Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 0809/277/2012 Головуючий у 1 інстанції: Мєркулова Л.О.
Номер провадження 22-ц/778/4385/16-2 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бабак А.М.

Суддів Спас О.В.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2016 року

за заявою ОСОБА_4 про поновлення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна , -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2012 року визнано та затверджено мирову угоду, укладену між сторонами у справі.

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, в якій зазначав, що ОСОБА_3 не сплатила йому грошові кошти, які зобов'язалася сплатити, відповідно до ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2012 року, якою визнано та затверджено мирову угоду, укладену між ними.

Ухиляючись від виконання своїх зобов'язань, йому стало відомо, що ОСОБА_3 10 червня 2016 року подарила свою частину нежитлового приміщення АДРЕСА_1 сторонній людині.

У зв'язку з цим, він звернувся до Відділу державної виконавчої служби Заводського району про примусове виконання ухвали суду від 05 квітня 2012 року, однак йому було відмовлено у відкритті виконавчого провадження з підстав пропущення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Причиною пропуску строку, заявник зазначає те, що між ним та ОСОБА_3 існувала домовленість про те, що вони продадуть спільне майно і кошти, які будуть отримані від продажу, ОСОБА_3 передасть на погашення зобов'язань взятих на себе перед ним за ухвалою суду від 05 квітня 2012 року.

Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати причини пропуску поважними та поновити йому пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2016 року заяву ОСОБА_4 про поновлення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання задоволено.

Визнано поважною причину пропуску строку, який надається для пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Поновлено пропущений строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання № 0809/277/2012 від 05 квітня 2012 року на виконання ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2012 року у даній справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не мотивована поважність причин пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що між сторонами укладено мирову угоду, рішення про стягнення грошових коштів не ухвалювалося. Про розгляд заяви ОСОБА_4 вона судом не повідомлялася. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_4 про поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати ухвалу і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2012 року, якою визнано та затверджено мирову угоду, укладену між сторонами у справі (а.с. 122-123).

Відповідно ст. 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який видав виконавчий лист, або до суду за місцем виконання і розглядається в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Відповідно до ст. 74, 76 ЦПК України, які встановлюють порядок виклику сторін у судове засідання, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі і вручається фізичній особі під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день, особами, які її вручили повертається до суду.

З матеріалів справи вбачається, що про розгляд справи 23.06.2016 року особи, які беруть участь у справі, зокрема, позивач у справі ОСОБА_3, про час та місце розгляду справи повідомлена не була. Відомості щодо вручення їй судової повістки у справі відсутні.

За таких обставин, розгляд заяви ОСОБА_4 про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання проведено з порушенням вимог процесуального закону, оскільки апелянт ОСОБА_3 не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду заяви, а тому була позбавлена можливості надати заперечення проти поданої заяви.

Крім того, задовольняючи заяву ОСОБА_4 та поновлюючи пропущений строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 210 ЦПК України не мотивував, з яких підстав визнані поважними причини пропуску заявником строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

При розгляді вказаної заяви, судом першої інстанції залишено поза увагою, що у даній справі визнано та затверджено мирову угоду.

Відповідно до частин першої, четвертої, п'ятої статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті, вона ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і повинна виконуватися добровільно. У протилежному разі мирова угода, затверджена (визнана) судом, може бути підставою для примусового виконання.

Пунктом 5 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції від 21 квітня 1999 року передбачалося, що мирові угоди, затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Однак, Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який набрав чинності 1 січня 2004 року, положення пункту 5 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" виключено.

Таким чином, на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди (05 квітня 2012 року) та відчуження частини нерухомого майна, 10 червня 2016 року, зазначена мирова угода не відносилася до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

За змістом пункту 2 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції на момент укладення мирової угоди 05.04.2012 року) виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом.

Вимоги до виконавчого документа закріплено у статті 18 цього Закону.

Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" (пункт 6 частини першої статті 26 цього Закону).

Ухвала суду про визнання мирової угоди є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою лише в разі, якщо ця ухвала відповідає вимогам, передбаченим статтею 18 указаного Закону.

Системний аналіз зазначених норм показав, що в разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", але інша сторона угоди також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому, звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження, не є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 5-342-цс -15 від 11.11.2015 року та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, відповідно до вимог ч.2 ст. 360-7 ЦПК України.

За таких обставин, ухвалу суду не можна визнати законною та обґрунтованою, тому відповідно п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України вона підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо судом порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2016 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: