Справа № 191/4053/16-ц
Провадження № 2-о/191/76/16
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

Головуючого - судді Бондаренко Г.В.,

при секретарі - Силкіній О.Г.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну

справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Міністерство соціальної політики України, про встановлення факту, що має юридичне значення,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся із заявою до суду, заінтересовані особи: Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Міністерство соціальної політики України, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Вимоги заявника обґрунтовані тим, що він 01.04.2014р. прийшов на учбові навчання, а з 30.04.2014р. приймав участь в бойових діях у зоні проведення Антитерористичної операції у складі Добровольчого українського корпусу, створеного Правим Сектором. З 15.05.2014р. заявник провів з іншими військовослужбовцями операцію в вигляді розвідки боєм у населених пунктах: Сніжне, Слов`янськ, Краматорськ, Шахтарськ, Докучаєвськ, Гранітне, Константинівка, Амросієвка, Мар`їнка, Карловка, Авдіївка, Піски, Іловайськ Донецької області. З 31.08.2014р. наказом командира 9-го розвідувального штурмового батальйону «Татарина» заявник очолив друге розвідувальне штурмове відділення до якого входили ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та інші військовослужбовці. З 07.08.2014р. по листопад 2014р. ОСОБА_1 виконував розвідувальні операції у населених пунктах Карлівка, Нітайлове, Піски та ін. Під час участі в бойовій операції під Пісками був поранений легким осколковим пораненням, в червні 2015р. був контужений під Мар`їнкою Донецької області. Заявник письмово звертався до державної служби Украйни у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції щодо надання статусу учасника бойових дій, однак отримав відмову. Встановлення факту участі в бойових діях під час проведення антитерористичної операції в Донецькій області необхідно для послідуючого надання статусу учасника бойових дій. Просив суд встановити юридичний факт, а саме, факт участі у бойових діях ОСОБА_1 , який захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення з 15.05.2014р. по березень 2016р. у населених пунктах: Карлівка, Костянтинівка, Докучаєвськ, Гранітне, Амросіївка, Марїнка, Піски, Авдіївка, Іловайськ Донецької області.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.09.2016р. у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, про встановлення факту, залучено в якості заінтересованої особи Міністерство соціальної політики України.

В судовому засідання заявник ОСОБА_1 підтримав заяву про встановлення факту, просив суд її задовольнити в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду подано заяву Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції в якій просили суд вилучити зі складу осіб, що беруть участь у справі. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.09.2016р. відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.

Представник зацікавленої особи Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, при причини неявки в суд не повідомив. До суду Міністерство соціальної політики України подало заяву, в якій просили розглянути справу без участі їх представника.

Відповідно до ч.8 ст.74 ЦПК України, судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їх діяльністю. Згідно ч.2 ст.169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи.

Вислухавши пояснення заявника, свідка, дослідивши матеріали та надані письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно копії паспорта серії номер НОМЕР_1 виданого 28.08.2007р. Синельниківським МРВУ МВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Путінешті Флорештського району, Молдова (а.с. 8).

З довідки від 23.09.2014 року виданої керівником штабу національного захисту Дніпропетровської області, вбачається, що ОСОБА_1 з 15.05.2014р. по даний час приймає участь в бойових діях, захищаючи незалежність та територіальну цілісність України в зоні проведення АТО (а.с. 7).

Згідно довідки від 12.07.2014р. ГО «Правий Сектор» слідує, що ОСОБА_1 з 01.04.2014р. був призваний на учбові навчання, а з 30.04.2014р. приймає участь в бойових діях у зоні проведення Антитерористичної Операції у складі «Добровольчого Українського Корпусу», створеного «правим Сектором».

Відповідно до копії консультаційного висновку спеціаліста від 21.07.2015р. ДМКЛ №8 ДОР ОСОБА_1 було надано медичну допомогу, а також зазначено, що останній відмовився від госпіталізації (а.с. 6).

