АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Іванченка М.М.,

суддів Рубан С.В., Желепи О.В.,

при секретарі Перетятько А.К.,

за участю:

представника позивача: Осадчого А.М.

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Просто - страхування» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківськогорайонного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року позовні вимоги ПрАТ «Просто - страхування» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди задоволено.

Стягнуто зОСОБА_3 на користь ПрАТ «Просто - страхування» витрати по оплаті страхового відшкодування в сумі 33045 грн 97 к., витрати по сплаті судового збору в розмірі 330грн 46к.

Стягнуто з ПрАТ«Просто - страхування» на користь державного бюджету суму недоплаченого судового збору в розмірі 86грн 86к.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Шевченківськогорайонного суду м. Києва від 16серпня 2016року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенніпозовних вимог в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що 23 травня 2014 року між сторонами укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зазначає, що в телефонному режимі повідомив ПрАТ «Просто - страхування» про настання ДТП та викликав їх представника по місцю ДТП, однак працівник страхової компанії не з'явився. Вказує, що письмової заяви не писав, оскільки одразу після настання ДТП, за межі м. Києва у службове відрядження та з 14 серпня 2014 року на протязі трьох робочих днів після ДТП був відсутній за своїм постійним місцем проживання.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Приватного акціонерного товариства «Просто - страхування» проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилалась на те, що вони є безпідставними, а рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Іванченка М.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 серпня 2014 року внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка відбулась на вул.. Панфіловців в м. Києві, внаслідок якої транспортні засоби марки «Ауді», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та марки «Лексус», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, отримали механічні пошкодження.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

23 травня 2014 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «Просто - страхування» укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6785662.

В свою чергу, між ОСОБА_4 та ПрАТ «СК «Провідна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №06/0671743/1206/14 від 06 серпня 2014 року.

На підставі страхового акту № від 10 листопада 2014 року, ПрАТ «СК «Провідна» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_4 в сумі 23166 грн 97 к., а суму в розмірі 9879 грн зарахувало в рахунок недоплаченої частини страхової премії.

Відповідно до платіжного доручення від 02 лютого 2015 року № 1718 ПрАТ «Просто - страхування» сплатило на користь ПАТ «СК «Провідна» суму страхового відшкодування в розмірі 33045 грн 97 к. відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

Із наданих в судовому засіданні пояснень відповідача ОСОБА_3 вбачається, що він повідомив позивача про настання страхового випадку в день дорожньо - транспортної пригоди по телефону, але на підтвердження даного факту жодного доказу до суду надано не було.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Просто - страхування», виходив з того, що відповідачем жодним належним доказом не доведено наявності у нього документально підтверджених поважних причин невиконання свого обов'язку повідомлення страховика про настання страхового випадку.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Згідно із ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема підпункту 38.1 (ґ). пункту 38.1 страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Згідно з підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Судом було встановлено і відповідач не заперечував, що він не подавав до позивача заяву встановленого зразка, відомості про знаходження транспортного засобу та іншу інформацію, обов'язковість надання якої передбачена законом.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

А тому оскільки додані до апеляційної скарги наказ про відрядження та посвідчення про відрядження в суді першої інстанції не надавались та відповідачем не надано достатніх та допустимих доказів того, що він не мав змоги подати дані документи колегія суддів не може прийняти до їх до уваги.

Посилання апелянта про те, що судом першої інстанції в порушення вимог ч.4 ст.10 ЦПК України не роз'яснено право подачі доказів колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки судом у судовому засіданні відповідачу було роз'яснено його процесуальні права та обов'язки, крім того відповідач вказував, що йому не було відомо про необхідність повідомлення страхової компанії про факт настання ДТП.

Посилання відповідача на те, що суд не врахував правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року в справі №6-284цс15 колегія суддів не приймає виходячи з наступного:

Так у правовій позиції в справі №6-284цс15 ВСУ прийшов до висновку про те, що «Підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Оскільки судами у справі, яка переглядається, встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.»

При цьому в постанові №6-186цс16 від 30.03.2016 року ВСУ прийшов до наступного висновку «Підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Разом з тим за наявності підтверджених документально поважних причин відсутності такого повідомлення підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає».

Тобто в наступних постановах, ВСУ послався на те, що лише наявність поважних причин, доведених документально, звільняє від обов'язку передбаченого Законом, відповідати, за завдану шкоду.

Колегія суддів також вважає за можливе відійти від правової позиції ВСУ, з приводу того, що лише факт необґрунтованої страхової виплати надає право страховику звертатись до винної особи з позовом в порядку регресу, тому, що в жодному з положень Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , який регулює це питання, законодавець не поставив в залежність від факту проведення необґрунтованої виплати, право страховиків на звернення з вимогами до винних осіб в поряду регресу.

Сам факт, не виконання винними водіями обов'язку , щодо подачі заяви та надання їх транспортних засобів на огляд може призводити до необґрунтованих виплат, а тому за таких обставин, винні водії за спеціальним законом можуть нести відповідальність за свої дії, якщо до них буде пред'явлений позов страховиками.

Таким чином, оскільки відповідач у строк та спосіб визначений підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повідомив позивача про ДТП, доказів про поважність причин неможливості виконання своїх обов'язків не було надано, а тому позовні вимоги є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді: