідне для визнання спільною сумісною власністю саме житлового будинку, а ці вимоги позивачем у силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України не доведені, суд правильно відмовив у задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не взяв до уваги показів свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, висновків суду не спростовують. При допиті зазначених свідків не було встановлено факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету.

Свідок ОСОБА_15 показала, що про проживання однією сім'єю сторін по справі їй стало відомо зі слів позивача. При укладанні договору купівлі-продажу спірного житлового будинку факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не встановлювався.

Свідок ОСОБА_10 показав, що вважав, що сторони спільно проживають. Відповідача ОСОБА_4 зустрічав у її матері. За чиї кошти були замінені вікна у житловому будинку АДРЕСА_1 йому не відомо.

Допитаний свідок ОСОБА_11 підтвердив, що у будинку по АДРЕСА_1 він не був, за чиї кошти здійснювався ремонт йому не відомо.

Свідок ОСОБА_13 повідомив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зустрічались.

Визнання відповідачем ОСОБА_4 дружніх стосунків з позивачем не є підставою для визнання факту спільного проживання однією сім'єю та права власності на ? частину спірного майна.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачка посилалась на те, що спільний бюджет та побут з позивачем вона не вела, будь-які докази цього відсутні, а тому підстав для визнання майна спільною сумісною власністю немає.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при допиті свідків не було встановлено ведення спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання у вказаний період майна в інтересах сім'ї та за спільні кошти.

Твердження позивача, що сторони по справі проживали однією сім'єю з червня 2010 року належними та допустимими доказами не підтверджено. Крім того, судова колегія враховує, що ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі до 14 лютого 2011 року, а ОСОБА_3 до 06 грудня 2010 року.

Посилання ОСОБА_3, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги копії товарних чеків щодо придбання будівельних матеріалів та побутової техніки, не є підставою для зміни чи скасування рішення суду. З матеріалів справи не вбачається, що побутова техніка та будівельні матеріали були придбані в інтересах сім'ї та були придбані у спірний житловий будинок.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 25 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: