Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом Держаного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України» до ОСОБА_7 про стягнення коштів за навчання, за касаційною скаргою Держаного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України» на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 березня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року Державний вищий навчальний заклад «Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України» (далі - Тернопільський державний медичний університет) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення коштів, витрачених на її навчання у розмірі 53 871,85 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 липня 2003 року відповідача ОСОБА_7 було зараховано на бюджетну форму навчання до Медичного інституту Сумського державного університету, та за її клопотанням 29 вересня 2005 року було переведено до Тернопільського державного медичного університету. Згідно з протоколом засідання комісії з персонального розподілу спеціалістів, які закінчують Тернопільський державний медичний університет в червні 2009 року від 18 грудня 2008 року, ОСОБА_7 була направлена на роботу у психіатричну лікарню Волинського управління охорони здоров'я на посаду лікаря-психіатра. Посилаючись на те, що повідомлення про направлення на роботу ОСОБА_7 позивачеві не надійшло, що свідчить про невиконання нею взятих на себе зобов'язань, про причини їх невиконання не повідомила, позивач просив стягнути з відповідача витрачені державою кошти на її навчання в сумі 53 871,85 грн, з яких фактичні видатки на навчання 41 869,10 грн та 12 002,75 грн стипендія, виплачена відповідно до Порядку призначення і виплати стипендій особам, які навчаються у навчальних закладах за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року, у задоволенні позову Тернопільського державного медичного університету відмовлено.

У касаційній скарзі Тернопільський державний медичний університет просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 22 липня 2003 року була зарахована студентом 1 курсу бюджетної форми навчання медичного факультету Сумського державного університету (а.с. 5-7).

Відповідно до наказу Тернопільського державного медичного університету №179-Д від 29 вересня 2005 року ОСОБА_7 зараховано студенткою 3 курсу 14 групи (V семестр) 2005/2006 навчального року у зв'язку з переведенням із Сумського державного університету на державну форму навчання, при умові ліквідації академічної різниці до кінця семестру (а.с. 10).

Згідно з протоколом засідання комісії з персонального розподілу спеціалістів, які закінчують Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського в червні 2009 року (XXXXVII випуск) ОСОБА_7 направлено на роботу у Волинську обласну психіатричну лікарню № 2 на посаду лікаря-психіатра (а.с.12-15).

Листом департаменту кадрової політики, освіти і науки Міністерства охорони здоров'я України (а.с. 81) дозволено ОСОБА_7 зміну місця призначення на роботу з посади лікаря-психіатра Волинської обласної психіатричної лікарні № 2 на посаду лікаря-анестизіолога Ківерцівської центральної районної лікарні Волинської області.

Відповідно до наказу управління охорони здоров'я Волинської обласної державної адміністрації № 360-ОС від 27 липня 2011 року ОСОБА_7 з 01 серпня 2011 року направлено для працевлаштування на посаду лікаря-анестезіолога Ківерцівської центральної районної лікарні (а.с. 54).

Зі змісту листа управління охорони здоров'я Волинської обласної державної адміністрації № 593/15/2.15 від 04 березня 2015 року (а.с. 75, 80), вбачається, що підставою для видачі наказу управління охорони здоров'я від 27 липня 2011 року (а.с. 54) слугував лист Міністерства охорони здоров'я України (а.с. 76, 81).

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_7, остання 01 серпня 2009 року, після закінчення навчання у Тернопільському державному медичному університеті, прийнята лікарем інтерном по спеціальності анестезіологія у відділення анестезіології та інтенсивної терапії Волинської обласної клінічної лікарні, звідки 30 липня 2011 року була звільнена у зв'язку із закінченням інтернатури. 01 серпня 2011 року зарахована на посаду лікаря-анестезіолога у Ківерцівську ЦРЛ, звідки 10 квітня 2013 року була звільнена на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 52-53).

Згідно з розрахунком Тернопільського державного медичного університету вартість фактичних затрат на навчання студента медичного факультету за державним замовленням становить 41 869,10 грн.

Крім того, згідно з довідкою про доходи за період навчання ОСОБА_7 отримала стипендію у розмірі 12 002,75 грн.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про вищу освіту», випускники вищих навчальних закладів вільні у виборі місця роботи. Випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Якщо випускник вищого навчального закладу навчався за кошти третьої особи, його працевлаштування здійснюється відповідно до укладеної між ними угоди.

Згідно з ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання встановлений також ст. 2 Указу Президента України № 77/96 від 23 січня 1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», відповідно до якого особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації відпрацювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

Пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 22 серпня 1996 року «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» (далі - Постанова № 992), у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 992 керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком № 1.

Пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України № 367 від 25 грудня 1997 року «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов'язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо випускник не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п.п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, відповідно до ст.ст. 212-215 ЦПК України, визначившись вірно з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для вирішення справи з урахуванням наданих сторонами доказів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що між сторонами не укладалась відповідна угода про підготовку фахівця із вищою освітою, що затверджена наказом МОЗ України № 367 від 25 грудня 1997 року «Про затвердження порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», яка дає підстави для відшкодування вартості навчання у разі відмови їхати за призначенням. Незважаючи на це, відповідач після закінчення навчального закладу була працевлаштована відповідно до направлення спочатку до Волинської обласної психіатричної лікарні № 2 (з 01 серпня 2009 року до 30 липня 2011 року), потім за погодженням з Департаментом кадрової політики, освіти і науки Міністерства охорони здоров'я України переведена до Ківерцівської центральної районної лікарні (з 01 серпня 2011 року), звідки була в подальшому звільнена (10 квітня 2013 року), що свідчить про відпрацювання останньою трьох років після закінчення навчального закладу.

Посилання позивача на те, що до нього не надійшло повідомлення про прибуття відповідача до місця призначення, що свідчить про невиконання нею своїх обов'язків перед державою, не має правового значення для даного спору, оскільки законодавець обов'язок повернення повідомлення до направлення на роботу (додаток № 3 до Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням) на випускника не покладає.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Держаного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України» відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 березня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук