Справа №591/3131/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1803/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування»

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 29 вересня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування»

про визнання незаконної відмови у виплаті страхового відшкодування, стягнення страхового відшкодування, пені за період прострочення, інфляційних збитків та 3% річних, -

в с т а н о в и л а:

22 червня 2016 позивач звернувся до місцевого суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних збитків та трьох відсотків річних.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 29 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано незаконною відмову ПАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_3 за договором № 046.0118809.305 добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 6951,75 грн., пеню в сумі 3244,69 грн., 3 % річних в сумі 491 грн., інфляційні втрати в сумі 6077,63 грн., а всього загальну суму 16765,07 грн.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» на користь держави судовий збір в сумі 1102,40 грн.

Зазначене рішення суду ПАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» оскаржило в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 за їх безпідставністю.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що позивач при зверненні із заявою про виплату йому суми страхового відшкодування надав завідомо неправдиві відомості про обставини настання пошкоджень транспортного засобу і дана обставина підтверджена письмовою консультацією фахівця, який зробив висновок, що увесь комплекс пошкоджень застрахованого транспортного засобу не міг утворитися під час стоянки на горизонтальній ділянці, частина слідів могла виникнути лише за умов руху даного автомобіля, а тому вказаний комплекс пошкоджень з технічної точки зору, не відповідає обставинам події наведеним у поясненнях водія.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника апелянта та заперечення на апеляційну скаргу представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено, що страхувальник ОСОБА_3 подав свідомо неправдиві відомості про предмет страхування або факт настання страхового випадку, а тому рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування є необґрунтованим і таким, що ґрунтується на припущеннях.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов цих висновків повно і всебічно зясувавши обставини справи, вірно визначивши юридичну природу спірних правовідносин і застосувавши відповідні їм норми матеріального права.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 12.07.2013 року між сторонами було укладено договір № 046.0118809.305 добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу, згідно якого позивач застрахував свій автомобіль Volkswagen Polo 1.6, реєстраційний номер ВМ 0394АТ (а.с.7-14).

Пунктом 7 укладеного між сторонами Договору страховим ризиком було визначено також пошкодження транспортного засобу внаслідок протиправних дій третіх осіб - п. 7.1, вид страхування пункт б) ПДТО (а.с.7).

11.12.2013 року сталася страхова подія, про яку позивач в цей же день повідомив Страхову компанію, подавши відповідну заяву і дана обставина визнається сторонами у справі.

З пояснень представника позивача та з матеріалів цивільної справи вбачається, що страховий випадок полягав у наступному: 11.12.2013 року близько 12.00 години на стоянці по вул. Заливна, 13 в м. Суми позивач виявив пошкодження свого автомобіля, а саме: пошкодження корпусу бокового правого дзеркала заднього виду, що було зірвано з кріплення, та пошкодження правих передніх дверей.

З приводу виявлених пошкоджень застрахованого автомобіля позивач 11 грудня 2013 року звернувся до Сумського МВ УМВС України і за його зверненням ДІМ Сумського МВ було складено висновок про припинення перевірки (а.с.15).

Пошкодження автомобіля були зафіксовані у акті огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) від 11.12.2013 року (а.с.44-45).

Після отримання повідомлення про настання страхового випадку, ПрАТ «СК «Альфа страхування» 11.12.2013 року, 19.12.2013 року направляло позивачу листи з пропозицією надати необхідні документи згідно переліку для виплати страхового відшкодування (а.с.16, 18).

Позивач надав відповідачу увесь перелік необхідних документів, але листом від 24.01.2014 року ПрАТ «СК «Альфа страхування» повідомило позивача про прийняте рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, підставою відмови стало подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет страхування або факт настання страхового випадку (п.16.1.3 Договору страхування) (а.с.19). У даному листі ПрАТ «СК «Альфа страхування» висловив сумніви щодо обставин настання події, викладених позивачем, та зазначив, що можливо прийти до висновку, що пошкодження автомобіля з технічної точки зору не могли утворитися за умов розвитку обставин, які наведені в поясненнях страхувальника, та виникли за інших обставин (а.с.19). В той же час, в зазначеному листі відсутні будь-які посилання страхувальника на докази якими він обґрунтовує такі висновки.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про необґрунтованість відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування» страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Частиною 1 ст.6 Закону України «Про страхування» передбачено, що добровільне страхування це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Частиною 2 ст.8 вищезазначеного закону надане поняття страхового випадку яким є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування», у разі необхідності страховик може самостійно з'ясовувати причини та обставини страхового випадку.

