Ухвала

іменем україни

07 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський АкціонернийБанк» про захист прав споживача фінансових послуг та стягнення суми депозитних вкладів, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_3, на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02 липня 2014 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський АкціонернийБанк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі заступника начальника відділення СолодН.О., який діяв на підставі довіреності від 01 квітня 2014 року № 03/2/172, було укладено договір банківського вкладу «Марафон лояльності - подвійний дохід ЕПС» № 817258/2014 в доларах США. На підставі цього договору позивач розмістив на рахунку у банку грошові кошти (вклад) у сумі 10 тис. доларів США, а останній зобов'язався повернути вклад в обумовлений договором строк - до 02 серпня 2015 року, або на вимогу позивача і виплатити проценти за користування грошовими коштами із розрахунку: 11 % річних із першого по другий місяць дії вкладу, за наступний період вкладу - 2 % річних. Зазначив, що відповідач повернув суму вкладу раніше, а саме 12 лютого 2015 року та ще й не в повному обсязі, чим порушив умови договору. У зв'язку з цим позивач просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 246 036 грн 73 коп. та 1 тис. грн витрат за надання правової допомоги.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_3, просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_6 від 04 січня 2016 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її із суду першої інстанції.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року № 73/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді ОСОБА_6, у результаті чого 25 травня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу ОСОБА_7

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року № 164/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді ОСОБА_7, у результаті чого 17 серпня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу ОСОБА_8

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2016 року № 337/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді ОСОБА_8, у результаті чого 20 жовтня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу Ступак О.В.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом установлено, що 02 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі заступника начальника відділення Солод Н.О., що діяв на підставі довіреності від 01 квітня 2014 року № 03/2/172, було укладено договір банківського вкладу «Марафон лояльності - подвійний дохід ЕПС» № 817258/2014 (в доларах США), на підставі якого ОСОБА_3 розмістив у банку грошові кошти (вклад) у сумі 10 тис. доларів США строком до 02 серпня 2015 року, або на вимогу позивача, під 11 % річних з першого по другий місяць дії вкладу, за наступний період вкладу - 2 % річних.

Позивач виконав умови зазначеного договору та розмістив вклад у сумі 10 тис. доларів США, що еквівалентно 118 334 грн 02 коп., перерахувавши його на рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк», що підтверджується меморіальним ордером від 02 липня 2014 року № 136878.

Згідно з п. 1.7 договору банківського вкладу від 02 липня 2014 року дата вимоги вкладником вкладу - 02 серпня 2015 року.

Звертаючись у березні 2015 року до суду з цим позовом, позивач зазначив, що відповідач здійснив повернення вкладу раніше, а саме 12 лютого 2015 року та ще й не в повному обсязі, чим порушив умови договору. На підтвердження вказаної обставини позивач посилається на виписку з особового рахунку від 11 лютого 2015 року, яку додав до позовної заяви.

Проте на спростування цих доводів суд першої інстанції правильно зазначив, що виписка із рахунку від 11 лютого 2015 року за період із 31 грудня 2014 року по 11 лютого 2015 року не підтверджує факту виплати 12 лютого 2015 року відповідачем позивачу депозитного вкладу у зазначеному позивачем розмірі - 152 448 грн 04 коп. (а. с. 10).

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження здійснення виплати депозиту, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення решти суми банківського вкладу та похідних вимог про стягнення трьої процентів річних та інфляційних втрат.

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд з дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, на спростування доводів апеляційної скарги позивача про помилковість висновків районного суду про відсутність доказів на підтвердження виплати депозиту, оскільки в додатках (без конкретизації у яких саме додатках) міститься заява на виплату переказу від 12 лютого 2015 року, апеляційний суд правильно зазначив, що у справі така заява відсутня. Так, відповідно до затвердженого керівником апарату Святошинського районного суду м. Києва акта від 23 березня 2015 року № 17430/15 зазначена у додатках до позовної заяви копія заяви про виплату переказу № була відсутня під час розкриття конверта (а. с. 16).

Апеляційний суд належно оцінив ту обставину, що розгляд справи як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді відбувся за відсутності позивача та його представника на підставі поданих ними заяв про розгляд справи у їх відсутність (а. с. 22, 39), на підставі наявних у спарві доказів, наданих стороною позивача; ні позивач, ні його представник, діючи на власний розсуд, не знайомилися з матеріалами справи.

Наведені в касаційній скарзі доводи про те, що «твердження суду про те, що немає факту підтвердження виплати депозиту є хибним, адже в додатках міститься заява про виплату переказу від 12 лютого 2015 року, разом з тим апеляційний суд її не побачив у матеріалах справи, посилаючись на те, що вона була відсутня при відкритті конверта в канцелярії суду. Разом з тим суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилається на заяву про виплату переказу № 136878 від 02 лютого 2012 року і вказує на аркуш справи 10. Таким чином, виникають протиріччя між твердженнями судів апеляційної та касаційної інстанцій» не відповідають зробленим судами висновкам та спростовуються матеріалами справи. Так, на а. с. 10 міститься копія виписки ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 11 лютого 2015 року по особовим рахункам ОСОБА_3 за період із 31 грудня 2014 року по 11 лютого 2015 року, яку й зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні. Зазначені у касаційній скарзі твердження, про те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилається на заяву про виплату переказу від 02 лютого 2012 року № 136878 і вказує на аркуш справи 10 не відповідають дійсності та спростовуються змістом оскаржуваного рішення. Разом із тим безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд «не побачив» у справі заяву про виплату переказу від 12 лютого 2015 року, оскільки дійсно у справі така заява відсутня і це підтверджується актом Святошинського районного суду м. Києва від 23 березня 2015 року № 17430/15, затвердженим керівником апарату суду, який міститься на а. с. 16, згідно з яким зазначена у додатках до позовної заяви копія заяви про виплату переказу № була відсутня під час розкриття конверта.

Доводи касаційної скарги про те, що на підтвердження факту виплати відповідачем не в повному обсязі надавалася вищевказана банківська виписка, в якій «чітко видно», що станом на 11 лютого 2015 року на рахунку позивача знаходилася сума у розмірі 158 737,06 грн, а виплачена 12 лютого 2015 року сума становить 152 448,04 грн, не знайшли свого підтвердження у змісті наведеної виписки, яка знаходиться на а. с. 10.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_3, відхилити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак