Справа № 509/5291/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

смт.Овідіополь

02 грудня 2016 року

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Осадченко С.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3,

ОСОБА_4 сільської ради Гайсинського району Вінницької області,

про визнання заповіту нікчемним,

ВСТАНОВИВ:

24.11.2014 року позивачка звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 у якому просила визнати нікчемним заповіт складений 18 квітня 2006 року у селі Нараївка Гайсинського району Вінницької області, підписаний від імені ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у присутності свідків ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 та посвідчений секретарем Нараївської сільської ради Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_9 та зареєстрованого у реєстрі за № 121 згідно з яким ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати і на все те, що він за законом матиме право ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5. До складу спадщини увійшла земельна ділянка площею 1,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 12 масив № 13, розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області.

Позивачка вказує, що насправді ОСОБА_5 жодне майно ОСОБА_3 не заповідав, ОСОБА_3 взагалі не знав, а тому складений від його імені заповіт є нікчемним в силу вимог ст. 1257 Цивільного кодексу України. Вважає, що у звязку із складанням оспорюваного заповіту порушене її право, як спадкоємця після смерті її сина ОСОБА_10, який успадкував спірну земельну ділянку після смерті ОСОБА_5

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.06.2015 року до участі у справі в якості співвідповідача притягнуто ОСОБА_4 сільську раду Гайсинського району Вінницької області

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3, її представник, представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Гайсинського району Вінницької області про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, зловживаючи своїми процесуальними правами велику кількість разів звертались до суду з заявами про відкладення розгляду справи з різних підстав, в звязку з чим суд розглядає справу у їх відсутність.

Вислухавши пояснення представника позивачки, допитавши свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Судом встановлено, що у відповідності до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 898323 виданого Овідіопольським районним відділом земельних ресурсів ОСОБА_14 обласного головного управління земельних ресурсів Державного комітету України по земельних ресурсах 18 січня 2006 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 був власником земельної ділянки площею 1,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 12 масив № 13, розташованої на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області. Вказаний державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 23.

18 квітня 2006 року у селі Нараївка Гайсинського району Вінницької області від імені ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у присутності свідків ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, був підписаний заповіт згідно з яким ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати і на все те, що він за законом матиме право ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5. Заповіт посвідчений секретарем Нараївської сільської ради Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_9 та зареєстрований у реєстрі за № 121.

У заповіті вказується, що він підписаний від імені ОСОБА_5 у звязку із хворобою руки.

19 лютого 2007 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 088161 виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 22 лютого 2007 року.

На підставі заповіту, складеного 18 червня 2006 року ОСОБА_5, право власності на вказану земельну ділянку площею 1,58 га набув ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6, у звязку із чим 14 вересня 2007 року відділом земельних ресурсів у Овідіопольському районі Одеської області головного управління земельних ресурсів у Одеській області Державного агентства земельних ресурсів України було на його імя видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 666454. Вказаний державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 37.

03 лютого 2012 року ОСОБА_10 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 295998 виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті ОСОБА_14 міського управління юстиції 04 лютого 2012 року. Після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина до складу якої входить вищевказана земельна ділянка, яка є спірною.

Матірю ОСОБА_10 є позивачка ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 111-ЖД № 484171 виданим відділом запису актів громадянського стану у м. Одеси 09 серпня 1984 року.

Після звернення до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_10, у серпні 2012 року позивачці стало відомо, що на спадщину у вигляді спірну земельну ділянку претендує відповідачка ОСОБА_3 на підставі заповіту складеного 18 квітня 2006 року у селі Нараївка Гайсинського району Вінницької області підписаний від імені ОСОБА_5 ОСОБА_6 у присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та посвідчений секретарем Нараївської сільської ради Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_9 згідно з яким ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, все те, що на день смерті буде належати йому і на все те, що він за законом матиме право ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Також судом встановлено, що весною 2006 року ОСОБА_5 хворів на відкриту форму туберкульозу. З 31 травня 2006 року по 31 серпня 2006 року він знаходився на стаціонарному лікуванні у ОСОБА_14 міській туберкульозній лікарні.

