Справа №592/5367/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1260/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Сибільової Л. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,

треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

про встановлення порядку користування житловим приміщенням, встановлення порядку оплати за користування житловим приміщенням, зобовязання не чинити перешкод у користуванні ним та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

09 червня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, в якому просила:

встановити порядок користування квартирою №17 в будинку №8 по вул. Привокзальній м. Суми, виділивши позивачці кімнату пл. 21,4 кв.м, кімнату пл. 9,4 кв.м, шафу пл. 0,8 кв.м,

інші приміщення квартири, а саме, кухню пл. 5,9 кв.м, коридор пл. 2,3 кв.м, коридор пл. 1,6 кв.м, коридор пл. 3,1 кв.м, санвузол 2,8 кв.м залишити у спільному користуванні;

встановити порядок оплати за користування житловим приміщенням - квартирою №17;

зобовязати відповідача не чинити перешкоди у користуванні квартирою;

стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 03 листопада 2009 року. Дружина ОСОБА_9 померла у 2004 році.

ОСОБА_9 та його дружина мали пятьох дочок:

ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла у 2008 році,

ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3,

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4,

ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5,

ОСОБА_13,ІНФОРМАЦІЯ_6.

ОСОБА_9 на праві власності належала трикімнатна квартира АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності на житло від 28 лютого 1995 року, свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 липня 2005 року).

У квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_9 був зареєстрований у 1971 році, а його дочка ОСОБА_7 разом із своєю сімєю (чоловік і троє дітей )- з 05 квітня 2006 року.

Після смерті ОСОБА_9 з заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_12 і ОСОБА_7

Дочки померлого ОСОБА_13 та ОСОБА_11 06 листопада 2009 року звернулись до нотаріуса з заявами про відмову від прийняття спадщини за законом після померлого батька на користь позивачки ОСОБА_12

Згідно заповіту від 01 липня 2009 року ОСОБА_9 все своє майно заповідав своїй дочці ОСОБА_7

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 04 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13 листопада 2012 року, позов ОСОБА_12 було задоволено частково :

визнано недійсним заповіт ОСОБА_9 від 01 липня 2009 року на імя дочки ОСОБА_7;

визнано недійсною довіреність від 25 вересня 2009 року, якою ОСОБА_9 уповноважив ОСОБА_14 подарувати дочці ОСОБА_7 належну йому квартиру АДРЕСА_3 ;

визнано нікчемним укладений 16 жовтня 2009 року між ОСОБА_9, від імені якого діяв ОСОБА_14, та ОСОБА_7 договір дарування квартири АДРЕСА_3 ;

скасовано право власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_4.

Цим же рішенням суду від 04 липня 2012 року зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено частково :

встановлено, що спадкодавець ОСОБА_9 знаходився у безпорадному стані через тяжку хворобу та потребував сторонньої допомоги, проте, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про встановлення факту ухилення ОСОБА_12 від надання допомоги та відсторонення її від права на спадкування відмовлено ( справа №2-425, ас. 176-181, 183).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 04 червня 2015 року, визнано за ОСОБА_12 право власності в порядку спадкування на 3/4 частики квартири АДРЕСА_5 з послідуючою державною реєстрацією права на нерухомість у реєстраційній службі м. Суми (а.с.185, 187-189).

23 березня 2015 року був укладений договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_12 подарувала своїй доньці, ОСОБА_3 (позивачці у даній справі), належні їй на праві приватної власності 3/4 частки квартири АДРЕСА_6 (а.с.6-7, 174).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07 липня 2015 року, ОСОБА_4 було відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_12 та ОСОБА_3 про визнання недійсним вищеназваного договору дарування від 23 березня 2015 року (а.с.190-191, 192-193).

З довідок КП "Сумижитло" СМР № 1681 від 09 червня 2015 року та КП "Сумижилкомсервіс" СМР № 199 від 10 жовтня 2015 року вбачається, що в спірній квартирі АДРЕСА_7 зареєстровані:

позивачка ОСОБА_3 та її син ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_7,

відповідачка ОСОБА_4 та треті особи:

ОСОБА_5 чоловік відповідачки,

ОСОБА_6 донька відповідачки,

ОСОБА_7 донька відповідачки,

ОСОБА_8 син відповідачки (а.с.10,77).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка, ОСОБА_4, не є співвласником спірної квартири, а є лише членом сімї колишнього власника квартира.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх без повного і всебічного з'ясування прав та обов'язків сторін у спірних правовідносинах та їх належної правової оцінки. Постановлене у справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 1261 ЦК України передбачається, що у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України 1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 3. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 5. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1296 ЦК України передбачається, що 1. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. 2. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. 3. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України 1. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 2. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як на підставу своїх висновків суд першої інстанції послався на те, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.07.2012 р. скасовано право власності за ОСОБА_7 на спірну квартиру, яке було зареєстроване на підставі договору дарування від 16.10.2009 р. (а.с.176-179).

Проте, наявність названого рішення не свідчить про те, що в даний час ОСОБА_7 не являється співвласником спірної квартири. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Як зазначено вище, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.07.2012 р. був визнаний недійсним заповіт ОСОБА_9 від 01.07.2009 р., складений на доньку ОСОБА_7; визнаний нікчемним договір дарування від 16.10.2009 р. квартири АДРЕСА_3 на ОСОБА_7; крім того, скасовано право власності ОСОБА_7 на названу квартиру №17, яке було зареєстроване на підставі названого договору дарування від 16.10.2009 р.

В той же час з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, як донька спадкодавця (ОСОБА_9) поряд з трьома своїми сестрами в установлений законом строк прийняла спадщину.

Таким чином, відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК та ч.3 ст. 1296 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить ОСОБА_4 з часу відкриття спадщини. Відсутність у ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину не позбавляє її права на спадщину. Висновки суду першої інстанції та доводи відповідачки про протилежне суперечать наведеним нормам права .

Крім того, слід звернути увагу на наступне.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 березня 2014 року було визнано за ОСОБА_12 право власності на спадкове майно, а саме, на 3/4 частики квартири АДРЕСА_5 (успадкована нею ? частка квартири + 2/4 частки квартири, від яких на користь ОСОБА_12 відмовились дві її сестри) (а.с.185, 187-189).

При ухваленні названого рішення від 04 березня 2014 року суд виходив з того, що спадкоємцями ОСОБА_9 є чотири його доньки, в тому числі і відповідачка ОСОБА_4, яка теж має право на частку у спадщині.

За наведених обставин рішення суду про те, що відповідачка не являється співввласником спірної квартири є необґрунтованим.

Відсутність у ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину не позбавляє її права на спадщину. Зволікання з виконанням зобов'язань, передбачених ч. 1 ст. 1297, ч. 1 ст. 1299 ЦК України, щодо оформлення права на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, не позбавляє відповідачку права на спадщину.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним її на праві власності майном.

Відповідачка, яка вчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, є співвласником спірної квартири, має право володіти й користуватися належною їй часткою квартири, проте через відсутність реєстрації такого права обмежена у праві розпорядження належним їй майном.

Саме до цього зводяться роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України в п. 27 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування". При цьому колегія суддів також керується правовими позиціями, висловленими у постановах Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі за № 6-164цс12 та від 06 липня 2016 року у справі за № 6-3095цс15.

При ухваленні нового рішення щодо встановлення порядку користування спірною квартирою колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 358 ЦК України 1. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. 2. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. 3. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Спірна квартира складається з :

3-х житлових кімнат загальною площею 47,3 кв.м, в тому числі: кімната №10 пл. 21,4 кв.м, кімната № 5 пл. 16,5 кв.м, кімната № 8 пл. 9,4 кв.м;

підсобних приміщень : кухні 5,9 кв.м , коридору 2,3 кв.м , коридору 1,6 кв.м , коридору 3,1 кв.м., санвузлу 2,8 кв.м, шафи 0,8 кв.м, шафи 0,7 кв.м, балкону 0,75 кв.м.

Кімнати №10 пл. 21,4 кв.м та № 8 пл. 9,4 кв.м є ізольованими, користування ними здійснюється через коридори площею 3,1 кв.м і 2,3 кв.м. та кімнату № 5 пл. 16,5 кв.м.

Відповідно до часток у праві власності на спірну квартиру позивачці належить житлова площа 35,47 м2 , а відповідачці житлова площа 11,83 м2.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції колегією суддів встановлено, що між сторонами склались вкрай неприязні відносини, постійно виникають свари з приводу користування спірною квартирою. У звязку з перешкодами, які чиняться з боку відповідачки у користуванні спірною квартирою, позивачка неодноразово зверталась до правоохоронних органів. З пояснень відповідачки вбачається, що вона до теперішнього часу не визнає за позивачкою право власності на ? частини спірної квартири.

Таким чином вбачається, що між сторонами існують конфліктні відносини, які унеможливлюють добровільне встановлення порядку користування спірною квартирою, а тому є підстави для встановлення порядку користування квартирою судом.

Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів визнала за необхідне частково задовольнити позов про встановлення порядку користування спірною квартирою, виділити в користування сторонам в натурі житлові приміщення, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно, а саме :

виділити у користування ОСОБА_3 житлову кімнату № 10 пл. 21,4 кв.м та шафу № 9 пл. 0,7 кв.м;

виділити у користування ОСОБА_7 житлову кімнату № 8 пл. 9,4 кв.м та шафу № 7 пл. 0,8 кв.м;

інші приміщення квартири, а саме, кімнату № 5 пл. 16,5 кв.м, кухню № 4 пл. 5,9 кв.м, коридори № 1 пл. 3,1 кв.м, № 3 пл. 1,6 кв.м та № 6 пл. 2,3 кв.м, санвузол № 2 пл. 2,8 кв.м, балкон пл. 0,75 кв.м - залишити у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_7

Колегія суддів не вбачає підстав для виділення у конкретне користування однієї із сторін кімнати № 5 пл. 16,5 кв.м, так як в даний час названа кімната являється прохідною (ас. 173).

При вирішенні позову про встановлення порядку користування квартирою колегія суддів керується як вимогами ст. 358 ЦК України, так і правовими позиціями, висловленими у постановах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі №6-12цс13 та від 17 лютого 2016 р. у справі N 6-1500цс15.

З урахуванням вищеназваних обставин, встановлених під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зобовязати ОСОБА_7 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою, задовольнивши відповідну позовну вимогу.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову про "встановлення порядку оплати за користування спірною квартирою", оскільки вирішення названого питання стосується інших осіб, що надають житлово-комунальні послуги, які не залучені до участі у справі. Крім того, назване питання може бути вирішене співвласниками квартири у добровільному порядку шляхом укладення з особами, які надають житлово-комунальні послуги, відповідних договорів, а у випадку спору у судовому порядку.

Колегія суддів не вбачає підстав і для задоволення позову про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про заподіяння позивачці з боку відповідачки такої шкоди.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, пп.2, 3, 4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою № 17 будинку № 8 по вул. Привокзальній в м. Суми між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Виділити у користування ОСОБА_3 житлову кімнату № 10 площею 21,4 кв.м та шафу № 9 площею 0,7 кв.м.

Виділити у користування ОСОБА_4 житлову кімнату № 8 площею 9,4 кв.м та шафу № 7 площею 0,8 кв.м .

Інші приміщення квартири, а саме, кімнату № 5 площею 16,5 кв.м, кухню № 4 площею 5,9 кв.м, коридори № 1 площею 3,1 кв.м, № 3 площею 1,6 кв.м та № 6 площею 2,3 кв.м, санвузол № 2 площею 2,8 кв.м, балкон площею 0,75 кв.м залишити у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Зобовязати ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою № 17 будинку № 8 по вул. Привокзальній в м. Суми.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у звязку з їх необґрунтованістю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.