В ході судового розгляду справи суд вислухав пояснення свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що з заявником ОСОБА_1 познайомились під містом Слов`янськ у зоні проведення антитерористичної операції, приблизно в кінці травня - на початку червня 2014р. разом з ним були в складі добровольчого українського корпусу. Також разом проводили бойові операції по звільненню населених пунктів в Донецькій області , в червні 2014р. зустрічались під ОСОБА_8 , а в листопаді 2014р. під ОСОБА_9 листопаді ОСОБА_1 був поранений, його евакували в лікарню ім. Мечнікова в м. Дніпро з Донецького аеропорту. Потім в лютому 2015р. свідок зустрівся з ОСОБА_1 під час бойових дій під Дебальцево, там був підрозділ ВДВ, в якому був заявник. ОСОБА_1 розвідник, корегував вогонь на території противника, займав командуючі позиції та узгоджував зі свідком спільні бойові дії.

Згідно положення частини 1 та 2 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини 2 статті 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежиться виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність недоторканість і безпека визнаються Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно частини 1 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону України "Про основи національної безпеки України" об`єктами національної безпеки, між іншим, є держава - її конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканість.

Суб`єктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є громадяни України, об`єднання громадян (стаття 4 Закону України "Про основи національної безпеки України).

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).

Даній статті Конституції України кореспондує стаття 1 Закону України " Про військовий обов`язок і військову службу" щодо того, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України .

У преамбулі Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" зазначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконання ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Статтею 7 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні) міські (об`єднані міські) військові комісаріати (далі районні (міські) військові комісаріати), військові комісаріати Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також територіальні центри (в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві) та філіали (в районах та містах) комплектування військовослужбовцями за контрактом.

Відносно військовослужбовців Збройних Сил, СБУ, які приймають участь у бойових діях в районах проведення антитерористичної операції на державному рівні розроблено механізм встановлено статусу учасника бойових дій.

Разом з тим, особи, які були зараховані в інші військові формування, а також з числа яких були сформовані спеціальні підрозділи територіальної оборони, і які були залучені державними або громадськими організаціями або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичній операції, добровільно захищаючи незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України, але не входили до складу формувань, визначених у п.19 ст. 6 Закону України №3551-XII від 22.10.1993 року "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" (Збройних сил, Нацгвардії, СБУ тощо), на теперішній час не мають чітко визначеного юридичного статусу, законодавчо не врегульовано вирішення питання надання їм статусу учасника бойових дій.

Крім того, розглядаючи справу, суд звертає увагу на те, що участь добровольчих формувань в особливий період, в тому числі громадської організації "Правий сектор", в антитерористичній операції в районах проведення АТО, на боці сил АТО, в установленому законом порядку не було заборонено. З боку держави відсутні обмеження або заборона щодо участі відповідних добровольчих формувань під час антитерористичної операції в районах проведення АТО на боці сил АТО, а навпаки такі добровольчі формування допущені до участі в антитерористичній операції в районах проведення АТО на боці сил АТО.

Частиною 5 статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Законом України від 06 травня 2014 року № 1233 "Про внесення зміни до статті 6 Закону України № 3551-ХII" "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", який набрав чинності з 22.05.2014 року, розширено коло осіб, які належать до учасників бойових дій.

Так, учасниками бойових дій згідно з пунктом 19 статті 6 Закону України № 3551-ХII від 22.10.1993 року визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворень відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 8 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

З урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, пояснень свідка, підтверджується факт участі у бойових діях ОСОБА_1 у зоні проведення антитерористичної операції в зазначені ним періоди, тому суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.3, 4, 59, 60, 212, 214-215, 218, 256, 259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:
Вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту, який має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у бойових діях під час проведення антитерористичної операції на території Донецької області в складі добровольчого Українського корпусу, створеного «Правим сектором» в період з 15 травня 2014 року по березень 2016 року.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області може бути подано апеляційну скаргу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом у разі, якщо рішення не буде скасовано.

Суддя: Г. В. Бондаренко