Статтею 1233 Цивільного кодексу України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За результатами оцінки доказів у справі суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 не заповідав належне йому майно, у тому числі й спірну земельну ділянку, ОСОБА_3

Такий висновок суду підтверджується свідченнями ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які під присягою пояснили, що ОСОБА_5 взагалі не був знайомий з відповідачкою, про її існування не знав, весною 2006 року за межі міста ОСОБА_13 взагалі не виїжджав через захворювання на відкриту форму туберкульозу. Спірну земельну ділянку ОСОБА_5 заповів ОСОБА_10, з яким багато років підтримував дружні стосунки.

Факт захворювання ОСОБА_5 на відкриту форму туберкульозу весною 2006 року та проходження ОСОБА_5 стаціонарного лікування у міській протитуберкульозній лікарні підтверджується протоколами допиту свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17, які на той час працювали у вказаному лікувальному закладі. Вказані особи були допитані у якості свідків та попереджені про кримінальну відповідальність слідчим за ст.ст.384, 385 Кримінального кодексу України у рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001053 за ст.358, ч.4 ст.190 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 березня 2014 року.

Про неможливість знаходження ОСОБА_5 у селі Нараївка Гайсинського району Вінницької області у квітні 2006 року, також свідчить висновок комісійної судово-медичної експертизи № 165, яку було проведено експертами комунальної установи «ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» на підставі ухвали суду у даній справі.

Цим висновком експертизи також спростовуються та обставина, що через хворобу верхніх кінцівок ОСОБА_5 не міг самостійно підписати заповіт.

Аналізуючи вказані свідчення та письмові докази у сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 не заповідав належне йому майно ОСОБА_3, у тому числі й спірну земельну ділянку. Таким чином, оспорюваний заповіт не відповідає волі ОСОБА_5 та складений особою, яка не мала на це права.

Відповідачкою доказів протилежного не надано.

У рамках вказаного кримінального провадження у якості свідка також було допитано ОСОБА_8, яка зазначена у якості свідка складання ОСОБА_5 оспорюваного заповіту. Будучи попередженою слідчим про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 Кримінального кодексу України ОСОБА_8 пояснила, що не була свідком складання заповіту ОСОБА_5, ОСОБА_5 взагалі ніколи не бачила, підпис на оспорюваному заповіті від її імені вчинений не нею.

Свідчення ОСОБА_8 у частині, що на оспорюваному заповіті підпис від її імені виконаний не ОСОБА_8 підтверджуються висновком судово-почеркознавчої експертизи від 11 липня 2014 року № 266, виконаної судовим експертом ОСОБА_18, проведеної на підставі постанови слідчого у рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001053 за ст.358, ч.4 ст.190 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 березня 2014 року.

Абзацем третім частини другої статті 1248 Цивільного кодексу України передбачено, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Частиною другою статті 1253 цього Кодексу передбачено, що у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

З протоколу допиту свідка ОСОБА_8, яка зазначена у якості свідка при складанні заповіту ОСОБА_5 та висновку судово-почеркознавчої експертизи № 266 від 14 червня 2104 року, вбачається, що ОСОБА_8 не була свідком складання оскаржуваного заповіту.

Надані представником відповідачки скарги ОСОБА_8 до прокуратури правдивість її свідчень не спростовують, оскільки не є належним підтвердженням чинення тиску на свідка з боку працівників міліції, які її допитували.

Таким чином, оскаржуваний заповіт має дефект форми (не відповідає вимогам частини другої статті 1253 Цивільного кодексу України), оскільки фактично був складений у присутності менше ніж двох свідків.

Частиною першою статті 1257 цього Кодексу передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Враховуючи, що ОСОБА_5 не заповідав належне йому майно ОСОБА_3, враховуючи невідповідність форми оспорюваного запоіту вимогами Закону щодо необхідності його складання у присутності не менше як двох свідків, оспорюваний заповіт підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1 ст.1257 Цивільного кодексу України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 214-215 ЦПК України, ст.1257 ч.1 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати нікчемним заповіт, складений від імені ОСОБА_5 18 квітня 2006 року, підписаний від його імені ОСОБА_6 та посвідчений секретарем виконкому ОСОБА_4 сільської ради Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_9 за яким ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповідав все належне йому майно де б воно не було і з чого б воно не складалось ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя А.І.Бочаров