Номер провадження: 22-ц/785/7684/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Короткова В.Д.

суддів Гончаренко В.М., Таварткіладзе О.М.

з участю секретаря Ярахмедова Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21 вересня 2016 року,

встановила:

В листопаді 2015 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 18 листопада 2014 року вона звернулася до прокуратури Одеської області з заявами №7935 та №7936 про внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) щодо вчинення стосовно неї працівниками ГУ МВС України кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 127, 364, 367, 371, 396 КК України.

Однак працівниками прокуратури була допущена бездіяльність, яка виразилась у невнесенні до ЄРДР відомостей, викладених у заявах від 18 листопада 2014 року №7935 та №7936.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2015 року скарга ОСОБА_2 на бездіяльність прокуратури задоволена, зобовязано уповноважену службову особу прокуратури Одеської області внести до ЄРДР відповідні відомості, викладені в заявах від 18 листопада 2014 року №7935 та №7936.

Позивачка посилалася на те, що при зверненні її до суду зі скаргою на бездіяльність прокуратури, при розгляді скарги в суді вона понесла витрати на проїзд з м.Березівки до м.Одеси та в зворотньому напрямку в сумі 240,30 грн., які просила стягнути з прокуратури Одеської області як майнову шкоду.

Крім того, позивачка посилалася на те, що незаконною бездіяльністю працівників прокуратури їй завдана моральна шкода, яка виражається у психічних стражданнях, які вона понесла у звязку з невчасним внесенням даних до ЄРДР щодо вчинення стосовно неї кримінальних правопорушень, а також у звязку з необхідністю звернення до суду за захистом порушених прав, на що вона витрачала свій особистий час, призначений для відпочинку, роботи чи виховання доньки, що значно порушило звичайний уклад життя. Позивачка просила стягнути з прокуратури Одеської області моральну шкоду в сумі 50 000 гривень.

Представник прокуратури Одеської області позов не визнав.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області в судове засідання не зявився.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 21 вересня 2016 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи заперечень на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди, суд вважав, що витрати позивачки на проїзд з м.Березівки до м.Одеси та в зворотньому напрямку відносяться до витрат, передбачених ст.85 ЦПК України, які несуть сторони, а тому задоволенню не підлягають.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 18 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернулася до прокуратури Одеської області з заявами №7935 та №7936 про внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) щодо вчинення стосовно неї працівниками ГУ МВС України кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 127, 364, 367, 371, 396 КК України.

Однак працівниками прокуратури була допущена бездіяльність, яка виразилась у невнесенні до ЄРДР відомостей, викладених у заявах від 18 листопада 2014 року №7935 та №7936. Зазначену бездіяльність ОСОБА_2 оскаржила до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2015 року скарга ОСОБА_2 на бездіяльність прокуратури задоволена, зобовязано уповноважену службову особу Прокуратури Одеської області внести до ЄРДР відповідні відомості, викладені в заявах від 18 листопада 2014 року №7935 та №7936.

Позивачка посилалася на те, що при зверненні її до суду зі скаргою на бездіяльність прокуратури, при розгляді скарги в суді вона понесла витрати на проїзд з м.Березівки до м.Одеси та в зворотньому напрямку в сумі 240,30 грн., які просила стягнути з прокуратури Одеської області як майнову шкоду. Відмовляючи в задоволенні цих позовних вимог, суд виходив з того, що зазначені витрати відносяться до витрат, передбачених ст.85 ЦПК України, і питання про їх відшкодування не може вирішуватись шляхом пред'явлення позову в іншій справі.

З таким висновком суду погодитись неможна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.118 КПК України витрати, пов*язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження відносяться до процесуальних витрат.

Згідно ч.1 ст.121 КПК України витрати, пов*язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження це витрати обвинуваченого, підозрюваного, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, його захисника, представника потерпілого, пов*язані із переїздом до іншого населеного пункту, наймання житла, виплатою добових, а також втрачений заробіток чи витрати у зв*язку із відривом від звичайних занять.

Справа за скаргою ОСОБА_2 на неправомірні дії посадових осіб прокуратури Одеської області розглядалась слідчим суддею Приморського районного суду м.Одеси в порядку параграфу 1 глави 26 КПК України ( ст.303-308 КПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України ОСОБА_2 мала статус заявника, який оскаржує бездіяльність посадових осіб прокуратури по невнесенню її заяви про кримінальне провадження до ЄРДР.

Відповідно до ч.2 ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Оскільки відомості, викладені в заявах ОСОБА_2 від 18 листопада 2014 року №7935 та №7936 про кримінальний злочин, не були внесені до ЄРДР, досудове розслідування не розпочиналось, тому вона не мала статусу осіб, зазначених в ст.121 КПК України, які мають право на стягнення процесуальних витрат, пов*язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, тобто при розгляді її скарги Приморським судом м.Одеси вона не могла ставити питання про стягнення її витрат в сумі 240,30 грн.

Виходячи з наведеного, висновок суду першої інстанції про те, що зазначені витрати ОСОБА_2 відносяться до витрат, передбачених ст.85 ЦПК України є помилковим.

Зазначені витрати частково підтверджуються копіями проїзних документів на а.с.6-7 на загальну суму 220,71 грн.

Колегія суддів вважає, що витрати ОСОБА_2 в сумі 220,71 грн. є майновою шкодою, яка заподіяна їй з вини працівників прокуратури Одеської області, допустивших бездіяльність, яка виразилась у невнесенні до ЄРДР відомостей, викладених у заявах від 18 листопада 2014 року №7935 та №7936. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в сумі 220,71 грн., які підлягають стягненню з прокуратури Одеської області на підставі ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1172 та ч.6 ст.1176 ЦК України.

Колегія суддів також не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не надала безспірних доказів щодо заподіяння їй шкоди, оскільки факт бездіяльності посадових осіб прокуратури встановлений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 27 січня 2015 року, розмір майнової шкоди підтверджується квитанціями та квітками, а моральна шкода - поясненнями ОСОБА_2 щодо факту заподіяння їй моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що бездіяльністю працівників прокуратури Одеської області ОСОБА_2 заподіяна моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях позивачки внаслідок порушення її прав у звязку з невчасним внесенням даних до ЄРДР щодо вчинення стосовно неї кримінальних правопорушень, а також у звязку з необхідністю звернення позивачки до суду за захистом порушених прав, що привело до зміни звичних умов життя.

Тому на підставі ч.1 ст.1167, ч.1 ст.1172 та ч.6 ст.1176 ЦК України з врахуванням п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів визначає розмір компенсації моральної шкоди в сумі 1 000 грн.

Приймаючи до уваги те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом не правильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, рішення суду на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 314 ч.2 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21 вересня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в сумі 220 гривень 71 копійку та моральну шкоду в сумі 1000 гривень, а всього 1 220 гривень 71 копійку.

В решті позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Судді апеляційного суду Одеської області В.Д.Коротков

ОСОБА_3

ОСОБА_4