Номер провадження: 22-ц/785/7273/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Артеменка І.А., Суворова В.О.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 «Про розірвання договору оренди, стягнення боргу, відшкодування моральної шкоди, та виселення», за апеляційною скаргою Субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

25.11.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, який у подальшому був уточнений, по якому просила розірвати договір оренди приміщення павільйону-кафе під № 18, що знаходиться в м. Одеса по пр-ту Свободи, 90, загальною площею 45,7 кв.м., укладений між Приватним малим підприємством «Посмішка» ( ПрМП «посмішка») та СПД-ФО ОСОБА_3 02.01.2003 року; виселити відповідача з вказаного приміщення та стягнути з відповідача заборгованості у розмірі 72043,74 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилалась на те, що 02.01.2003 року між ПрМП «Посмішка» в особі директора ОСОБА_4 з однієї сторони та орендарем - СПД-ФО ОСОБА_3 з іншої сторонни, був укладений договір оренди вищезазначеного приміщення, строком з 02.01.2003 року по 02.01.2023 року. За вказаним договором розмір орендної плати був встановлений у розмірі 1800 дол. США в рік з виплатою її в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день сплати. Орендна плата вноситься кожний рік до 31 серпня за весь календарний рік єдиноразовим платежем. Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03.09.2003 року, ПрМП «Посмішка» в особі директора ОСОБА_4 продало, а ОСОБА_5 купила вказане приміщення. 10.06.2008 року ОСОБА_5 померла та позивач є спадкоємцем майна ОСОБА_5, та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.11.2013 року позивач прийняла спадщину у вигляді вказаного приміщення.

Позивач стверджує, що вона повідомила відповідача про смерть попереднього власника і перехід права власності до нового власника. Відповідач не виконує своїх зобовязань за договором оренди по сплаті орендної плати у повному обсязі, у звязку з чим виникла заборгованість більш ніж за один рік, що є підставою для розірвання договору оренди. Дії відповідачки спричинили її моральну шкоду через душевні страждання.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідачем постійно вносилась орендна плата відповідно до умов договору, крім того іноді за зверненням власників приміщення орендна плата вносилась у більшому розмірі ніж було встановлено у договорі.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.08.2016 року позов частково задоволений: розірваний договір оренди приміщення від 02.01.2003 року, укладений між ПрМП «Посмішка» та СПД-ФО ОСОБА_3, стосовно приміщення-павільйону кафе № 18, загальною площею 45,7 кв.м., по пр.-ту Свободи, 90 у м. Одесі; стягнуто СПД-ФО ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договором оренди приміщення від 02.01.2003 року за період з 01.12.2013 року по 31.03.2016 року у загальній сумі 45 698,28 грн.; виселено СПД-ФО ОСОБА_3 з приміщення-павільйону кафе № 18, загальною площею 45,7 кв.м., по пр-ту Свободи, 90 у м. Одесі, яке належить на праві власності ОСОБА_2; стягнуто з СПД-ФО ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 974,40 грн.; у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

09.09.2016 року СПД ФО ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просить рішення скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне зясування районним судом обставин у справі, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам у справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов у повному обсязі, виходив із доведеності вимог щодо наявності підстав для розірвання договору оренди нежитлового приміщення внаслідок несплати орендарем орендної плати більш ніж за один рік.

Висновки суду щодо доведеності позову про несплату орендарем орендної плати більш ніж за один рік є помилковими, які зроблені судом внаслідок недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції установлено, що 2 січня 2003 року між Приватним малим підприємством «Посмішка» (орендодавець) в особі директора ОСОБА_4 з однієї сторони та орендарем: суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_3, з іншої сторони, було укладено договір оренди нежитлового приміщення (а.с.12-15).

Відповідно до п. 1.1 розділу 1 зазначеного договору орендодавець передав, а орендар узяв в тимчасове володіння магазин «Гудвин», що належить Приватному малому підприємству «Посмішка» і знаходиться за адресою: 65037, м. Одеса, проспект Свободи, 90, площею 45,7 кв. м. для провадження торгової діяльності.

Строк оренди сторонами було встановлено з 02.01.2003 р. по 02.01.2023 р. (п.3.1 договору оренди від 02.01.2003 року).

Згідно з п. п. 4.1., 4.2. розділу IV договору оренди від 02.01.2003 року, орендна плата сплачується в національній валюті України та становить суму еквівалентно 1800 доларів США за рік. Орендна плата вноситься кожний рік до 31 серпня за весь календарний рік єдиноразовим платежем.

3 вересня 2003 року між Приватним малим підприємством «Посмішка» в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 4900 (а.с.16).

