Справа № 465/4981/15 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/6895/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя Шумська Н.Л.,

судді: Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар Бадівська О.О.

за участі представника позивача Курик А.М., відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2016 року у справі за позовом ЛКП "Сонячне" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ЛКП "Сонячне" про скасування заборгованості, зобов"язання провести нарахування коштів по утриманні будинку та прибудинкової території відповідно до рішення Львівської міської ради, зобов"язання укласти типовий договір, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2016 року позов ЛКП «Сонячне» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 солідарно на користь ЛКП «Сонячне» заборгованість за утримання та обслуговування будинку в сумі 8 621 грн. 56 коп. та 243 грн. 60 коп. судових витрат, а всього 8865 грн. 16 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково. Зобов»язано ЛКП «Сонячне» укласти типовий договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій з ОСОБА_3, що є співвласником квартири АДРЕСА_1. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення оскаржив ОСОБА_3 У апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням дійсних обставин справи. Вказує на те, що сума заборгованості є необґрунтованою, оскільки жодних договірних відносин між ЛКП «Сонячне» не існує. Під час розрахунку заборгованості суд віднімав суми за послуги, які не надавались позивачем від загальної заборгованості, проте суми нарахувань не відповідає тарифам визначеним на будинок №16 по вул. Керамічній у м. Львові згідно рішення Львівської міської ради №68 від 18.02.08р. №1651 від 26.11.2010 року, №561 від 31.05.2011 року, №854 від 14.11.2014 року, №494 від 31.07.2015 року, №18 від 18.03.2016 року. Не погоджується з висновком суду щодо переривання строку позовної давності. Суд безпідставно та без жодної правової оцінки обставинам справи відмовив у задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди в сумі 10 000 грн. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічні позовні вимоги, з урахуванням збільшених позовних вимог, задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи вимоги наведених вище норм процесуального закону й те, що сторони не оскаржили рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів не перевіряє його законності та обґрунтованості в частині відмови у задоволенні первісного позову ЛКП «Сонячне».

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 є власниками квартири АДРЕСА_1, який знаходиться на балансі в ЛКП «Сонячне».

Станом на 29.07.16р. відповідачі допустили заборгованість за послуги з утримання та обслуговування будинку, яку добровільно не сплачують, що вбачається з представлених суду довідок та розрахунків.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувачем будинку є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; виконавцем - є суб»єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг споживачу відповідно до умов договору; виробником - є суб»єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; споживачем - фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач є особливим учасником відносин у сфері житлово-комунальних послуг, який, залежно від цивільно-правових угод, може бути споживачем, виконавцем або виробником таких послуг.

Той факт, що ЛКП «Сонячне» було виконавцем вказаних вище житлово-комунальних послуг, не заперечується й позивачами за зустрічним позовом у даній справі.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право захистити своє цивільне право у разі його порушення, невизнання або оспорювання встановленим законом або договором способом.

Так, у відповідності до ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Проте відсутність договору між сторонами на надання житлово-комунальних послуг не звільняє споживачів послуг від відповідальності за оплату цих послуг виходячи з положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 цього Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі послугами ЛКП «Сонячне» користувалися і користуються, а відтак відсутність письмового договору на надання житлово - комунальних послуг не є підставою для відмови відповідачки від сплати за фактично надані житлово - комунальні послуги.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акту-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо, акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. Частиною 4 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок виконавця вирішити питання про перерахунок платежів.

В матеріалах справи відсутні акти-претензії, складені та підписані у встановленому законом порядку, щодо надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території неналежної якості за спірний період.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.20 Закону, споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Частиною другою статті 21 цього Закону передбачено обов»язок виконавця послуг, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а також розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості.

Судом встановлено, що ЛКП «Сонячне» надає відповідачам послуги з утримання та обслуговування будинку, що стверджено представленими суду договорами, робочими листками та не заперечено відповідачами, а відповідачі, користуючись наданими послугами від останніх не відмовлялися, періодично здійснювали оплату за отримані послуги.

Судом надано оцінку наявним доказам у справі, зокрема встановленою, що відповідачі 10.09.2008р.,17.11.2008р.,12.05.11р., 05.06.2012 року, 12.08.2013р., 03.01.2014р., 03.06.2014р., 29.05.2015 року звертались до позивача щодо перерахунку розміру оплати за житлово-комунальні послуги, у зв»язку з ненаданням послуг щодо підготовки до осінньо-зимового періоду, обслуговування димовентканалів, системи водопостачання та центрального опалення, поточного ремонту конструкцій, елементів, проте належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів не надали, і такі не здобуті судом при розгляді справи за апеляційною скаргою, за винятком поточного ремонту у 2014р, коли було проведено фарбування дверей, влаштування входу в під»їзди, проведено влаштування відмостків входу в під»їзд, вирівнювання дашків, проведено фарбування дверей та труб, фарбування газових труб, ремонт покрівлі, проведено ремонт сходової клітки, фарбування перил. Зазначені обставини не заперечувались відповідачами.

За нормами ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Твердження апелянта про те, що розрахунок заборгованості за послуги з теплопостачання є недостовірним, колегія суддів вважає безпідставними, так як належними та допустимими доказами, що є його обов'язком відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, ним не доведено, що розмір заборгованості є іншим, ніж визначений позивачем - ЛКП «Сонячне» згідно рішень Львівської міської ради №68 від 18.02.08р.,№1651 від 26.11.10р.,№561 від 31.05.11р, №854 від 14.11.14р, №494 від 31.07.15р.,№18 від 18.03.16р.

Судом встановлено, що у лютому 2011р. ЛКП «Сонячне» зверталось до суду із заявою про видачу судового наказу, проте ухвалою Франківського районного суду м.и Львова від 6.04.2011р. судовий наказ від 25.02.11р. скасовано.

30.05.12р. Франківським районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення боргу за комунальні послуги, який також скасовано ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 27.09.12р..

У лютому 2013р. ЛКП»Сонячне» в черговий раз звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги, однак судовий наказ від 06.02.2013р. скасовано згідно ухвали Франківського районного суду м. Львова від 28.02.13р.

Таким чином, судом правильно враховано, що строк позовної давності позивачем переривався, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 21.01.15р. у справі №6-214цс 14., тому заява відповідачів про застосування строку позовної давності є безпідставною.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність, відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ, відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України, є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ЛКП «Сонячне» надає відповідачам послуги з утримання будинку та прибудинкової території, останні є споживачами таких послуг, тобто між сторонами встановлені фактичні договірні відносини на тих умовах, за яких надається ця послуга, і відповідно, вимоги ЛКП «Сонячне» про стягнення з відповідачів заборгованості частково є підставними. У свою чергу, як зазначено вище, відповідачами не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неналежної якості отримуваних послуг чи їх ненадання за спірний період. Виходячи з дійсних обставин справи, суд також дійшов правильного висновку про безпідставність позовної вимоги за зустрічним позовом про стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що оцінюючи зібрані по справі докази, суд дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, дав їм належну оцінку та обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позовів.

Доводи апеляційної скарги не грунтуються на законі та дійсних обставинах справи, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи та застосовано матеріальний закон?який регулює спірні правовідносини, дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, п.1ч.1ст.314, ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді: