Справа № 466/7501/15 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/4003/16 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Береза В.І. Бойко С.М.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 13 588,28 грн.

В обґрунтування позову покликався на те, що 05.12.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит 2100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Додатками до даного договору є «умови та правила надання банківських послуг», «правила користування платіжною карткою» та «тарифи банку». Вказує, що банк виконав свої зобов'язання за договором. Натомість ОСОБА_3 порушив виконання взятих на себе зобов'язань за договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 13588,28 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 2118,63 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом - 8004,49 грн., заборгованості з пені та комісії 2580,00 грн., штрафу (фіксована частина) 250,00 грн. та штрафу (процентна складова) 635,16 грн..

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено у зв'язку із спливом позовної давності.

Не погоджуючись із даним рішенням, ПАТ КБ «Приват Банк» оскаржив таке в апеляційному порядку, скерувавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що позивач звернувся в суд з вимогою про захист свого цивільного права в межах строку позовної давності, оскільки, відповідно до укладеного договору від 05 грудня 2008 року ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 2100 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, звертає увагу на п. 3.1.1., п. 3.1.3. (2 розділу) «Правил користування платіжною карткою».

Вважає, що суд першої інстанції не з'ясував строк дії картки, обставини щодо її перевипуску та прийшов до передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, позовна давність строку звернення до суду з даним позовом не була пропущена, оскільки, перевипуском належної відповідачу кредитної картки строк був перерваний та розпочав свій перебіг заново. Крім того вважає, що судом не враховано дії відповідача, якими було перервано строки позовної давності. А відтак, позивач мав право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав до 10 жовтня 2015 року, оскільки останній платіж за карткою відповідачем ОСОБА_3 було здійснено саме 10 жовтня 2012 року, а позивач звернувся з позовом в суд 07 вересня 2015 року, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що, судом першої інстанції належним чином не досліджено і розрахунок заборгованості, котрий знаходиться в матеріалах справи. З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов кредитного договору належним чином, а тому, на думку апелянта, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив насамперед із змісту правових позицій, котрі висловлені Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року (справа N 6-14цс14) та у постанові від 11 лютого 2015 року (справа № 6-240цс14), за якими відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відтак, беручи до уваги приписи ст. 267 ЦК України прийшов до висновку, що оскільки жодного договору про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладалося, а позивач звернувся з позовом в суд лише у вересні 2015 року, то строк позовної давності збіг, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Крім того, до такого висновку суд прийшов, взявши до уваги ще й пояснення відповідача про ту обставину, що видана йому кредитна картка після спливу її річного терміну дії була заблокована.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, оскільки суд прийшов до таких вважаючи встановленими обставини, які недоведені, висновки ж суду обставинам справи не відповідають, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Згідно із п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 624 ЦК України передбачено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Судом встановлено, що 05.12.2008 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 2100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Додатками до даного договору є «умови та правила надання банківських послуг», «правила користування платіжною карткою» та «тарифи банку».

Позивач виконав свої зобовязання за договором, а відповідач порушив виконання взятих на себе зобов'язань за таким, внаслідок чого виникла заборгованість розміром 13588,28 грн., котра складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2118,63 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 8004,49 грн., заборгованості з пені та комісії у розмірі 2580,00 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 250,00 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 635,16 грн.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За приписами ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність (ст. 258 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, котра його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Згідно із ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відповідно до вимог ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12-ма місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Вищенаведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160цс14, котра, в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Частиною 1 ст.264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання, перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, серед іншого, належати і часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Так, відповідно до пунктів 3.1.1 «Правил користування платіжною карткою», граничний строк дії карки ( місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк ( шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше ( до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява Держателя карти про закриття картрахунку, а також за умови наявних грошових коштів на картрахунку для сплати послуг за виконання розрахункових операцій по картрахунку ( в передостанній день місяця закінчення строку дії) та при дотриманні інших умов продовження, передбачених п. 3.1.3 розділу 2 « Правила користування платіжною карткою».

Судом першої інстанції не враховано, що як вбачається із заяви відповідача (позичальника) та виписки по картковому рахунку останнього, основною карткою за договором є картка № 184781, термін дії якої становив до 2012 року. Однак, у 2012 році відповідачу видано нову картку - за № 202581 (а.с.38), за допомогою якої останній здійснював різні транзакції, зокрема по сплаті в магазинах, отримання коштів через банкомати, що чітко прослідковується у виписці по особовому рахунку (а.с.39-42).

Також, згідно інформації з програмного комплексу щодо карти /рахунку, стан рахунку є відкритим та вказано строк дії картки № 202581 - серпень 2016.

З матеріалів справи вбачається, що жодна із сторін договору не проінформувала про припинення його дії. Натомість, відповідач не заперечив тієї обставини, що у 2012 році отримав нову кредитну картку, термін дії якої до 08.2016 року, на час звернення позивача з позовом до суду не закінчився, тобто кредитний договір діяв, а, відтак, підлягає виконанню. За даною кредитною карткою відповідачем здійснювалось зняття готівки та розрахунки за товар чи послуги і остання операція згідно виписки по особовому рахунку проведена 14 жовтня 2012 року (а.с.41-42). Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 07.09.2015 року, тобто в межах трьохрічного строку.

Таким чином, суд не вправі був у даному випадку застосовувати позовну давність та відмовляти в задоволенні позову з цієї підстави.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення. Тому оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення - про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів приходить до висновку, що в порушення умов кредитного договору, а також приписів ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач ОСОБА_3 зобов'язання за даним договором не виконав, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість станом на 31 липня 2015 року в розмірі 13588 грн. 28 коп., яка складається із наступного: 2118 грн. 63 коп. - заборгованість за кредитним договором; 8004 грн.49 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами; 2580 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією; 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 635 грн. 16 коп. - штраф (процентна складова).

Зазначений розмір заборгованості за кредитом підлягає до стягнення, а, відтак, позов підлягає до задоволення.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» 1218 грн. 00 коп. сплаченого позивачем судового збору при поданні позовної заяви до суду, 1339 грн. 80 коп. сплаченого апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги, та 420 грн. 00 коп. витрат за розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур»єр».

Керуючись ст. ст. 88, 209, 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 грудня 2008 року, яка утворилася станом на 31 липня 2015 року за кредитним договором № б/н від 05 грудня 2008 року в сумі 13588 грн. 28 коп., з яких:

- 2118 грн. 63 коп. - заборгованість за кредитним договором;

- 8004 грн.49 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами;

- 2580 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією;

- 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина);

- 635 грн. 16 коп. - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1218 грн. 00 коп. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень 00 коп.) сплаченого позивачем судового збору при поданні позовної заяви до суду, 1339 грн. 80 коп. (одна тисяча триста тридцять дев»ять гривень 80 коп.) сплаченого апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги, та 420 грн. 00 коп. (чотириста двадцять грн.) витрат за розміщення оголошення в редакції газети «Урядовий кур»єр».

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Береза В.І.

Бойко С.М.