Провадження № 22ц/784/2594/16 Суддя першої інстанції Подзігун Г.В.
Справа№490/8795/16-ц
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

1 грудня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Колосовського С.Ю.,

із секретарем Андрієнко Л.Д.,

за участю представника державної виконавчої служби - Буділовської О.О.,

стягувача - ОСОБА_3,

представника боржниці - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2016 року за поданням головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (надалі - Заводський ВДВС) про заміну сторони в виконавчому провадженні.,-

В С Т А Н О В И Л А:

5 вересня 2016 року головний державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва головного територіального управління юстиції у Миколаївській області звернулася до суду з поданням про заміну сторони у виконавчому провадженні, в якому просила замінити боржника у виконавчому провадженні, а саме боржника ОСОБА_5 на ОСОБА_6, з виконання виконавчого листа, виданого 9 серпня 2010 року Центральним районним судом м. Миколаєва, про зобов'язання ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за свій рахунок знести самочинно побудований об'єкт нерухомого майна - нежитлові одно- та двоповерхові споруди, пристосовані під автомайстерню - пункт технічного обслуговування автомобілів по АДРЕСА_1 та звільнити самовільно зайняту під ним земельну ділянку площею 35 кв.м. При цьому послалася на те, що ОСОБА_5 на спірній земельній ділянці побудувала житловий будинок, оформила право власності на нього та на присадибну земельну ділянку, після чого за договором дарування від 11 березня 2016 року відчужила це майна своєму синові ОСОБА_6

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2016 року в задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання Заводського ВДВС з інших правових підстав, а саме: за відсутності фактів вибуття сторони виконавчого провадження та правонаступництва.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у судовому засіданні, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 378 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов'язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу ( глава 47 ЦК України).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов'язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Суд першої інстанції, розглядаючи подання державного виконавця про заміну сторони у виконавчому провадженні, дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відсутнє правонаступництво.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони узгоджуються з наведеними правовими нормами та встановленими судом обставинами справи.

Так, судом встановлено, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2010 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про усунення перешкод із зобов'язанням знести самочинно побудовану споруду, а також позов Миколаївської міської ради до ОСОБА_7, ОСОБА_5 про звільнення земельної ділянки шляхом зносу самовільно побудованої будівлі: усунуто ОСОБА_3 перешкоди в користуванні належним їй житловим будинком з відповідними господарськими та побутовими спорудами та будівлями по АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 455 кв. м.; зобов'язано ОСОБА_7 і ОСОБА_5 за свій рахунок знести самочинно побудований об'єкт нерухомого майна - нежитлові одно-та двоповерхові споруди, пристосовані під автомайстерню - пункт технічного обслуговування автомобілів по АДРЕСА_1 та звільнити самовільно зайняту під ним земельну ділянку площею 35 кв. м.(т.1 а.с.351-352).

Рішення набрало законної сили 27 травня 2010 року. На його виконання видано виконавчий лист, а постановою державного виконавця від 10 серпня 2010 року було відкрито виконавче провадження (т. 4 а.с. 195).

Під час примусового виконання рішення суду, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2014 року вказану земельну ділянку площею 448 кв.м. по АДРЕСА_1 було виділено у власність: ОСОБА_5 площею 224 кв. м., з окремим в'їздом з боку вул. Одеське шосе та ОСОБА_7 відповідно 224.0 кв.м з окремим виїздом з боку пров. Зустрічного (т. 4 а.с. 205).

25 грудня 2015 року головним державним виконавцем Буділовською О.О. було складено акт, яким за участю понятих в присутності представника ОСОБА_5 встановлено, що нежитлові одно-та двоповерхові споруди, пристосовані під автомайстерню - пункт технічного обслуговування автомобілів по АДРЕСА_1 знесено, чим усунуто перешкоди ОСОБА_3 в користуванні належним їй житловим будинком з відповідними господарськими та побутовими спорудами та будівлями по АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 455 кв. м., та звільнено самовільно зайняту під ним земельну ділянку площею 35 кв. м. На земельній ділянці знаходиться залишок будівельного сміття від знесеної будівлі (т. 4 а.с. 196).

29 грудня 2015 року нею ж було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 4 а.с. 197).

Між тим, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2016 року вищезазначену постанову було скасовано, у зв'язку з чим постановою державного виконавця від 1 червня 2016 року виконавче провадження було відновлено(т. 4 а.с. 200).

29 червня 216 року головним державним виконавцем Буділовською О.О. було складено акт, яким встановлено, що будь-які приміщення за адресою: АДРЕСА_1, відсутні, проте знаходиться будівля, яка згідно з технічним паспортом станом на 25 лютого 2016 року є житловим будинком АДРЕСА_2 право власності на який та на земельну ділянку за вказаною адресою зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі договору дарування.

Вказаний житловий будинок є новоствореним майном та належав ОСОБА_5 на праві власності, що підтверджується даними технічного паспорту, виданого ТОВ «Бюро Генерального планування» 5 лютого 2016 року; декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, виданої Управлінням ДАБІ у Миколаївській області 17 лютого 2016 року; свідоцтвом про право власності, виданого реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції 20 квітня 2015 року (т.4 а.с. 208, 213-217).

Отже, як правильно зазначено районним судом, об'єкт, який підлягає знесенню за виконавчим документом, не існує.

11 березня 2016 року ОСОБА_5 за договором дарування передала безоплатно у власність своєму сину - ОСОБА_6 зазначений житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами разом з земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0224 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (т. 4 а.с. 222).

З огляду на встановлені районним судом обставини, правовідносини, які випливають з цих обставин та наведені правові норми, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив державному виконавцю в задоволенні його подання з підстав відсутності певних обставин, що мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов'язки правонаступника.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд відмовив в задоволенні подання про заміну боржника у виконавчому провадженні з тих підстав, що ОСОБА_5 правомірно набула право власності на будинок, не заслуговують на уваги, оскільки в ухвалі суд оцінює докази, що надані особами, які беруть участь у розгляді подання, дає їм відповідну правому оцінку ( в тому числі й доказів щодо правомірності набуття права власності боржницею на нерухоме майно) та встановлює правовідносини, що склалися внаслідок встановлених судом обставин.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції зазначена ухвала постановлена з додержанням вимог закону, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України є підставою для відхилення скарги і залишення ухвали без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді В.І.Козаченко

С.Ю. Колосовський