Справа № 751/2068/16-ц Провадження № 22-ц/795/2014/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Косач І. А. Доповідач - Вінгаль В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіВІНГАЛЬ В.М.
суддів:КУЗЮРИ Л.В., ХАРЕЧКО Л.К.,
при секретарі:Шкарупі Ю.В.
за участю:Позивача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_26., відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 жовтня 2016 року у справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовною заявою ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, в особі законного представника ОСОБА_4, про визначення порядку користування квартирою,

треті особи: Орган опіки і піклування Новозаводської районної у м.Чернігові ради, Комунальне підприємство «ЖЕК-13»,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 серпня 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задоволено частково. Визнано ОСОБА_6 таким, що втратив право користування квартирою. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 275 грн.60 коп. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 і ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, в особі його законного представника ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив змінити рішення суду в частині незадоволення вимог по його позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги по первісному позову повністю.

Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи своє рішення про часткове задоволення первісного позову безпідставно виходив з того, що акт не проживання ОСОБА_5 у спірній квартирі від 26.01.2016 року є неналежними та недопустимими доказами, оскільки в судовому засіданні було доведено, що акт який був наданий позивачем ОСОБА_4 складався уповноваженими особами, з участю представника ЖЕК-13, який заходив до квартири та її оглядав, в тому числі щодо наявності речей відповідачів, обстановки квартири та хто там проживає. В той же час акт, який був наданий відповідачами по первісному позову був складений навіть без відвідування квартири та її огляду на предмет наявності їх речей в спірній квартирі. Заявник зазначає, що відповідачкою ОСОБА_5 було надано довідки Павлівської сільської ради де зазначено, що вона там постійно проживає без реєстрації з 2014 року. Заявник наполягає, що судом першої інстанції був зроблений хибний висновок, що акт, який наданий позивачем є недопустимим доказом, адже даний акт лише підтверджував факт не проживання відповідачів, а не поважність чи неповажність такого не проживання, а тому відповідно він жодним чином не суперечив іншим письмовим доказам, навіть навпаки підтверджував викладені обставини та обґрунтування позивача. Заявник звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі письмові докази про те, що ОСОБА_5 зобов'язана була доглядати за кимось та про те, що хтось потребував саме від неї постійного стороннього догляду. На думку заявника, суд першої інстанції на підставі зібраних доказів, наявних в матеріалах справи та на підставі яких він прийняв рішення про визнання втративши права користування спірною квартирою ОСОБА_6 мав би прийняти аналогічне рішення і відносно ОСОБА_5, оскільки докази були надані однакові відносно обох відповідачів та оцінені судом з урахуванням усіх обставин справи.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам відповідає рішення суду першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 більше року відсутній за місцем реєстрації, він не є членом сім'ї позивача, договір найму з ним не укладався, доказів того, що він з поважних причин був відсутній понад встановленні строки за місцем реєстрації суду не надав, а тому він втратив право користування спірним жилим приміщенням.

ОСОБА_5 не може бути визнана такою, що втратила право користування спірною квартирою, оскільки акт про не проживання її у спірній квартирі від 26.01.16 року є неналежним та недопустимим доказом, вказаний в ньому факт спростовується актом від 28.03.16 року, який наданий відповідачкою. Крім того, між сторонами виник конфлікт з приводу проживання та користування спірним житлом, що стало приводом звернення до суду з відповідним позовом.

З даним висновком погоджується апеляційний суд з наступних підстав. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім'ї - є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Під "збереженням жилого приміщення" слід розуміти охорону законом права на житлову площу в житловому приміщенні за тимчасово відсутніми наймачами та членами їх сімей.

Причини відсутності не мають значення, якщо така відсутність продовжувалась до 6 місяців. У разі перебільшення цього строку суд повинен з'ясувати причини.

Статтею 71 ЖК України закріплено вичерпний перелік причин відсутності громадянина понад 6 місяців, що є підставою для збереження житла за відсутнім наймачем або членами його сім'ї.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням , необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.04.1992 року відповідач ОСОБА_5 отримала ордер на право зайняття житлового приміщення площею 28,7 кв.м., яке складається з 2 кімнат в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 на 3-х чоловік : ОСОБА_4- син, ОСОБА_6 - син (а.с.20).

В спірній квартирі зареєстровані відповідачка - ОСОБА_5, яка є наймачем даної квартири, позивач - ОСОБА_4, відповідач - ОСОБА_6, та син позивача - ОСОБА_7 (а.с.66).

Судом першої інстанції обґрунтовано відхилений в якості доказу акт від 26.01.16року, який складено комісією у складі майстра КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради Томилко Л.Г., а також позивачем ОСОБА_4, та сусідами ОСОБА_9 та ОСОБА_10, про те, що зі слів заявника та з пояснень сусідів вбачається, що відповідачі не проживають у квартирі з лютого 2014 року, оскільки його зміст суперечить акту від 18.02.16 року, який складено комісією у складі майстра КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради Томилко Л.Г., ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані і проживають з дня реєстрації та по 05 лютого 2016 року за спірною адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21).

Крім того, актом від 28 березня 2016 року обстеження матеріально-побутових умов проживання визначено, що комісія в складі Павловського сільського голови Жукотської А.М., секретаря виконкому сільської ради Даниленко А.В., депутата сільської ради Брагида Т.Х. провела обстеження матеріально-побутових умов проживання громадянки ОСОБА_16, 1934 року народження; в ході обстеження виявлено: ОСОБА_16 має статус багатодітної матері та нагороди за особливі заслуги перед державою Україна, вдова. ОСОБА_16 постійно проживає в АДРЕСА_2, за станом здоров'я та за віком за нею проводиться догляд та забезпечення побутових умов її дітьми ОСОБА_5 з 2014 року по 05 лютого 2016 року періодично та синами ОСОБА_17, ОСОБА_18 постійно. Крім того, відповідач ОСОБА_5 в цей же період здійснювала догляд і за ОСОБА_19, яка є тіткою відповідачки, має статус учасника війни, одинока, вдова, фактично постійно проживає в АДРЕСА_3.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_20, ОСОБА_11 та ОСОБА_21, які проживають по сусідству з відповідачкою спростували пояснення свідків ОСОБА_22, ОСОБА_23 та ОСОБА_24 щодо не проживання відповідачки в спірному житловому приміщенні.

За наведених підстав, суд першої інстанції дійшов до законного і обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 не втратила право користування квартирою

Рішення суду, яким було визнано ОСОБА_25 таким, що втратив право користування спірним житлом та відмовлено ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у визначенні порядку користування квартирою сторонами не оскаржено.

Судом першої інстанції встановлені всі фактичні обставини, належні докази, яким дана правильна та обґрунтована оцінка.

А тому, враховуючи вищенаведене, у апеляційного суду відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 07 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: