У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі, третя особа - Тернопільська дирекція Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», про повернення безпідставно набутих коштів та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Тернополі (далі - УПФ України у м. Тернополі) про стягнення безпідставно отриманих коштів, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Позов обґрунтовано тим, що позивач працює листоношею у Тернопільській дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» та протягом 1999-2014 року видавала пенсію ОСОБА_5 за довіреностями і дана пенсіонерка пенсію отримувала та жодних претензій відносно неї немає. У грудні 2014 року управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі з'ясувало, що ОСОБА_5 ще у 1999 році виїхала на постійне місце проживання у США, а тому почало вимагати повернення виданої листоношею пенсії, як виданої без належних доручень пенсіонера. 15 грудня 2014 року позивачем за рахунок особистих коштів була повернута відповідачу пенсія ОСОБА_5 у сумі 116 409 грн 90 коп. Вважаючи, що вона без будь-якої правової підстави, помилково перерахувала фактично отриману пенсіонером пенсію на рахунок відповідача, просила задовольнити позов.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто із УПФ України у м. Тернополі на користь ОСОБА_4 суму безпідставно набутих коштів в розмірі 65 573 грн 68 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 15 березня 2016 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто із УПФ України у м. Тернополі на користь ОСОБА_4 116 409 грн 90 коп. безпідставно набутих коштів.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, що є правонаступником УПФ України у м. Тернополі, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову і рішення апеляційного суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до п. 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV, ст. 102 Закону України «Про пенсійне страхування» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ пенсіонери зобов'язані повідомляти орган, що призначає пенсії, про обставини, що спричинили зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку (ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Судами попередніх інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 було призначено пенсію за віком органами праці та соціального захисту населення з 24 січня 1996 року.

За період з березня 1999 року по жовтень 2014 року відповідачем нараховано ОСОБА_5 кошти на виплату пенсії у розмірі 116 409 грн 90 коп.

ОСОБА_4 працює в Тернопільській дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» листоношею ВПЗ №1 поштамту із 12 липня 1980 року по даний час (наказ про прийом на роботу № 67 від 12 липня 1980 року).

Як вбачається із наявної при матеріалах справи посадової інструкції «Листоноші», з якою ознайомлено позивача, листоноша по доставці пенсій, допомог, поштових переказів, кореспонденції, преси є матеріально-відповідальною особою.

Між Тернопільською дирекцією Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» та ОСОБА_4 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01 липня 2009 року, згідно умов якого, працівник, який безпосередньо пов'язаний з отриманням грошових коштів, а також із збереженням матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність: за не внесення до каси або на рахунки в установах банку виручки (повністю або частково), передбаченої Договором, за незабезпечення збереженості приміщення, обладнання, грошових коштів, а також матеріальних цінностей, отриманих від інших організацій-контрагентів адміністрації.

Згідно із довіреністю від 13 березня 2006 року ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_6 (НОМЕР_1, виданий Тернопільським МУ УМВС України в Тернопільській області 07 травня 1998 року) одержувати належне їй майно, гроші, цінні папери від усіх осіб, установ, підприємств і організацій, в тому числі із Ощадних та інших банків, пошти та телеграфу. Для цього ОСОБА_6 надано право подавати від імені ОСОБА_5 заяви, одержувати документи, довідки, розписуватись за неї і виконувати всі дії, пов'язані з цією довіреністю.

Як вбачається із нотаріально посвідченої довіреності, нотаріусом м. Чікаго штату ОСОБА_7, США ОСОБА_8 від 23 жовтня 2013 року ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_6, що мешкає АДРЕСА_1, одержувати належне їй майно, гроші, цінні папери від усіх осіб, установ, підприємств і організацій, в тому числі із Ощадних та інших банків, пошти та телеграфу. Для цього ОСОБА_6 надано право подавати від імені ОСОБА_5 заяви, одержувати документи, довідки, розписуватись за неї і виконувати всі дії, пов'язані з цією довіреністю. Термін дії довіреності - п'ять років.

Згідно із заявою ОСОБА_5 від 24 листопада 2014 року, яка засвідчена офіційною печаткою (official seal) державного нотаріуса штату ОСОБА_7 заявниця стверджує, що немає жодних претензій фінансового характеру до ОСОБА_4

Як вбачається із заяви ОСОБА_5 від 11 листопада 2015 року, яка засвідчена офіційною печаткою (official seal) державного нотаріуса штату ОСОБА_9 усі роки, а саме: з 1999 по 2014 рік заявник отримувала пенсію у повному розмірі. Недостач чи невиплат пенсії не було.

Відповідно до акту № 24 перевірки правильності виплати пенсій відділення поштового зв'язку від 12 грудня 2014 року № 46001 за період з 01 листопада 2013 року по 31 жовтня 2014 року проведена виплата пенсії ОСОБА_5 без проведення належної ідентифікації особи та наявності довіреності.

Як вбачається з інформації Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області від 06 листопада 2014 року № 02/15902, ОСОБА_5 вибула 06 лютого 1999 року в США на постійне місце проживання.

На підставі розпорядження УПФ України в м. Тернополі від 01 грудня 2014 року з 01 січня 2015 року ОСОБА_5 було припинено виплату пенсії у зв'язку з виїздом за межі України на постійне проживання у США. Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 15 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2016 року, визнано протиправними дії УПФ України у м. Тернополі щодо відмови ОСОБА_5 у відновленні виплати пенсії за віком. Зобов'язано УПФ України у м. Тернополі поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_5 з 01 січня 2015 року з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». У постанові, зокрема, зазначено, що з 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Відповідно до квитанції № 157 від 15 грудня 2014 року ОСОБА_4 перерахувала на рахунок УПФ в м. Тернополі кошти в сумі 116 409 грн 90 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відшкодуванню підлягають безпідставно набуті відповідачем кошти, які позивачем виплачені пенсіонеру за час дії її довіреностей, та що позивачем не надано доказів, які б свідчили про заподіяння їй моральної шкоди і підтверджували її моральні страждання.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, правильно встановив, що суд першої інстанції припустився помилки у застосуванні норм матеріального права і неправильно вирішив спір, та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача всієї суми безпідставно набутих коштів.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г. Іваненко

О.М.Ситнік