03.11.16 року Франківський районний суд м. Львова
в складі: головуючого-судді Лозинського Б.М.
при секретарі - Голайдо Т.О.
з участю представника позивача - ОСОБА_1
відповідача - ОСОБА_2
та представника відповідача - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова Міністерства Оборони України, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про захист права власності шляхом визнання неправомірними дій щодо приєднання до квартири АДРЕСА_1, підвальних приміщень XXVІІІ 22,1 кв.м.; 39.8 кв.м. суд
позивач звернулися в суд із позовною заявою до відповідачів - ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова Міністерства Оборони України, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про захист права власності шляхом визнання неправомірними дій щодо приєднання до квартири АДРЕСА_1, підвальних приміщень XXVІІІ 22,1 кв.м.; 39.8 кв.м. Свій позов мотивує тим, що позивач ОСОБА_4 є співвласником квартири АДРЕСА_2. Однак, коли влітку 2015 року позивач не зміг потрапити до підвального приміщення, оскільки двері були зачинені, дізнався, що згадане приміщення перебуває у приватній власності відповідача ОСОБА_2 Відтак, позивач вважає, що набуття права власності відповідачем на спірне підвальне приміщення XXVІІІ 22,1 кв.м.; 39.8 кв.м. є незаконним та суперечить чинному законодавству
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним у позові, а відтак просить позов задовольнити.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник позов заперечили та пояснив, що позовні вимоги є безпідставними та заявлені із пропуском позовної давності, а тому просять у задоволенні такого відмовити.
Позивач ОСОБА_4 та представники відповідачів КЕВ м.Львова МОУ, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» та РС ЛМУЮ в судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. На підставі ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Заслухавши думку представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити.
Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень».
Згідно із ч. 1 ст.182 Цивільного кодексу України право власності на інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до вимог ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації.
Частиною 1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це - офіційне визнання та підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 (загальною площею 56,3 кв.м.) на підставі договору купівлі-продажу від 27.11.1997 року.
В подальшому, 25.12.2007 року розпорядженням №5 КЕВ м.Львова МОУ, надано дозвіл на реконструкцію згаданої квартири із збільшенням площі за рахунок приєднання двох підвальних приміщень площами 22., кв.м. та 39.8 кв.м.
Крім того, в матеріалах позову наявне розпорядження №3258 від 12.04.2010 року КЕВ м. Львова МОУ про задоволення прохання наймача ОСОБА_2 про передачу в приватну власність комори в підвалі, площею 61,9 кв.м. та як наслідок, 19.07.2010 року останнім оформлено право власності на квартиру АДРЕСА_3, в тому числі на спірне підвальне приміщення, що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19.07.2010 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.07.2010 року.
Згідно із п. 5 ч. 1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі:
1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;
2) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;
3) свідоцтва про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;
4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;
5) рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.
Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Правова позиція щодо права власності на допоміжні приміщення та порядку його здійснення висловлена у рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 року № 4-рп/2004, згідно якого допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.
Зі змісту ст.10, ст.60 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно вимог ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
В судовому засіданні представник позивача не надав суду переконливих доказів та не довів того, що реєстрація права власності за відповідачем ОСОБА_2 порушує права та інтереси позивача. Оскільки в судовому засіданні не встановлено жодних порушень з боку відповідачів при здійсненні державної реєстрації прав за ОСОБА_2 на підвальне приміщення у встановленому законодавством порядку проведення такої реєстрації, а відповідно і порушення прав позивача, тому позовні вимоги про скасування правовстановлюючих документів за відповідачем ОСОБА_2 щодо права власності є такими, що не підлягають до задоволення.
Оскільки позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні підвальними приміщенням шляхом демонтажу дверей до комори в підвалі, що належить ОСОБА_2В є похідними від позовних вимог про визнання незаконними та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.07.2010 року
та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.07.2010 року, такі задоволенню також не підлягають.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із відмовою у задоволенні позову, сума сплаченого представником позивача судового збору розподілу не підлягає та покладається на останнього.
З наведених міркувань та керуючись ст. ст. 10, 60, 169, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд,-
у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова Міністерства Оборони України, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про захист права власності шляхом визнання неправомірними дій щодо приєднання до квартири АДРЕСА_1, підвальних приміщень XXVІІІ 22,1 кв.м.; 39.8 кв.м. відмовити.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення до Апеляційного суду Львівської області.
Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Франківського

районного суду м.Львова ОСОБА_5