Справа № 569/8523/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Харечко С.П.

при секретарі Глотова П.В.

з участю: позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог вказав, що 16 липня 2015 року о 09 годині 05 хвилин на вул. Курчатова, 3 в м. Рівне ОСОБА_4 керуючи автомобілем ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, не вибравши безпечної швидкості, не врахувавши дорожньої обстановки, здійснив зіткнення з автомобілем «HYUNDAI Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_2, під його керуванням. Унаслідок зіткнення транспортний засіб зазнав значних механічних пошкоджень. Постановою Рівненського міського суду від 30 липня 2015 року у справі №569/10327/15-п ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340 гривень. Хоча цивільно-правова відповідальність відповідача і була застрахована, але своїм листом страхова компанія відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування.

В судовому засіданні позивач та представник позивача, позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, його представника і представника відповідача, всебічно дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

У судовому засіданні під час судового розгляду було встановлено, що 16 липня 2015 року о 09 годині 05 хвилин на вул. Курчатова, 3 в м.Рівне ОСОБА_4 керуючи автомобілем ЗАЗ,реєстраційний номер НОМЕР_1, не вибравши безпечної швидкості, не врахувавши дорожньої обстановки, здійснив зіткнення з автомобілем «HYUNDAI Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача. Унаслідок зіткнення транспортний засіб зазнав значних механічних пошкоджень.

Постановою Рівненського міського суду від 30 липня 2015 року у справі №569/10327/15-п ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340 гривень.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», позивач звернувся до останнього із заявою про виплату йому страхового відшкодування за наслідками ДПТ.

Листом №1269-15 від 03.09.2015 року позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у звязку з тим, що у постанові Рівненського міського суду Рівненської області від 30.07.2015 року не міститься інформації щодо забезпеченого транспортного засобу ЗАЗ.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Факт дорожньотранспортної пригоди підтверджується довідкою Державтоінспекції ВДАЇ м. Рівне.

На підтвердження вартості матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля ОСОБА_1 надав звіт №260П про оцінку автомобіля від 09 жовтня 2015 року, за яким вартість матеріальної шкоди складає 36211 грн. 61 коп.

Відповідачем не спростовано висновки, наведені у звіті №260П про оцінку автомобіля від 09 жовтня 2015 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність , пов'язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи , яка цю діяльність здійснює, та інших осіб; шкода , завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі / право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо / володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона доведе ,що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди » встановлено , що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності , повного господарського відання, оперативного управління .

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників (ст. 3 цього Закону).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

За правилами ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав , які можуть полягати у душевних стражданнях яких особа зазнала у зв'язку з знищенням чи пошкодженням її майна

Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд у відповідності з вимогами статті 23 ЦК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» враховує характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, а тому позивачу ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода, яка полягає у психологічному стресі, а також у тому, що він був позбавлений автомобіля, який є для нього єдиним засобом пересування, що призвело до істотних змін у його житті і вимагало додаткових зусиль для організації життя. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає відшкодування моральної шкоди в розмірі 8000,00 грн. не підлягає до задоволення, а вважає за доцільне стягнути з відповідача 500 гривень моральної шкоди.

Суд , заслухавши показання позивача, представника позивача та представника відповідача, розглянувши матеріали справи , дослідивши письмові докази , приходить до висновку , що позов слід задовольнити частково.

Зважаючи на викладене, враховуючи Постанову Верховного Суду України від 20 січня 2016 року по справі №6-2808цс15 суд вважає, що відповідач зобов'язаний виплатити позивачу матеріальні збитки у розмірі 36 911,61 грн.

Задовольняючи позов суд мотивує свій висновок наступними обставинами , а саме : відповідач керував транспортним засобом автомобілем , який є джерелом підвищеної небезпеки , на законних підставах , та визнаний судом винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди внаслідок зіткнення з автомобілем позивача , чим заподіяв матеріальної шкоди ( збитків ) та моральної шкоди позивачу , на час розгляду справи в суді відповідач шкоди позивачу не відшкодував . Дані обставини стверджуються рішенням Рівненського міського суду справі № 569/10327/15-п, зокрема постановою суду про визнання винним відповідача по ст. 124 КУпАП .

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись вимогами: ст. 23 , ч. 1 , 2 ст. 1166 , ч. 1 , 2 , 5 ст. 1187 ЦК України ; ст.ст. 10,11,60,88, 110 , 212-215,218 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі: - 36211.96 грн. вартість відновлюваного ремонту автомобіля; 700.00 грн. вартість послуг з оцінки автомобіля; 500.00 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 1102 .42 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Харечко С.П.