У х в а л а

іменем україни

30 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Маляренка А.В.,

Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 02 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 14 лютого 2014 року з вини водія ОСОБА_4, який, перебуваючи у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3, керував рейсовим мікроавтобусом сполученням «Шпанів-Рівне», сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивач, як пасажир мікроавтобуса, отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Вироком Рівненського міського суду від 10 жовтня 2014 року ОСОБА_4 був засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України.

Винними діями ОСОБА_4 позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Позивач пережила сильний стрес та змушена була терпіти сильний фізичний біль, тижнями була безпорадна та безпомічна, оскільки не могла обходитися без сторонньої допомоги.

Ушкодження здоров'я та тривале лікування морально пригнітило позивача. Через стан здоров'я позивача її сім'я опинилася у скрутному становищі.

Позивач має на утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких разом із нею також побувала в аварії та отримала стрес.

Після ДТП позивач зазнала сильної психологічної травми, порушився її сон, що потягло за собою необхідності постійного прийняття снодійних препаратів. Окрім того, лікарі заборонили їй більше року займатися активною працею. У позивача з'явився страх до автомобілів, що змусило її звертатися до лікаря-психіатра.

Протягом двох років після ДТП відповідач жодних коштів на відшкодування завданої шкоди позивачу не сплатив і відмовляється це робити.

Позивач просила стягнути з відповідача 70 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 50 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 02 червня 2016 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2016 року змінено, зменшено суму відшкодування моральної шкоди з 50 тис. грн до 20 тис. грн.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду заподіяно нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-933цс16.

Установлено, що 14 лютого 2014 року близько 08 год. 10 хв. водій ОСОБА_4, який перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3, керуючи мікроавтобусом «ХАЗ 3230.02» в м. Рівне, допустив виїзд на смугу зустрічного руху, чим порушив вимоги п.п.12.1, 12.3, 1.5, 2.3.б Правил дорожнього руху України, та здійснив зіткнення з припаркованим сідловин тягачем «MAN TGA 01 A» з напівпричепом. Унаслідок даної пригоди пасажир мікроавтобуса ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження.

Обставини дорожньо-транспортної пригоди та її наслідки, а також винність ОСОБА_4 встановлені вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2014 року, який набрав законної сили (справа № 569/10111/14-к).

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру коштів стягнутих на відшкодування моральної шкоди апеляційний суд керувався положеннями ст. ст. 23, 1167 ЦК України та виходив із засад розумності і справедливості.

Отже, встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 02 червня 2016 року ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його постановленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Слід зазначити, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити, рішення апеляційного суду Рівненської області від 02 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: А.В. Маляренко

О.В.Ступак