Справа № 755/6600/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2016 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.

при секретарі Іова О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державних виконавців ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві,

в с т а н о в и в:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Клименко Р.В. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 42854638 від 04.04.2014 року; на дії державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Копитко Б.В., в якій просить визнати неправомірними та скасувати довідки розрахунків заборгованості по аліментах від 16.03.2016 року , 01.04.2016 року та 06.05.2016 року; на дії головного державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Мироненко Н.М. щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.07.2014 року. Скаржник мотивує свої вимоги тим, що про наявність судового рішення йому не біло відомо (заочне рішення не набрало законної сили, оскільки він його не отримував), як і про відкриття виконавчого провадження, оскільки постанови про відкриття виконавчого провадження він не отримував, що позбавило його можливості виконання рішення суду в добровільному порядку. Крім того державним виконавцем не було повідомлено боржника про розрахунок заборгованості та нарахування останньої проведено державним виконавцем через два роки після відкриття виконавчого провадження. Державний виконавець мав з'ясувати його майновий стан, і лише за відсутності коштів, цінностей, звертати стягнення на належне майно. Постанова про арешт майна була винесена державним виконавцем протиправно без повідомлення про відкриття виконавчого провадження.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримала та просить суд її задовольнити в повному обсязі.

Представник ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи наявні письмові заперечення проти скарги.

Суд, заслухавши пояснення представника скаржника, взявши до уваги доповнення до скарги, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 12.03.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва по справі № 755/926/2014 видано виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дітей (а.с.112). 04.04.2014 року державним виконавцем Клименко Р.В. відкрито виконавче провадження ВП № 42854638.

04.07.2014 року постановою державного виконавця Мироненко Н.М. накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Не погоджуючись з постановою державного виконавця, скаржник зазначає, що заочне рішення він не отримував, а тому воно не вступило в законну силу. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження він не отримував, оскільки державний виконавець не направляв його рекомендованим листом на його адресу. В той же час, він взагалі не проживає по вказаній адресі у виконавчому листі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтями 5, 6 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень є обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати в своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого листа, що видається судом (п. 1 ч. 2 ст. 17 Цього Закону) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторонами та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, щодо якої відповідним рішенням встановлено певні обставини, незалежно від того, чи брала вона участь у справі.

Так, факт відсутності в матеріалах виконавчого провадження доказів направлення скаржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має направлятися рекомендованим листом, підтверджується ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.04.2016 року, і не може бути спростованим. Державним виконавцем не перевірялося місце проживання боржника, відсутні виходи державного виконавця по місцю проживання боржника, відсутні виклики боржника, відсутні звернення до відповідних органів з метою примусового приводу, оголошення боржника в розшук, та інші докази про дійсне намагання виконати судове рішення. З часу відкриття виконавчого провадження - 04.04.2014 року, з метою виконання судового рішення, державний виконавець 23.12.2015 року, більше ніж через рік після відкриття виконавчого провадження, звернувся до податкової служби та пенсійного фонду задля з'ясування доходів боржника, що також встановлено ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.04.2016 року,

Вищевикладене свідчить про неналежне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, та порушення його права на добровільне виконання судового рішення.

Однак, твердження скаржника про не набрання судовим рішенням законної сили у зв'язку з тим, що він не отримував його копії, не може вважатися підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. Тому в даному випадку, дії державного виконавця, при відкритті виконавчого провадження, є законними.

При здійсненні примусового виконання рішення суду, державними виконавцями були складені наступні довідки про заборгованість: відповідно до довідки - розрахунку від 16.03.2016 року заборгованості по аліментам з 09.01.2014 року по 01.03.2016 року ОСОБА_1 станом на 01.03.2016 року становить 52787,98 грн.; відповідно до довідки - розрахунку від 01.04.2016 року заборгованості по аліментам з 09.01.2014 року по 01.04.2016 року ОСОБА_1 станом на 01.03.2016 року становить 52142,31 грн.; відповідно до довідки - розрахунку від 06.05.2016 року заборгованості по аліментам з 09.01.2014 року по 01.05.2016 року ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 року становить 26274,90 грн.; відповідно до довідки - розрахунку від 06.05.2016 року заборгованості по аліментам з 09.01.2014 року по 01.05.2016 року ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 року становить 29274,90 грн.

Зазначені довідки були складені державним виконавцем з врахуванням середньої заробітної плати по Київському регіону, однак боржник проживає в Черкаській області, Канівського району, с. Луковиця. Таким чином, сума заборгованості по аліментам розрахована невірно та перевищує її фактичний розмір.

Скаржником надано докази проте, що він намагається добровільно виконати судове рішення, здійснюючи перекази коштів стягувачу.

Відповідно до ч.9 ст. 74 Закону України , «Про виконавче провадження» спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Враховуючи вищевикладене, обставини які встановлені в процесі розгляду справи, суд приходить до висновку, що скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст. 1, 5, 6, 11, 25, 31, 40, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 294, 383-388 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державних виконавців ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Копитко Б.В. щодо складання довідок - розрахунків заборгованості по аліментам від 16.03.2016 року, 01.04.2016 року та 06.05.2016 року.

Скасувати: довідку - розрахунок заборгованості по аліментам № 5816 від 16.03.2016 року; довідку - розрахунок заборгованості по аліментам № 7644 від 01.04.2016 року; довідку - розрахунок заборгованості по аліментам № 12214 від 06.05.2016 року; довідку - розрахунок заборгованості по аліментам № 14283 від 06.05.2016 року.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Мироненко Н.М. щодо винесення постанови ВП № 42854638 від 04.07.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Скасувати постанову головного державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві ВП № 42854638 від 04.07.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В решті вимог - відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд м. Києва на ухвалу протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя Н. О. Яровенко