Справа № 136/1868/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"29" листопада 2016 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі :

головуючого - судді Кривенка Д.Т.

за участі секретаря Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його мати ОСОБА_2. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Росошанської сільської ради Липовецького району 13 жовтня 2014 року, зареєстрованим в реєстрі за №42, відповідно до якого спадкодавець розпорядилась усім своїм майном, заповівши його на ім'я позивача - ОСОБА_1 Інші спадкоємці, які мають право на обов'язкову частку у спадщині відсутні, отож він, ОСОБА_3, є єдиним спадкоємцем на майно померлої матері. До складу спадкової маси, поміж іншого майна, увійшов житловий будинок із погосподарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 0,1506 га. Позивач протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця прийняв спадщину шляхом подачі заяви нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок нотаріус відмовив, мотивуючи відмову тим, що даний будинок належить до суспільної групи колгоспний двір, а тому належить його членам на праві спільної сумісної власності, тому встановити, яка частка зазначеного будинку належить покійному спадкодавцю нотаріусу не представляється можливим. Ураховуючи те, що спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, а таке його право оспорюється, позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на нерухоме майно.

В судове засідання позивач не з'явився, проте надав суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, а розгляд справи здійснювати у його відсутності.

Представник відповідача - Росошанської сільської ради Липовецького району в судове засідання також не з'явився, в заяві, яку адресував суду вказав про визнання позову, не заперечував проти його задоволення, просив справу розглянути без його участі.

У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому здійснює його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, дійшов висновку про таке.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_2, на що вказує свідоцтво про смерть (а.с. 9). Після її смерті відкрилась спадщина.

Із матеріалів Спадкової справи, які були витребувані судом було з'ясовано, що за життя ОСОБА_2 вчинила заповіт 13.10.2014 року, відповідно до якого заповіла усе належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, позивачу - ОСОБА_1 (а.с. 11). Вказаний заповіт був посвідчений 13..10.2014 року секретарем виконавчого комітету Росошанської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №42. За життя спадкодавця заповіт не змінювався та не скасовувався, на що вказує запис вчинений 26.04.2016 року секретарем сільської ради на заповіті.

Аналізуючи матеріали Спадкової справи судом встановлено, що своїм правом на спадкування скористався позивач, будучи спадкоємцем за заповітом та подавши в межах шестимісячного строку заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини. Інші спадкоємці, які б мали право на спадкування за наявності заповіту, тобто ті що мають право на обов'язкову частку у спадщині - відсутні.

Наведене свідчить, що позивач є єдиним спадкоємцем на майно померлої матері. Факт родинних стосунків доведено рішенням Липовецького районного суду від 15.09.2016 року, яке набрало законної сили 26.09.2016 року.

На частину майна належного спадкодавцеві у вигляді земельної ділянки, площею 0,1506 га, цільове використання - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка належала спадкодавцю на праві приватної власності, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 засвідчує рішення № 15 від 26.04.2013 року, видане виконкомом Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області), позивачеві нотаріусом було видано 03.11.2016 року Свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Однак 03.11.2016 року постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області позивачу було відмовлено у видачі на його ім'я Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок із погосподарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1. Відмова нотаріуса була мотивована тим, що даний будинок належить до суспільної групи колгоспний двір, а тому належить його членам на праві спільної сумісної власності, отож встановити, яка частка зазначеного будинку належить покійному спадкодавцю не представляється нотаріусу можливим.

У п.23 постанови ПВС України від 30.05.2008 року за №7, зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 20.12.1987 року, житловий будинок за АДРЕСА_1 належить до суспільної групи колгоспний двір, головою якого вказано ОСОБА_2 (а.с.20). Згідно технічного паспорта виданого 08.05.2013 року КП «Вінницьке обласне об'єднане БТІ», ОСОБА_2 була єдиним власником зазначеного вище житлового будинку станом на 20.12.1987 року. Відповідно до довідок виданих виконавчим комітетом Росошанської сільської ради Липовецького району №1713, 1712 від 08.11.2016 року, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1. Вказаний житловий будинок мав статус колгоспного двору, членом та головою якого станом на 15.04.1991 року була лише ОСОБА_2, інших членів колгоспного двору не було.

Згідно рішень виконавчого комітету Росошанської сільської ради №15 від 26.04.2013 року, №18 від 28.03.2016 року, констатовано, що внаслідок упорядкування нумерації житлових будинків на території АДРЕСА_1 було змінено на АДРЕСА_1, а потім АДРЕСА_1.

За правилами ст. ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР у редакції, чинній до 16 грудня 1993 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Аналізуючи здобуті у справі докази судом встановлено, що членами колгоспного двору АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 року була лише ОСОБА_2, яка не втратила права на частку в його майні. Після смерті ОСОБА_2 спадщину успадкував позивач в порядку визначеному законодавцем, однак таке його право не визнається.

За правилами ст.1268 ч.5 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З огляду на встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами в контексті правових норм предмета регулювання спору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Крім цього, відповідач позов визнав.

На підставі ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про його задоволення.

Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі

На підставі викладеного та керуючись ст. 1218, 1223, 1267, 1268, 1270, 1296, 1297, 1298 ЦК України, керуючись ст.10, 11, 58-60, 158,169, 174, 209-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом посвідченим секретарем Росошанської сільської ради 13.10.2014 року та зареєстрованим в реєстрі за №42, на житловий будинок «А», з верандою «а», ганком, загальною площею 68,0 кв.м., житловою площею 44,9 кв. м. та господарські будівлі: гараж «Б», погріб з шиєю «В», сарай-літня кухня «Г», погріб з шиєю «п/Г», сарай «Д», убиральня «У», огорожа «№1», ворота «№2», хвіртка «№3», криниця «№4», що розташовані в с. Росоша, Липовецького району Вінницької області по вулиці Пирогова № 11 (раніше 34, 13), після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року в селі Росоша Липовецького району Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко