Справа № 581/259/16-ц
Провадження № 2/581/114/16
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2016 року Липоводолинський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Сізова Д.В.,

з участю секретаря - Самілик Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Колядинець», третя особа: відділ Держгеокадастру у Липоводолинському районі Сумської області,

про розірвання договору оренди земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

08 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що йому належить земельна ділянка, площею 3,314 га, розташована на території Колядинецької сільської ради Липоводолинського району.

Дана земельна ділянка була передана ним в оренду відповідачу шляхом укладення договору оренди землі від 15 січня 2007 року, на строк 15 років, який 27 квітня 2007 року був зареєстрований у Липоводолинському районному відділенні Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» за № 52.

Вказує, що СВК «Колядинець» протягом усього періоду дії договору систематично порушує його умови, зокрема:

у 2008 та 2009 роках кооператив не збільшував розмір орендної плати до 3%, як того вимагає п.13 договору оренди землі та Указ Президента України від 19 серпня 2008 року №725/2008;

оскільки орендна плата не підвищувалася, тому не проводилася індексація орендної плати, що є грубим порушенням п.10 договору та Закону України «Про оренду землі»;

орендна плата виплачується не у повному обсязі;

кожного року відповідач із нарахованої орендної плати відраховував податок з доходу фізичних осіб, але до державного бюджету його не сплачував (лише за 2014 рік є дані про нарахування орендної плати та сплату суми податку), що є порушенням п.11 договору;

передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлялися без відповідних актів та по невідомій ціні, а тому невідомо чи у повному обсязі відбувався розрахунок за оренду землі, як того вимагає п.12 договору.

У звязку з викладеним, просить розірвати укладений між ОСОБА_1 та СВК «Колядинець» договір оренди земельної ділянки від 15 січня 2007 року, який 27 квітня 2007 року зареєстрований Липоводолинським районним відділенням Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» за реєстровими №52.

В останнє судове засідання сторони, третя особа, їх представники не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява, у якій він не наводить поважних причин своєї, позивача та другого представника позивача відсутності для відкладення розгляду справи.

Зважаючи на відкладення передостаннього судового засідання, яке відбувалося 15 червня 2016 року, виключно для надання представнику ОСОБА_2 часу для ознайомлення з наданими відповідачем доказами, та закінченням передбаченого ст. 157 ЦПК України строку розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності вказаних осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2004 року ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку (серії СМ №2041619) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,314 га, що розташована на території Колядинецької сільської ради Липоводолинського району Сумської області.

15 січня 2007 року між СВК «Колядинець» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого, останній строком на 15 років надав в оренду належну йому земельну ділянку, площею 3,314 га, нормативна грошова оцінка становила 31709 грн. 57 коп.

27 квітня 2007 року вказаний договір був зареєстровані Липоводолинським районним відділенням Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за реєстровими №52.

Згідно з актами, 15 січня 2007 договірні сторони визначили межі вказаної земельної ділянки в натурі, а 27 квітня 2007 року відбулося приймання-передача земельної ділянки, що надавалася в оренду.

Відповідно до п.п. 1, 9, 10 зазначеного договору орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, орендна плата вноситься орендарем та розраховується в розмірі 1,5% від нормативної оцінки землі (яка на момент укладення договору становила 31709,57 грн.) та становить 475 грн. 65 коп. в рік, обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Пункти 11,12 вказаного договору передбачають, що орендна плата вноситься один раз на рік до 1 листопада поточного року, при проведенні розрахунку із суми що підлягає до сплати, утримується і перераховується до бюджету податок з доходу фізичних осіб; передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами.

Відповідно до п. 13 даного договору розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, і інших випадках передбачених законом.

У договорі також зазначено, що зміна умов договору оренди здійснюється в письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Із відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України від 15 лютого 2016 року вбачається нарахування та виплату ОСОБА_1 за 2014 рік орендної плати у розмірі 2069 грн. 27 коп. та сплату податку на доходи фізичних осіб від здачі майна в оренду в розмірі 310 грн. 39 коп.

Із довідки правління СВК «Колядинець» вбачається, що товариство нарахувало та виплатило ОСОБА_1 орендну плату у таких розмірах: у 2013 році - 2000 грн. (утримано податку 300 грн.), у 2014 році - 2069 грн. 27 коп. (утримано податку 310 грн. 39 коп.), у 2015 році - 4307 грн. 75 коп. (утримано податку 646 грн. 16 коп.).

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Згідно зі ст.21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Вирішуючи питання про розірвання договору оренди землі, необхідно враховувати, що специфіка земельної ділянки як обєкта цивільних прав дає змогу використовувати її тривалий час для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, проведення підприємницької та інших видів діяльності. Тому договірний характер правовідносин користування землею зумовлює такі важливі їх риси, як прогнозованість і сталість.

Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У відповідності до положень договору оренди, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Розірвання договору в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є - невиконання умов договору та ухилення орендаря від виплати орендної плати.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Щодо невідповідності розміру орендної плати положенням Указу Президента України від 19 серпня 2008 року N 725/2008, суд зазначає таке.

Розмір та умови оплати, вказані в договорі, не можуть суперечити діючому на час укладення договору законодавству. Договір між сторонами укладено 15 січня 2007 року - у період дії Указу Президента України від 02 лютого 2002 року №92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», яким був встановлений мінімальний розмір орендної плати у 1,5 %, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки.

Указом Президента України від 19 серпня 2008 року №725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» встановлено розмір орендної плати не менше 3 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки і є обовязковим з дня набрання Указом чинності. Проте текст Указу не містить посилань про розповсюдження його дії на договори, укладені до набрання ним чинності, а тому змінити розмір орендної плати можна лише за згодою сторін, що передбачає і договір.

Крім того, п. 13 укладеного Договору оренди вказує, що розмір орендної плати переглядається у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, умови договору не зобовязують сторони вносити зміни до договору, зокрема збільшувати чи зменшувати розмір орендної плати, а лише зобовязують за певних обставин переглянути умови договору. Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Проте, доказів предявлення таких вимог сторонами надано не було й матеріалами справи не встановлено.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні вказав, що не звертався письмово до відповідача з пропозицією внести зміни до умов оспорюваного договору оренди, зокрема і щодо підвищення орендної плати.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач за власним бажанням у період 2013-2015 років виплачував орендні плату у більшому ніж передбачено договором оренди розмірі, тому посилання позивача на не сплату орендної плати у повному обсязі є не обгрунтованими. Крім того, сторона позивача на неодноразові розяснення суду надати докази того, якою на їх думку повинен бути розмір такої плати з урахуванням індексації та вартості землі у різні роки, жодних відомостей та розрахунків не надала та про витребування доказів, які б дали змогу здійснити такий обрахунок, перед судом не клопотала.

Судом встановлено, що відповідач неодноразово розраховувся з позивачем сільськогосподарською продукцією, про що надані письмові докази. Та обставина, що процес передання-отримання у такій формі орендної плати не оформлявся відповідними актами, сама по собі не може вказувати на наявність підстав для розірвання договору оренди. Досліджуючи зазначене питання, суд також розяснював стороні позивача, що у разі непогодження із вартістю, по якій відпускалася продукція орендодавцю, необхідно надати суду докази ринкової її вартості у відповідний період часу, проте таких доказів суду надано не було. Тому, безпідставними є посилання на не повний розрахунок по орендній платі у звязку із завищеною вартістю такої продукції.

Із копії роздруківки з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених ОСОБА_1 доходів від 15 лютого 2016 року, вбачається відрахування відповідачем податку з доходу фізичних осіб лише за 2014 рік. За інші роки така інформація значиться відсутньою. У примітці до наведеного документу зазначено, що зазначена інформація потребує уточнення у джерел доходів.

Представник СВК «Колядинець» надав підписану головою кооперативу довідку від 09 червня 2016 року, з якої вбачається, що прибутковий податок на доходи фізичних осіб з нарахованої та виплаченої орендної плати за земельні паї були сплачені до бюджету загальними сумами: у 2013 році у розмірі 208050 грн., у 2014 році у розмірі 226843 грн. 88 коп., у 2015 році у розмірі 457825 грн. 73 коп., заборгованість по сплаті вказаного податку за кооперативом відсутня.

У судовому засідання суд розяснював представнику позивача ОСОБА_2 про необхідність підтвердження або спростування викладеної інфомації, шляхом витребування від фіскальних органів уточнюючих даних, проте жодних клопотань представником заявлено не було. За таких обставин, посилання позивача на порушення відповідачем п.11 договору оренди не доведені належними та допустими доказіами.

У звязку з викладеним, позивач, в супереч пложень ст. 60 ЦПК України, не довів наявність порушень відповідачем умов договору оренди земельної ділянки, які б стали підставою для розірвання договору, тому суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.10, 212-215, 223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд протягом 10 днів із дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д. В. Сізов