№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7411/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 червня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі:Юрченко А.С.,

за участю: представника позивача - Чернишенко А.Г.

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, як представника ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 1 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 9 липня 2013 року між банком та позичальником ОСОБА_5 було укладено договір № 91436 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки. Відповідно до умов договору Банк, на підставі заяви-анкети на відкриття поточного рахунку оформив позичальнику платіжну картку міжнародної платіжної системи MASTERCARD WORLD, відкрив поточний рахунок НОМЕР_1 в гривні та здійснював його обслуговування. 9 липня 2013 року була укладена додаткова угода № 1 до договору, відповідно до пункту 1 якої - на умовах, визначених додатковою угодою, банк надав позичальнику грошові кошти шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом у сумі 40 000 грн., на строк з 9 липня 2013 року по 8 липня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 32,00% річних на споживчі цілі. Протягом періоду кредитування позичальником неодноразово порушувались умови договору, у зв'язку з чим виникала заборгованість. На неодноразові звернення банку про погашення заборгованості відповідач належним чином не відреагувала. Станом на 24 квітня 2015 року загальна заборгованість позичальника за договором становить 64 176,72 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 1 квітня 2016 року задоволені позовні вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за договором № 91436 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки від 9 липня 2013 року в сумі 64 176 грн. 72 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, відповідач ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Представник ПАТ «Брокбізнесбанк» Чернишенко А.Г. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 9 липня 2013 року між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_5 було укладено договір № 91436 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформлення платіжної картки, відповідно до умов якого банк, на підставі заяви-анкети на відкриття поточного рахунку з оформленням платіжної картки, оформлює власнику рахунку платіжну картку міжнародної платіжної системи MASTERCARD WORLD та ПІН-код до платіжної картки, відкриває поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні, та здійснює обслуговування власника рахунку згідно переліку послуг та на умовах, викладених в Тарифах.

9 липня 2013 року між AT «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду № 1 про відкриття кредитної лінії в межах зарплатних проектів до договору № 91436 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки від 09 липня 2013 року, відповідно до умов якої на умовах, визначених цією додатковою угодою, банк надає власнику рахунку грошові кошти шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом у сумі 40000,00 гривень, на строк з 09 липня 2013 року по 08 липня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитною лінією у розмірі 32,00% річних на споживчі цілі. Процентна ставка за користування кредитною лінією є фіксованою.

Позичальником було порушено умови договору в частині сплати кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, у зв'язку з чим станом на 24 квітня 2015 року загальна заборгованість позичальника за договором становить 64176 грн.72 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 39979 грн.93 коп., заборгованості за процентами в сумі 11920 грн.93 коп., штрафу за прострочення сплати кредиту в сумі 900 грн., штрафу за прострочення сплати процентів у сумі 1500 грн., інфляційних втрат від суми не повернутого кредиту в розмірі 6470 грн. 51 коп., інфляційних втрат від суми заборгованості за процентами в розмірі 2821 грн.74 коп., трьох процентів річних за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 395 грн.17 коп., трьох процентів річних за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами в розмірі 188 грн.44 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_5 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує належним чином, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, що дає право банку вимагати стягнення кредиту, сплати процентів, штрафу, інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі ст..625 ЦК України.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених обставинах і відповідає нормам матеріального закону.

Відповідно до ст..526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.1 додаткової угоди № 1від 9 липня 2013 року про відкриття кредитної лінії в межах зарплатних проектів до договору № 91436 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки від 9 липня 2013 року, які укладені між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_5, банк надає власнику рахунку грошові кошти шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом у сумі 40000 грн., на строк з 9 липня 2013 року по 8 липня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитною лінією у розмірі 32 % річних на споживчі цілі.

Відповідно до п.5 додаткової угоди моментом надання банком кредитної лінії є здійснення операцій за допомогою платіжної картки або день утримання платежів, передбачених тарифами, за умови відсутності на рахунку власних коштів власника рахунку.

Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.1072 ЦК України та частиною 22.9 ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» банк повинен виконати розпорядження клієнта виключно в межах залишку грошей на рахунку платника.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка) банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Отже, надання відповідачу кредиту це є кредитування рахунка відповідача з встановленням ліміту платіжних операцій та надання останньому можливості здійснювати платежі з використанням спеціального платіжного засобу, а тому укладений між сторонами кредитний договір та додаткова угода до нього, за своєю правовою природою є кредитним договором на умовах овердрафту.

Відповідно до ч.2 ст.1069 ЦК України права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунку визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст..1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Підтвердженням факту надання відповідачу кредитних коштів є виписки з особових рахунків клієнта, які є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту згідно п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18 червня 2003 року.

Пунктом 22 додаткової угоди сторони визначили, що банк щомісячно до 100-го числа місяця, наступного за звітним, формує виписки, в яких відображає рух коштів на рахунку власника рахунка за звітний період. Надання власнику рахунка виписок здійснюється на вимогу власника рахунка. Сторони домовились, що неотримання/ несвоєчасне отримання власником рахунку виписки не звільняє його від обов'язку виконання зобов'язань за договором та додатковою угодою.

Наявність в матеріалах справи виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 за договором № 91436, укладеним між сторонами, за період з 9 липня 2013 року по 23 грудня 2015 року (а.с.97-99), які містять визначені Положенням про організацію операційної діяльності в банках України усі обов'язкові реквізити, підтверджують факт надання відповідачу кредиту, а тому доводи апеляційної скарги, що позивачем не підтверджено належними доказами факт видачі відповідачу кредитних коштів не заслуговують на увагу.

Крім того, в письмових запереченнях на позов у суді першої інстанції представник відповідача фактично визнала наявність заборгованості по тілу кредиту та процентам за користування кредитними коштами (а.с.61-63), тим самим фактично визнавши отримання відповідачем коштів у кредит.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відповідача у зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань по погашенню суми основного боргу за кредитною лінією та сплати процентів за користування кредитною лінією станом на 24 квітня 2015 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 39979 грн.93 коп. та за процентами в сумі 11920 грн.93 коп., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № 91436 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки від 9 липня 2013 року та випискою по особовому рахунку ( а.с.16-17, 18-20, 97-99, 116-118).

Належних та допустимих доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом та сплатою процентів представник відповідача у передбаченому ст.ст.10,60 ЦПК України порядку суду не надала, а тому самі по собі доводи апеляційної скарги, що такий розрахунок не відповідає дійсності, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення.

Доводи апеляційної карги в тій частині, що суд першої інстанції не зарахував в погашення суми боргу грошові кошти, які сплачені відповідачем 24 липня 2015 року в сумі 1500 грн., 10 вересня 2015 року в сумі 3300 грн., колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем нарахована заборгованість станом на 24 квітня 2015 року, суми коштів, про які зазначено в апеляційній скарзі, до спірного періоду не відносяться. Разом з тим, надана позивачем виписка по особовому рахунку за період з 23 квітня 2015 року по 11 лютого 2016 року свідчить, що банком були зараховані зазначені суми в рахунок погашення прострочених процентів ( а.с.119).

Пунктом 14 додаткової угоди передбачено, що у разі порушення строків погашення заборгованості за кредитною лінією та/або строків сплати процентів за користування кредитною лінією, а також інших платежів власник рахунку сплачує банку штраф за кожен факт такого порушення у розмірі 100 грн.

Згідно наданого позивачем розрахунку, штраф нарахований за прострочення повернення кредиту за період з липня 2014 року по квітень 2015 року, за прострочення сплати процентів за період з вересня 2013 року по квітень 2015 року, щомісяця по 100 грн.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що банк мав право тільки один раз застосовувати штраф як санкцію за кожним видом порушення зобов'язань за договором кредиту (за тілом кредиту та за процентами), оскільки застосування такої відповідальності як штраф, має одноразовий характер, та вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язань, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 6,7 додаткової угоди проценти за користування кредитною лінією нараховуються банком починаючи з дати фактичного використання коштів. Проценти нараховуються щомісячно в межах строку користування кредитним лімітом, на суму фактичного залишку заборгованості, з розрахунку фактичної кількості днів у місяці та році. Нарахування процентів за користування кредитним лімітом здійснюється за поточний календарний місяць в останній робочий день місяця. Власник рахунку сплачує банку проценти за користування кредитною лінією щомісячно, не пізніше 25 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти.

Відповідно до п.6.2.7 договору власник рахунку зобов'язується не пізніше 25-го числа місяця, наступного за звітним, у разі виникнення овердрафту, відшкодувати банку суму заборгованості за овердрафтом та сплатити нараховані проценти за користування ним.

Встановивши, що відповідач неналежним чином виконувала умови договору, та враховуючи, що умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути кредит та сплатити проценти щомісяця, колегія суддів вважає, що банк має право вимагати сплати штрафу за кожне порушення..

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність, а тому підлягають відхиленню.

З огляду на викладене, колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини, що мають значення для вирішення спору, вірно визначив спірні правовідносини сторін, правильно оцінив належність, допустимість, достовірність, кожного з наданих сторонами доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне і обґрунтоване рішення. Передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, як представника ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 1 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: