ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6075/14-ц
Провадження № 2/362/39/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.11.16 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Г.М. Лебідь-Гавенко
при секретарі А.В. Даниленко,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Василькові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: публічне акціонерне товариство комерційний банк «Актив-Банк» про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі,
У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила провести поділ житлового будинку № 10 по вул. Ворошилова, с. Барахти Васильківського району Київської області, виділити їй ? його частину в натурі, а саме: 1-1 коридор площею 7,0 кв. м., 1-2 житлова кімната площею 9,4 кв. м., 1-5 кладовка площею 7,0 кв. м., інші приміщення виділити відповідачу: 1-3 житлова кімната площею 13,9 кв. м., 1-4 кухня площею 8,5 кв. м. Надвірні споруди сарай Б площею 35,9 кв. м. Залишити в загальному користуванні колодязь питний. Розділити земельну ділянку, виділивши їй в натурі ? її частини з загальною площею 0,250 га в залежності від варіантів розподілу будинку.
Вказуючи на те, що згідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 3 квітня 2013 року за нею визнано право власності на ? частину житлового будинку та господарських споруд та будівель, розташованих по вул. Ворошилова, 10, с. Барахти Васильківського району Київської області та на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,25 га з цільовим призначення для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за вказаною адресою. Інша частина вищезазначеного будинку та земельної ділянки належить відповідачу. Будь-якої згоди письмової або усної про розподіл жилих приміщень, надвірних споруд між нею та відповідачем не укладалось. На даний час виникають суперечки між ними про порядок розподілу та користування будинком, земельною ділянкою, тому вона змушена була звернутися до суду з вказаним позовом.
Позивачка та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та виділити їй в натурі по першому варіанту вказаної в експертизі, а саме меншу частину будинку з відхиленням від часток зі сплатою відповідачем різницю від частки, проти винесення заочного рішення не заперечували.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи (а.с. 192), до суду не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив. Але, як вбачається з наданого заперечення просив у задоволенні позову відмовити, оскільки майно перебуває в іпотеці, він не хоче ділити спірний житловий будинок за варіантом вказаним позивачкою, оскільки він також хоче цю частину, зі сплатою йому різниці, сплатити позивачці різницю він не може, оскільки коштів в нього немає, він не працює отримую тільки пенсію (а.с.65-71).
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином (а.с.193).
Оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно із ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Відповідно до розяснень, викладених в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 03 квітня 2013 року №6-12цс13, якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).
У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.
Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 розяснено, що за відсутності згоди одного із подружжя присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України ) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової компенсації. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає у їх спільній частковій власності.
Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.
Враховуючи, що запропонований експертом варіант поділу спірного будинку передбачає зміну часток у праві власності сторін на будинок та компенсацію співвласникові, частка якого після поділу буде меншою за його ідеальну частку житлового будинку та господарських будівель, а також те, що сторони не дійшли згоди щодо поділу будинку відповідно до варіанту, запропонованого експертам, оскільки кожна із сторін бажає отримати у власність меншу частину з компенсацією, також з урахуванням того, що відповідач згоди на виплату цієї компенсації позивачці в судовому засіданні не надав, пояснив, що матеріальної можливості її виплатити не має,позивачка в позові не ставить питання про зміну часток, суд же, згідно ст. 11 ЦПК України, розглядає справу в межах заявлених вимог, крім того відсутнє попереднє внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, суд приходить до висновку щодо неможливості задоволення позовних вимог в частині виділу в натурі частки у спільній власності на домоволодіння, а тому залишає у їх спільній частковій власності, але це не позбавляє сторін звернутися до суду з позовом про встановлення порядку користування житловим будинком.
Що стосується виділення земельної ділянки в натурі, то, хоча варіантом, запропонованим експертом такий поділ без відхилення від часток власності сторін можливий, однак позивачка в своїх позовних вимогах просила здійснити поділ земельної ділянки в залежності від варіантів розподілу будинку, а, оскільки суд відмовляє у виділі в натурі її частки у будинку, то й позовна вимога щодо поділу земельної ділянки теж повинна бути залишена без задоволення.
Керуючись ст. 11, ч. 3 ст. 358, ст. 365 ЦК України, ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 209, 218 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: публічне акціонерне товариство комерційний банк «Актив-Банк», про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко