АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/5967/2016 Головуючий у суді першої інстанції: Гуменюк А.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Пиріг ОЛ.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником за довіреністю ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 25 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» про стягнення вкладу, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який уточнила в ході розгляду справи, про стягнення з ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» суми вкладу у розмірі 19775 доларів США та 675,82 долари США процентів на вклад, що за курсом НБУ станом на 19 листопада 2014 року становить 310852,46 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 18 лютого 2014 року між сторонами укладено Договір НОМЕР_3 Банківського вкладу «Новорічні обійми» в доларах США із щомісячною виплатою процентів (14 місяців), відповідно до умов якого банк прийняв вклад у розмірі 19775 доларів США на термін з 18 лютого 2014 року по 17 квітня 2015 року та зобов»язався нараховувати проценти у розмірі 9,9% річних. На підтвердження прийняття вкладу банком видано квитанцію.

28 квітня 2014 року вкладник звернулась до банку із заявою про зняття частини вкладу з вкладного рахунку, проте їй повідомили про відсутність вкладу на рахунку.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 25 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про стягнення з відповідача 310852,46 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви, посилається на чинність договору вкладу та зазначає про необґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 14 квітня 2015 року апеляційну скаргу відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала, посилаючись на викладені в ній обставини, просила скаргу задовольнити.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 18 лютого 2014 року між сторонами укладено Договір НОМЕР_3 Банківського вкладу «Новорічні обійми» в доларах США із щомісячною виплатою процентів (14 місяців), відповідно до умов якого банк прийняв вклад у розмірі 19775 доларів США на рахунок НОМЕР_1, на термін з 18 лютого 2014 року по 17 квітня 2015 року та зобов»язався нараховувати проценти у розмірі 9,9% річних.

На підтвердження прийняття вкладу банком видано квитанцію №14 від 18 лютого 2014 року, згідно із даними якої від ОСОБА_4 прийнято 19775 доларів США та зараховано їх на рахунок НОМЕР_2 з подальшим зарахуванням на депозитний вклад НОМЕР_3.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт передачі коштів банку згідно із укладеним договором.

Проте погодитися з таким висновком колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст.1059 ЦК України Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень статті 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок.

Виконання зобов»язань за договором доводиться сторонами. При цьому вкладник повинен довести укладення договору банківського вкладу (депозиту) і внесення коштів на рахунок, а банк має довести виконання покладених на нього обов»язків щодо виконання умов договорів банківських вкладів (депозитів), збереження грошей і їх повернення. Неможливість доведення останнім цих обставин не звільняє його від відповідальності за неналежне виконання зобов»язань за договорами.

При цьому на підтвердження укладення договору банківського вкладу (депозиту) ОСОБА_4 надано копію відповідного договору та копію квитанції про внесення коштів в касу банку.

12 травня 2014 року юридичним департаментом ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» проведено ревізію ведення операцій з депозитами фізичних осіб Київського регіонального відділення ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», якою установлено, що ОСОБА_4 з 12 лютого 2007 року є клієнтом банку, неодноразово укладала депозитні договори. Факт укладення 18 лютого 2014 року депозитного договору НОМЕР_3 та внесення ОСОБА_4 коштів результатами ревізії не спростовується.

Відтак, твердження відповідача про те, що позивач не довела факт внесення грошових коштів, є безпідставними, спростовуються наведеними обставинами. Натомість, належних та допустимих доказів на підтвердження виконання банком покладених на нього обов»язків щодо виконання умов договору та збереження грошових коштів і їх повернення, відповідачем не надано.

Сприяючи повному і всебічному з»ясуванню справи, колегією суддів задоволено клопотання представника відповідача щодо допиту в судовому засіданні в якості свідків осіб, які підписали договір та квитанцію про зарахування внесених позивачкою коштів. Проте явку цих осіб відповідачем не забезпечено, зазначено про відсутність такої можливості, відтак колегією суддів ухвалено вирішити справу на підставі наявних у справі доказів.

Посилання представника відповідача в суді апеляційної інстанції на запровадження в банку тимчасової адміністрації на період з 05 квітня 2016 року по 04 травня 2016 року відповідно до рішення від 05 квітня 2016 року Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки запровадження тимчасової адміністрації і ліквідація банку не позбавляє особу можливості реалізації права на судовий захист, Фонд набуває лише право кредитора банку на відшкодовані клієнтам банку кошти та надану банку цільову позику, а за взятими на себе зобов'язаннями відповідає банк.

При відсутності у Законі України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-УІ заборони на подання позову і його вирішення в суді відмова в задоволенні вимог до банку, в якому запроваджена тимчасова адміністрація, до внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи, є порушенням права особи на судовий захист.

Порядок виплати коштів, встановлений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», судовим рішенням, у разі задоволення позову, не змінюється, воно підлягає виконанню з дотриманням положень цього Закону. Таке рішення не зобов'язує Фонд проводити виплати і задовольняти вимоги кредиторів, здійснення яких заборонене ст.36 цього Закону, або ж порушувати встановленому ним черговість виплат.

При цьому, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» запровадження тимчасової адміністрації банку-боржника зумовлює обов'язкове зупинення виконавчого провадження, а прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку боржника його закінчення, після чого виконавчий документ надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (п.3-1 ч.1, ч.5 ст.49 цього Закону).

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги ОСОБА_4 є обґрунтованими, відповідають вимогам закону, відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, поданою представником за довіреністю ОСОБА_5, задовольнити .

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 25 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» на користь ОСОБА_4 суму вкладу у розмірі 498527 гривень 75 копійок та 17037 гривень 42 копійки процентів на вклад.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов