Номер провадження: 22-ц/785/7399/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О.Д., Станкевича В. А.

при секретарі Сідлецькій Ю. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28. 07. 2016 р.,

в с т а н о в и л а:

24. 06. 2016 р. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом від 10. 06. 2016 р. до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 37411,72 грн. з тих підстав, що за кредитним договором № DNH4KS14290232 від 16. 06. 2006 р. відповідач отримав кредит в розмірі 3887,4 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, але свої зобовязання за договором щодо повернення кредиту та сплати відсотків не виконав, внаслідок чого за станом на 30. 03. 2016 р. відповідач має заборгованість в розмірі 37411,72 грн.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28. 07. 2016 р. відмовлено у задоволенні зазначеного позову ПАТ КБ «Приватбанк».

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» ставить питання про скасування рішення суду як незаконного та необґрунтованого з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог банку в повному обсязі. Зокрема, вказано, що кінцевою датою виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умови відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості за договором є 16. 12. 2009 р. і, що оскільки сплата відсотків за договором позичальником повинна здійснюватися щомісячно, то і позовна давність за вимогами, повязаними зі стягненням заборгованості по простроченим щомісячним платежам (відсотків за користування кредитом) повинна обчислюватися за період, відповідний терміну загальної позовної давності від дати звернення до суду, якщо термін не збільшено умовами договору, з посиланням на правову позицію у постанові Верховного Суду України від 02. 12. 2015 р. по справі № 6-249цс15, за якою оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності» і висновком, що позовні вимоги у даній справі підлягають задоволенню, а саме стягненню з відповідача процентів за користування кредитом у межах строку позовної давності.

В судовому засіданні ОСОБА_3, представник ОСОБА_2, просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку про стягнення кредитної заборгованості відповідача за кредитним договором суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем строку позовної давності і заяви відповідача про застосування цього строку.

Висновок суду відповідає обставинам справи та грунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що за заявою № DNH4KS14290231 від 16. 06. 2006 р. ОСОБА_2 просив надати йому строковий кредит у сумі 3887,4 грн. строком на 42 місяці з ціллю кредитування купівля ТНС за стандартною технологією кредитування товару (монітора, компютера, клавіатури, мишки, принтера-сканера) загальною вартістю 3135,00 грн. і за змістом цієї заяви для повного розрахунку за товар і сплати комісії банку та ТОВ «Приват Кредит» за консультативні послуги банк надає позичальнику кредит у сумі 3887,4 грн. на строк 42 місяці по 16. 12. 2009 р. включно, з умовами сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах і погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 140,69 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов; банк відкриває позичальнику рахунок для спрямування коштів, а позичальник зобовязується повернути суму кредиту, процентів, комісію відповідно до Заяви та Умов і позичальник доручає банку перерахувати кредитні кошти в сумі 3135,00 грн. на поточний рахунок підприємства торгівельно-сервісної мережі МПП «Арніка»; товар є предметом застави; згідно п. 4.2 Умов при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 6% за місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Зі змісту заяви, підписаної ОСОБА_2 видно, що він ознайомлений зі змістом заяви, підтверджує отримання оригіналу кредитного договору і виражає свою згоду, що ця заява із запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає кредитно-заставний договір між ним та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк».

За п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафу за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Згідно видаткової накладної № 77-341 від 16. 06. 2006 р., акту прийому-передачі товару від 16. 06. 2006 р., рахунку-фактури № 77-341 від 16. 06. 2006 р. МПП «Арніка» відвантажила/передала ОСОБА_2 монітор, компютер, клавіатуру, мишку, принтер-сканер загальною вартістю 3135,00 грн. і ОСОБА_2 отримав цей товар.

За наданим ПАТ КБ «Приватбанк» (раніше ЗАТ КБ «Приватбанк») розрахунком за станом на 16. 06. 2016 р. заборгованість ОСОБА_2 складає 37411,72 грн., яка складається з 1008,98 грн. заборгованість за кредитом, 9432,3 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 24712,74 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, штрафи 500,00 грн. (фіксована частина) та 1757,7 грн. процентна складова).

При цьому, у змісті цього розрахунку відсутні конкретні дані про час та розмір усіх платежів позичальника за вказаним договором, але видно, що останні платежі по сплаті процентів і погашенню пені мали місце 24. 03. 2008 р. і за станом на 31. 12. 2009 р. залишок простроченої заборгованості за тілом кредиту дорівнював 3008,98 грн., а за станом на 07. 06. 2011 р. залишок простроченої заборгованості за тілом кредиту дорівнював 1008,98 грн., у справі відсутні дані та докази, коли і у звязку з чим пройшло це зменшення залишку простроченої заборгованості за тілом кредиту.

У письмових запереченнях ОСОБА_2 на позовну заяву у даній справі, яка була подана відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції, було вказано, що він в повному обсязі за час дії договору розрахувався з банком, але квитанції не збереглися з урахуванням того, що з дня закінчення договору та погашення кредиту пройшло вже 7 років і саме відсутність будь-яких претензій з боку банку на протязі 7 років є тому підтвердженням, а строк позовної давності сторонами встановлено тривалістю у 5 років з кінцевого строку погашення кредиту, яким визначено 16. 12. 2009 р., відповідач заперечує наявність будь-якої заборгованості перед банком і наголошує, що навіть якби така заборгованість існувала, то строки позовної давності минули, що є підставою для відмови у позові.

В цій же письмовій заяві відповідач просив застосувати позовну давність до позовних вимог банку і відмовити у задоволенні позовних вимог банку до нього у даній справі.

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи і сторонами не спростовані.

За таких обставин розглядаючи дану справу в апеляційному порядку за апеляційною скаргою банку на рішення суду апеляційний суд приходить до такого.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша сттатті 261 ЦК України).

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Відповідно до ст. 267 ч. ч. 3, 4 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи, в тому числі позовних вимог та апеляційної скарги банку, видно, що сторони визнають, що закінченням дії строку договору є 16. 12. 2009 р. і оскільки позовні вимоги з приводу стягнення заборгованості за вказаним договором були заявлені у позові банку від 10. 06. 2016 р., то на момент звернення банку до суду з позовом сплив встановлений сторонами за договором строк позовної давності тривалістю 5 років.

При цьому, апеляційний суд відмічає, що у справі відсутні доведені належні дані та докази, коли мав місце останній платіж позичальника за кредитним договором між сторонами, але якщо навіть виходити з того, що за наданим банком без цих даних розрахунком заборгованості позичальника останні платежі по сплаті процентів і погашенню пені мали місце 24. 03. 2008 р. і залишок простроченої заборгованості за тілом кредиту визначався в сумі 1008,98 грн. на 07. 06. 2011 р., то й у цьому випадку подання банком позовної заяви датованої 10. 06. 2016 р., яка надійшла до суду першої інстанції 24. 06. 2016 р., свідчить про пропуск банком строку позовної давності.

Аналізуючи матеріали справи в сукупності доказів, встановлені обставини справи з урахуванням позицій сторін у справі і вищенаведених правових положень апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно та обгрунтовано з урахуванням доводів сторін прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Що стосується доданого до апеляційної скарги розрахунку заборгованості відповідача за станом на 13. 09. 2016 р. без мотивування для чого цей розрахунок наданий та без будь-якого клопотання щодо приєднання його до матеріалів справи тощо та без вказівки поважності причин надання його лише до апеляційної інстанції, то апеляційний суд не приймає його до уваги в силу ст. 303 ч. 2 ЦПК України, а також з урахуванням, що рішення суду першої інстанції було ухвалене 28. 07. 2016 р., тобто до 13. 09. 2016 р.

Крім того, в судове засідання апеляційного суду 22. 11. 2016 р. через електронну пошту була надана копія заяви представника банку від 21. 11. 2016 р. про приєднання до матеріалів справи (без будь-якого мотивування) розрахунку заборгованості відсотків за вказаним договором між сторонами за період з 15. 06. 2013 р. по 13. 09. 2016 р. і виписки з особливого рахунку відповідача щодо здійснення часткового погашення заборгованості на загальну суму 4611,58 грн. з додатком у вигляді копій реєстру, курєрської накладної, виписки у приєднанні яких апеляційним судом було відмовлено в силу ст. 303 ч. 2 ЦПК України, оскільки клопотань про приєднання до матеріалів справи цих документів до суду першої інстанції не надходило, а подане до апеляційного суду клопотання не відповідає вимогам ст. 303 ч. 2 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції та апеляційного суду не спростовують і апеляційний суд вважає необхідним відмітити, що фактично в апеляційній скарзі відсутнє обґрунтування скасування рішення суду першої інстанції в повному обсязі, а твердження в скарзі, що позовна давність за вимогами, повязаними зі стягненням заборгованості по простроченим щомісячним платежам (відсотків за користування кредитом) повинна обчислюватися за період, відповідний терміну загальної позовної давності від дати звернення до суду, якщо термін не збільшено умовами договору, з посиланням на правову позицію у постанові Верховного Суду України від 02. 12. 2015 р. по справі № 6-249цс15 не ґрунтується на законі та обставинах даної справи, яка повністю не відповідає обставинам справи Верховного Суду України № 6-249цс15 та висловленій в ній правовій позиції, що стосується питань стягнення заборгованості за кредитним договором при достроковій зміні строку виконання зобов'язання і, що не має відношення до даної справи, в якій не має дострокової зміни строку виконання зобовязання.

Одночасно при розгляді даної справи апеляційний суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

За викладених обставин судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційних скаргах доводи висновки суду не спростовують, в зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» відхилити, а рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28. 07. 2016 р. залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

ОСОБА_4

ОСОБА_5