У х в а л а

9 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву фірми «Одеса-Бласко» мале приватне підприємство про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до фірми «Одеса-Бласко» мале приватне підприємство, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення збитків та зустрічним позовом фірми «Одеса-Бласко» мале приватне підприємство до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про визнання частково недійсним договору про відступлення права вимоги,

в с т а н о в и л а :

Іванівський районний суд Одеської області рішенням від 14 квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив, ухвалив стягнути з фірми «Одеса-Бласко» мале приватне підприємство (далі - фірма «МПП «Одеса-Бласко») на його користь збитки за період з 22 листопада 2011 року по 22 березня 2013 року, завдані несплатою боргу, які складаються з 16 тис. 89 грн 36 коп. інфляційних втрат, 47 тис. 166 грн 9 коп. трьох процентів річних, а всього 63 тис. 255 грн 45 коп.

У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовив.

Ухвалив стягнути з фірми «МПП «Одеса-Бласко» на користь ОСОБА_4 632 грн 55 коп. судового збору.

Апеляційний суд Одеської області 2 грудня 2014 року скасував рішення Іванівського районного суду Одеської області від 14 квітня 2014 року та ухвалив нове рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

В решті рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Ухвалив стягнути з ОСОБА_4 на користь фірми «МПП «Одеса-Бласко» 316 грн 27 коп. судового збору.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 23 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнила, рішення Апеляційного суду Одеської області від 2 грудня 2014 року скасувала, рішення Іванівського районного суду Одеської області від 14 квітня 2014 року залишила в силі.

22 березня 2016 року фірма «МПП «Одеса-Бласко» звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини третьої статті 11, статті 512, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу перегляду вказаного судового рішення суду касаційної інстанції, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 квітня 2014 року, 10 червня 2015 року, 10 і 17 лютого 2016, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваному судовому рішенні, застосовано зазначені норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вказаного судового рішення, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 23 грудня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про наявність правових підстав для задоволення первісних позовних вимог з огляду на те, що за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі рішення суду настає відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки боржник (позивач за зустрічним позовом) не довів обставини, на які він посилався на обґрунтування заявлених позовних вимог.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 2 квітня 2014 року касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, погодився з його висновком про те, що положення статті 625 ЦК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, однак не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди;

- в ухвалі від 10 червня 2015 року касаційний суд, направивши справу в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення грошових коштів за несвоєчасне виконання зобов'язання, указав на те, що норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті; крім того, стягнуті за рішенням суду інфляційні втрати не є грошовим зобов'язанням, за порушення якого настає передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність;

- в ухвалі від 10 лютого 2016 року касаційний суд, направивши справу в частині вирішення спору про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та процентів за користування коштами за договором банківського вкладу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, указав на порушення судами при розгляді справи норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення;

- в ухвалі від 17 лютого 2016 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив про порушення судами норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року у зв'язку з її невідповідністю висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить цьому висновку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до фірми «Одеса-Бласко» мале приватне підприємство, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення збитків та зустрічним позовом фірми «Одеса-Бласко» мале приватне підприємство до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про визнання частково недійсним договору про відступлення права вимоги за заявою фірми «Одеса-Бласко» мале приватне підприємство про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук
Н.П. Лященко
А.Г. Ярема