Пунктом 15.2. укладеного між сторонами Договору страхування передбачено не лише право страховика самостійно з'ясовувати причини та обставини страхового випадку, а і можливість подовження строку прийняття рішення з дати отримання останнього документа для з'ясування обставин події, що має ознаки страхового випадку, у випадках, коли надані документи суперечать один одному або не дають можливості однозначно з'ясувати обставини, причини, характер, розмір збитку особу, винну в настанні події, про що страховик повинен письмово повідомити страхувальника (а.с.11 зворот).

Відповідач скористався наданим йому правом на самостійне зясування причин та обставин страхового випадку. В той же час, колегія суддів погоджується з думкою місцевого суду, що у будь-якому випадку самостійне з'ясування причин і обставин страхового випадку не повинно ґрунтуватись лише на припущеннях та сумнівах, і тягнути за собою необґрунтовану відмову у виплаті страхового відшкодування.

Як встановлено місцевим судом і вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач в передбачений договором строк, вчинив усі необхідні дії по повідомленню відповідача про настання страхового випадку, надав усі необхідні первісні документи. В подальшому, на вимогу відповідача, надав акт огляду транспортного засобу, рахунок про вартість відновлювального ремонту.

В той же час, відповідачем не було доведено, що позивач подав свідомо неправдиві відомості про предмет страхування або факт настання страхового випадку, а тому рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування є необґрунтованим і таким, що ґрунтується на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що письмова консультація фахівця ФОП ОСОБА_4 відносно обставин дорожньо-транспортної пригоди на яку посилався відповідач, обґрунтовуючи відмову в задоволенні заяви позивача про виплату страхового відшкодування, не є належним та допустимим доказом у справі відповідно до вимог передбачених ч.ч.1,2 ст.57, ст.ст.58-59, ч.1 ст.60 ЦПК України.

При цьому суд обґрунтовано послався на те, що зазначена консультація ФОП ОСОБА_4 не є висновком експерта у розумінні ст.66 ЦПК України і у консультації фахівця відсутні будь-які посилання на Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень чи на Методики проведення відповідних експертиз.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що консультація фахівця була проведена лише за наданими документами та фотографіями з пошкодженим автомобілем, сам пошкоджений автомобіль особисто фахівцем не оглядався, а тому сумнівними є висновки цього спеціаліста із зазначенням конкретних розмірів виявлених пошкоджень автомобіля та місця їх розташування.

Крім того вбачається, що ОСОБА_4 має кваліфікацію судового експерта згідно свідоцтва № 1044 та № 822, однак згідно витягу з Державного реєстру атестованих експертів, дані свідоцтва є недійсними (а.с.41-42).

Таким чином, місцевий суд обгрунтовано не узяв до уваги як доказ консультацію фахівця та визнав цей доказ недопустимим та посилаючись на п.3 ч.1ст.988, ч.1ст.990 ЦК України визнав незаконною відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачу за договором № 046.0118809.305 добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу та стягнув на користь позивача страхове відшкодування в сумі 6951,75 грн.

Погоджується також колегія суддів і з висновком суду про часткове задоволення задоволення позовних вимог в частині стягнення пені за період прострочення, інфляційних збитків та 3% річних.

При цьому суд послався на п.20.1 Договору страхування яким передбачено, що за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, що діяла на момент прострочення платежу, кожен день прострочення цього платежу і в межах річного строку позовної давності, що застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) стягнув її за період з 22.06.2015 року по 22.06.2016 року у сумі 3244 грн. 69 коп.

Обґрунтовано місцевий суд посилаючись на ст.ст.526, 629, 610, 611, ч.2 ст.625 ЦК України стягнув з відповідача на користь позивача за період прострочення виконання зобовязання з 14.02.2014 року по 22.06.2016 року 3% річних у сумі 491 грн. 00 коп. та інфляційні втрати у сумі 6077 грн. 63 коп.

При розгляді справи суд першої інстанції належним чином з`ясував та перевірив доводи та заперечення сторін, дав належну оцінку зібраним у справі доказам та обґрунтував висновки викладені в рішенні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування постановленого рішення.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 29 вересня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -