УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2016 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Зуб Г.А., розглянувши в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи - Департамент реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт відсутності та непроживання ОСОБА_2 з 1996 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 та постійного проживання його брата ОСОБА_2 з 1996 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

На підставі ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів

цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається з заяви, заявник просить встановити вказаний юридичний факт у зв'язку з необхідністю для подальшого звернення до суду про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом, а також необхідністю звернутись з позовною заявою про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на спадкування.

Нормами ст.71 ЖК УРСР охороняються законом права громадян на житлову площу в жилому приміщенні за тимчасово відсутніми особами (ч.5ст. 9 ЖК УРСР).

Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло від 12.07.1999 року реєстр. №2-99-194356, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності, зокрема ОСОБА_2 відповідно до договору про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності від 26.10.2010 року належить ? частина вказаної квартири, тобто вбачається, що спір щодо права спільної сумісної власності, в т.ч. права користування вказаною квартирою.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

У відповідності до ч.4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Наведене свідчить про наявність спору про право, оскільки такі вимоги не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, тому суд приходить до висновку про те, що вирішення зазначеного у заяві питання можливе лише в порядку позовного провадження, оскільки в даному випадку існує спір про право.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 256 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи - Департамент реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