Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/6904/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Антонова Н.В.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В., Рубан С.М.

при секретарі - Перетятько А.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року в справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заслухавши доповідача, пояснення представника заявника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 3 червня 2015 року відмовлено у відкритті провадження в справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу та направити справу для вирішення питання про відкриття провадження. Посилається на неправильне застосування норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що вимушене переселення в червні 2014 року з окупованої території Луганської області, Україна, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацію частини території Луганської області, Україна, від встановлення даного факту залежить виникнення права на отримання справедливої компенсації з держави - агресора - Російської Федерації, оскільки іншого порядку встановлення такого юридичного факту чинним законодавством України не передбачено. З поданої заяви про встановлення факту, що має юридичне значення та додатків до неї не вбачається, що наявний спір про право.

В судове засідання апеляційного суду заінтересовані особи не явились, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, про що свідчать зворотні повідомлення про отримання поштових відправлень.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся у березні 2016 року до суду із заявою про встановлення факту збройної агресії Російської Федерації проти України в порядку окремого провадження. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що від встановлення даного факту залежить виникнення права його як громадянина України на отримання від держави захисту, гарантування безпеки життя та реалізації громадянських прав та свобод шляхом вжиття активних заходів на виконання ст.. 3, 27 Конституції України, що в результаті збройної агресії Російської Федерації буде породжувати юридичні наслідки - виникнення права на справедливу компенсацію з Держави-агресора - Російської Федерації.

Відмовляючи у відкритті провадження в даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що дана заява не підлягає розгляду в судах в порядку окремого провадження, оскільки зі змісту заяви вбачається спір про право, оскільки заявник в результаті збройної агресії Російської Федерації поніс збитки, як власник, майна в розмірі 2 800 000 грн.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується, вважає, що він не відповідає обставинам справи та нормам процесуального права.

Так, ч.1 ст. 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином ,встановлення юридичного факту рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, отже заява про встановлення юридичного факту, що стосуються вимушеного переселення заявника з окупованої території Луганської області, України, що відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області, Україна, може розглядатись в порядку окремого провадження.

В поданій заяві не порушується заявником питання про стягнення збитків та не вказується, що судове рішення необхідне для стягнення збитків та не вказується, що судове рішення необхідне для наступного вирішення спору про право.

До того ж, не зазначено, які саме юридичні наслідки матиме встановлення даного факту, а також, що відсутній інший порядок встановлення цього факту.

Разом з тим, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку існує спір про право, оскільки відповідно до пояснення заявника, спір про право відсутній, та чинним законодавством України не передбачено іншого порядку його встановлення.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що підстав для відмови у прийнятті позовної заяви в порядку п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України у суду першої інстанції не було, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року - скасуванню з передачею питання прийняття заяви на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року скасувати, питання прийняття заяви направити на новий розгляд до суду першої інстанції..

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: