Справа № 357/3822/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 28.03.2016 року звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що в листопаді 2009 року померла його рідна сестра ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на день смерті постійно проживала та була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2, після її смерті залишилося спадкове майно, до якого увійшла вказана квартира та грошові кошти на рахунках в Ощадбанку, ОСОБА_2 проживала одиноко, близьких родичів, окрім позивача, у неї не було, але в останні роки у нього з сестрою склались напружені стосунки, вони фактично не спілкувалися, проживали в різних населених пунктах, про смерть сестри та наявність спадкового майна він довідався лише в червні 2015 року, а тому з метою оформлення своїх спадкових прав 01.07.2015 року уклав договір про надання юридичних послуг з ОСОБА_3, який звернувся 30.07.2015 року щодо оформлення спадкових прав позивача до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, нотаріусом було відмовлено в оформленні спадкових прав після смерті ОСОБА_2 в звязку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. Представником позивача було підготовлено позовну заяву для подачі до суду, однак з невідомих для позивача причин цю заяву не було подано, умови договору про надання юридичних послуг ОСОБА_3 не виконано, позивач уклав інший договір з адвокатом ОСОБА_4, сплативши за виконання умов договору 3000 грн., але протягнувши тривалий проміжок часу, останнім позовну заяву до суду так і не було подано. Відповідно наведені обставини позивач вважає поважними та такими, що перешкодили йому прийняти спадщину в шестимісячний строк, а тому просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті сестри ОСОБА_2 тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги.

Представники відповідача Білоцерківської міської ради Київської області позов не визнали, пояснили, що ОСОБА_2 померла в листопаді 2009 року, тобто, строк для прийняття спадщини закінчився у травні 2010 року, жодних підтверджень того, що позивач якимось чином цікавився життям своєї одинокої сестри до смерті та після цього, не надано, останні 6 років, як зазначено у позовній заяві, позивач не спілкувався з сестрою, але даний факт не спростовує того, що у позивача були реальні перешкоди для того, щоб дізнатись про свою рідну сестру хоча б якусь інформацію за такий тривалий час. Позивачем не надано належних доказів того, що він пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин. Білоцерківська міська рада заперечує щодо задоволення позову, оскільки передбачені для цього законом підстави відсутні, спадщина буде визнаватися відумерлою у порядку, визначеному законом, на даний час є багато пільговиків, які потребують житла.

Заслухавши пояснення всіх осіб, які приймали участь у справі, покази свідка, оглянувши матеріали даної справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в листопаді 2009 року померла ОСОБА_2, яка була зареєстрована та проживала з 29.05.1979 року по день смерті листопад 2009 року АДРЕСА_1, на день смерті була зареєстрована одна, що стверджується копією свідоцтва про її смерть, яке видано повторно 18.06.2015 року /а.с.8/, копією довідки Комунального підприємства Білоцерківської міської ради ЖЕК № 7 від 16.07.2015 року /а.с.15/.

Позивач та ОСОБА_2 рідні брат та сестра, що не заперечують особи, які беруть участь у справі, та на підтвердження чого позивачем надано копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, батьки : ОСОБА_6, ОСОБА_7; копію свідоцтва про шлюб 27.07.1963 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8, після укладення шлюбу прізвище дружини ОСОБА_8 /а.с.9-10/.

Позивачем також надано копії свідоцтв про смерть 28.04.2001 року батька та 25.02.2005 року матері /а.с.12-13/, копію заповіту ОСОБА_9 на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 04.05.2001 року /а.с.14/.

З пояснень позивача також слідує, що його сестра була одинокою, оскільки 10.08.2002 року помер її син ОСОБА_10, що стверджується копією свідоцтва про його смерть /а.с.11/, її чоловік помер ще до цього, щодо дочки, то взагалі невідомо про місце її перебування дуже багато років.

До складу спадкового майна після смерті ОСОБА_2 входить квартира АДРЕСА_2, яка належала на праві спільної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_10, що стверджується копією свідоцтва про право власності на житло № 31085 від 25.12.2000 року, яке видане згідно з розпорядженням завідуючого комунальною службою приватизації державного житлового фонду міста від 25.12.2000 року № 1-2-77, на якому є реєстровий напис Білоцерківського МБТІ про реєстрацію права спільної власності на вказану квартиру /а.с.16/; до складу спадкового майна також входять грошові кошти на рахунку № 27018 у Білоцерківській філії № 211/072 Ощадбанку /а.с.18/.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За ст.1223 цього Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За приписами ст.ст.1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Судом також встановлено, що заповіту ОСОБА_2 не залишала, після її смерті спадкова справа не відкривалася, що стверджується Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру /заповіти /спадкові договори/ і /спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину/ від 12.04.2016 року за № 43555801 та № 43555793 /а.с.45-46/.

Відповідно до ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Позивачу було відмовлено державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_11 в оформленні спадкових прав за законом на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2, померлої у листопаді 2009 року, та у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він не прийняв спадщину в установлений законом строк.

Наведене стверджується копією постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.07.2015 року № 1637/02-31 /а.с.20/, заява про прийняття спадщини надійшла також 30.07.2015 року /а.с.19/.

За ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Позивач просить суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті сестри тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 Про судову практику у справах про спадкування, особа, яка не прийняла спадщину в установлений строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Крім того, як розяснено в цьому пункті вказаної Постанови Пленуму, суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

В п.23 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В ОСОБА_12 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказується, зокрема, на те, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обовязковим обґрунтування поважності причин пропуску цього строку. Так, поважними визнаються: тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Як встановлено судом, позивач не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця у встановлений шестимісячний строк, як на причину поважності цього строку в позовній заяві позивач посилався на те, що дізнався про смерть сестри тільки в червні 2015 року, оскільки вони з сестрою не спілкувалися, проживали в різних населених пунктах.

В постановах Верховного Суду України від 26.09.2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04.11.2015 року у справі № 6-1486цс15 висловлено правову позицію стосовно того, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення відповідних дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, та обставина, що позивач не знав про смерть своєї сестри, не може вважатися поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, що за півгодини їзди до міста Білої Церкви, де проживала сестра позивача, між містами постійне транспортне сполучення, зі слів позивача, він останній раз бачив сестру в 2006 чи 2007 році, вона його навіть не впізнала, після цього він жодного разу її не відвідував, з нею не спілкувався, його сестра померла одинокою у квартирі, похованням тіла займалися працівники ЖЕК, яких викликали сусіди.

Так, з показів свідка ОСОБА_13 рідної сестри дружини позивача слідує, що вона проживає ІНФОРМАЦІЯ_4, це в одному мікрорайоні з ОСОБА_2, коли дружина позивача попросила її піти та дізнатись про стан ОСОБА_2, то вона пішла до її будинку, сусіди повідомили, що вже більше 6 років, як ОСОБА_2 померла.

Суд вважає, що позивач та члени його сімї проявили повну байдужість до долі одинокої сестри позивача, хоча мали можливість при бажанні отримати інформацію про неї, про стан її здоровя.

В свідоцтві про смерть ОСОБА_2 навіть відсутня дата смерті, тобто, встановити цю дату не виявилося можливим.

В судовому засіданні представник позивача посилався на те, що позивач не зміг своєчасно подати заяву про прийняття спадщини із-за стану здоровя, також його син ОСОБА_14 приймав участь в антитерористичній операції на території Луганської та Донецької областей, потрапив в полон, після звільнення з полону позивач займався реабілітацією сина.

Але суд виходить з наступного.

Позивачем надано виписку з медичної карти амбулаторного хворого /а.с.68/, згідно якої він звертався за медичною допомогою до Білоцерківської районної лікарні 03.12.2009 року з приводу ішемічної хвороби серця, стенокардії, кардіосклерозу, гіпертонічної хвороби, йому рекомендовано стаціонарне лікування; 16.02.2010 року, 07.10.2010 року, 25.07.2011 року, 16.03.2012 року звертався до лікаря з основним діагнозом; 26.05.2012 року з приводу захворювання на цукровий діабет; 07.06.2013 року, 22.10.2013 року, 27.05.2014 року, 23.07.2015 року звертався з приводу основного діагнозу, на який вказано вище, йому було рекомендовано стаціонарне та амбулаторне лікування.

Згідно виписки з медичної карти амбулаторного хворого з Білоцерківської міської лікарні № 1, позивач 11.05.2010 року звертався за медичною допомогою, проведено оперативне втручання: розкриття та дренування гнійника, 12.05., 14.05., 17.05., 19.05., 21.05., 25.05.2010 року хворий зявлявся на перевязки.

Отже, доказів того, що позивач перебував тривалий час на стаціонарному лікуванні, суду не надано, до того ж, звертаючись до Білоцерківської районної лікарні, розташованої в місті Білій Церкві, до Білоцерківської міської лікарні № 1, позивач жодного разу не скористався можливістю відвідати свою одиноку сестру, отримати про неї хоч якусь інформацію, маючи для цього реальні можливості.

Крім того, як встановлено судом, ці обставини не могли бути перешкодою для позивача для подання ним заяви про прийняття спадщини, оскільки на той час він навіть не знав про смерть своєї сестри.

Дійсно, син позивача ОСОБА_14 приймав участь в антитерористичній операції на території Луганської та Донецької областей, потрапив в полон, був звільнений з полону, що підтверджено відповідними документами /а.с.55-59/, але він не є спадкоємцем ОСОБА_2 і ці обставини мали місце в 2014-2015 роках, тоді як ОСОБА_2 померла в листопаді 2009 року.

Таким чином, проаналізувавши всі надані докази, приймаючи до уваги наведені вище обставини, правові позиції Верховного Суду України, суд дійшов до висновку, що позивач пропустив строк для оформлення спадщини без поважних причин, оскільки жодних причин, які були б пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача подати заяву до нотаріальної контори для прийняття спадщини, в судовому засіданні не встановлено, таких доказів суду не надано, позивач не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть своєї сестри із-за власної байдужості.

Представник позивача посилається на стан здоровя позивача, його похилий вік, але це не перешкодило позивачу, дізнавшись про смерть сестри, займатися оформленням спадщини, укладати угоди з різними фахівцями у галузі права з метою отримання правової допомоги.

Той факт, що позивач є єдиним спадкоємцем, а тому має повне право на спадщину після смерті сестри, на що вказував представник позивача, не може прийматися судом до уваги, оскільки позивач не набуває автоматично прав на спадкове майно як єдиний спадкоємець, він мав прийняти спадщину у встановлений законом строк, позивач не подавав заяву про прийняття спадщини, а тому згідно норм діючого законодавства він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов'язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу.

Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Позивачем не надано доказів того, що він пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, на що вказано вище в рішенні, а тому позов є необґрунтованим.

Враховуючи все наведене та керуючись ст.ст. 1217, 1220, 1221, 1223, 1262, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України , ст.ст. 10,60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_15