Згідно з умовами вказаного договору купівлі-продажу, Приватне мале підприємство «Посмішка» в особі директора ОСОБА_4 продало, а ОСОБА_5 купила приміщення павільйону кафе №18, загальною площею 45,7 кв. м., що знаходиться в м. Одеса по проспекту Свободи під № 90.

Надалі, 10 червня 2008 року померла ОСОБА_5.

30 листопада 2013 року державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_7 видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №1431, згідно з яким ОСОБА_2 є спадкоємцем майна ОСОБА_5, яка померла 10 червня 2008 року. Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з приміщення павільйону-кафе під №18, що знаходиться в м. Одеса по проспекту Свободи під №90, загальною площею 45,7 кв. м.

Згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 листопада 2013 року, ОСОБА_2 зареєструвала своє право власності на приміщення павільйону-кафе під №18, що знаходиться в м. Одеса по проспекту Свободи під №90, загальною площею 45,7 кв. м.

З 2 січня 2003 року, тобто з моменту укладення договору оренди, приміщенням павільйону-кафе під №18, що знаходиться в м. Одеса по проспекту Свободи під №90, загальною площею 45,7 кв.м., користується відповідач суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_3.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Районним судом зазначено, що вищевикладені обставини додатковому доказуванню не підлягають та визнані сторонами по справі. З даним висновком погоджується і колегія суддів.

Відповідно до вимог ст.ст. 626-629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з нормою статті 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з вимогами ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Відповідно до ч.1,2 ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Згідно з ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до вимог ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обовязки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.

Представник відповідача, не визнаючи позов, стверджував, що новий власник ОСОБА_5 тривалий час хворіла, тому на її прохання та прохання родичів для лікування останньої, ОСОБА_3 сплачувала оренду плату у більшому розмірі.

Згідно наданим до матеріалам справи квитанціям, відповідачем були здійснені сплати у наступному порядку: у 2003 році еквівалент 1800 доларів США; у 2004 році еквівалент 1800 доларів США; у 2005 році еквівалент 1800 доларів США; у 2006 році еквівалент 2400 доларів США; у 2007 році еквівалент 4800 доларів США; у 2008 році еквівалент 4800 доларів США; у 2009 році еквівалент 3000 доларів США; у 2010 році еквівалент 1800 доларів США; у 2011 році еквівалент 1800 доларів США, які надалі були повернуті відповідачеві; у 2015 році еквівалент 1800 доларів США. Оскільки за весь період відповідачем було сплачено грошові кошти у загальній сумі 24000 доларів США, що є більшою сумою на 600 доларів США, необхідною для сплати орендної плати за весь період починаючи з дати укладення договору по цей час ( на час звернення до суду), тому підстав вважати порушеними умови договору немає.

З такими ствердженнями відповідачки погоджується і колегія суддів.

Тобто, на час звернення ОСОБА_2 із позовом до суду на 25.11.2015 року, оренда плата була сплачена СПД ОСОБА_3 у повному обсязі, о отже були відсутні підстави, передбачені ст. 783 ЦК України, для розірвання договору оренди.

Колегія суддів зазначає, що доводам позивачки та ствердження відповідачки слід надавати правову оцінку з урахуванням усіх фактичних обставин у справі.

А саме тому, що ОСОБА_4, який помер у 2006 році, був чоловіком ОСОБА_5; що позивач ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_5; що ОСОБА_8, який був директором ПМП «Посмішка» після 2006 року, був чоловіком позивачки; що у 2011 році позивач та директор ПМП «Посмішка» повернули на адресу ОСОБА_3 суму орендного платежу шляхом відмови в отриманні грошових коштів, не повідомляючи причини повернення.

Слід також прийняти до уваги і той факт, що після оформлення права власності на нерухоме майно 30.11.2013 року, позивач почала надсилати на адресу ОСОБА_3 листи з пропозиціями внести зміни до договору оренди від 02.01.2003 року, а саме змінити розмір орендної плати, значно її збільшивши. При цьому, позивач жодним чином не обґрунтувала, якими нормами вона керувалася та з чого виходила.

Усім цим фактичним обставинам районний суд не надав належну правову оцінку та дійшов до помилково, необґрунтованого висновку щодо порушення відповідачкою умов договору оренди нерухомого майна та наявності підстав для його розірвання.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В порушенню наведених вимог закону позивач не довела належними та допустимими доказами факти невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх договірних обовязків.

Судом першої інстанції вказані обставини також не встановлені, докази на їх підтвердження належним чином не досліджувались, а рішення ґрунтується виключно на поясненнях позивача.

Отже, приймаючи до уваги, що висновку суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і вимогам закону, суд порушив норми матеріального і процесуального права, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу, рішення скасовує із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, передбачених п.п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2016 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_11

23.11.2016 року м. Одеса