Справа № 365/668/13-ц Головуючий у І інстанції Хижний Р. В.
Провадження № 22-ц/780/4776/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 24.11.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

24 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Гуля В.В., Сліпченка О.І.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Згурівського районного суду Київської області від 15 червня 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 10 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №2615/0908/88-037, згідно з яким банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 55 000 грн. зі сплатою 12,5 % річних на строк до 10 вересня 2018 року. Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ВАТ «Сведбанк» уклало з ОСОБА_3 договір поруки № 2615/0908/88-037-Р-1.

Позивач зазначав, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») був укладений договір факторингу, за умовами якого банк відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, в тому числі з ОСОБА_2, а також всі повязані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів. Одночасно з відступленням права вимоги заборгованості згідно з цим договором ПАТ «Сведбанк» передало ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права вимоги за договорами забезпечення.

Також 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір факторингу, за умовами якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, в тому числі з ОСОБА_2, а також всі повязані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів. Одночасно з відступленням права вимоги заборгованості згідно з цим договором ТОВ «ФК «Вектор Плюс» передало ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за договорами забезпечення.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконує взяті на себе зобовязання, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, позивач просив стягнути солідарно з боржника і поручителя заборгованість за кредитним договором станом на 01 липня 2013 року у розмірі 734 567 грн. 25 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 319 555 грн. 42 коп., заборгованості по відсотках у розмірі 139 728 грн. 51 коп. та пені у розмірі 275 283 грн. 16 коп.

Не погоджуючись із вказаним позовом, у січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати припиненим правовідношення за договором поруки від 10 вересня 2008 року, що укладений між нею та ВАТ «Сведбанк».

В обґрунтування зустрічного позову послалася на те, що на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 10 вересня 2008 року між нею та ВАТ «Сведбанк» був укладений іпотечний договір, за умовами якого вона передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка належала їй на праві власності. 20 жовтня 2011 року предмет іпотеки було реалізовано на прилюдних торгах в примусовому порядку за ціною 217 000 грн. згідно виконавчого напису №4495, вчиненого 06 липня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сведбанк» коштів у розмірі 63 050 доларів США та пені у розмірі 50 033 грн. 68 коп. Посилаючись на те, що ВАТ «Сведбанк» реалізувало своє право для дострокового погашення кредиту шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса 06 липня 2010 року, однак вимогу до неї, як поручителя, про виконання солідарного з боржником зобовязання за договором протягом шести місяців відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України пред`явлено не було, вважає, що порука є припиненою.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 15 червня 2016 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задовольнити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 10 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №2615/0908/88-037, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 одержав кредит у сумі 55 000 грн. зі сплатою 12,5 % річних на строк до 10 травня 2018 року (а.с.26-27, т.1).

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору ОСОБА_2 зобовязався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Пунктом 8.1 кредитного договору передбачено, що за порушення строку погашення заборгованості за кредитом та/або строку плати процентів за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення заборгованості.

10 вересня 2008 року з метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» таОСОБА_3, ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_3 зобов'язалася перед банком солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором від 10 вересня 2008 року (а.с.29-30, 195-196, т.1).

По справі встановлено, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» був укладений договір факторингу (а.с.9-15 т.1).

Згідно з пунктом 2.1 договору факторингу ПАТ «Сведбанк» відступає ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває право вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти. Після переходу права вимоги заборгованості до фактору, останній має право нараховувати, в якості нового кредитора, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обовязкові платежі по відношенню до боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів.

Відповідно до пункту 2.2 договору факторингу одночасно з відступленням права вимоги заборгованості згідно з цим договором, банк передає ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права за договорами забезпечення, на підставі договорів про передачу права вимоги за договорами забезпечення, що підлягають укладенню сторонами в дату укладання цього договору.

Також встановлено, що 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та позивачем ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір факторингу (а.с.16-24, т.1).

Як вбачається з пункту 2.1 договору факторингу ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів і договорів забезпечення, прав на вимогу якої належить ТОВ «ФК «Вектор Плюс», а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває право вимоги такої заборгованості від боржників та передає ТОВ «ФК «Вектор Плюс» за плату грошові кошти. Після переходу права вимоги заборгованості до ТОВ «Кредитні ініціативи», останній має право нараховувати, в якості нового кредитора, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обовязкові платежі по відношенню до боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів.

У пункті 2.2 договору факторингу зазначено, що одночасно з відступленням права вимоги заборгованості згідно з цим договором, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» передає ТОВ «Кредитні ініціативи» права за договорами забезпечення, на підставі договорів про передачу права вимоги за договорами забезпечення, що підлягають укладенню сторонами в дату укладання цього договору.

Як вбачається з додатку №1 до договору факторингу від 28 листопада 2012 року, укладеного між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», останнє набуло право вимоги за кредитним договором від 10 вересня 2008 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 (а.с.25, т.1).

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором станом на 01 липня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 91 901,32 доларів США, що згідно курсу Національного банку України становить 734 567 грн. 25 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 39 979,41 доларів США, що еквівалентно 319 555 грн. 42 коп., заборгованості по відсотках у розмірі 17 481,36 доларів США, що еквівалентно 139 728 грн. 51 коп. та пені у розмірі 34 440,53 доларів США, що еквівалентно 275 283 грн. 16 коп., про що свідчить розрахунок заборгованості (а.с.33, т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Кредитні Ініціативи», суд першої інстанції виходив із його недоведеності. Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не надало суду інформацію про зарахування коштів, виручених від реалізації предмету іпотеки на погашення кредиту, не надало детальний помісячний розрахунок заборгованості по кредиту з відображенням основної суми кредиту, нарахованих процентів та пені, а також коштів сплачених на погашення кредиту, починаючи з дати укладення кредитного договору.

Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна з таких підстав.

По справі встановлено, що 10 вересня 2008 року з метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» таОСОБА_3 був укладений іпотечний договір № 2615/0908/88-037-Z-37, за яким остання передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_2, яка належить їй на праві приватної власності (а.с.132-133, 192-194 т.1).

06 липня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4495, згідно з яким звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Сведбанк» закредитним договором від 10 вересня 2008 року у загальному розмірі 63 050 доларів США та 50 033 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 53 152 доларів США, яка виникла станом на 05 лютого 2010 року, заборгованість за процентами у розмірі 9 898,29 доларів США, яка виникла з 10 вересня 2008 року по 05 липня 2010 року, заборгованість по комісії у розмірі 0,08 грн. за період з 06 липня 2009 року по 06 липня 2010 року та пеня у розмірі 50 033 грн. 60 коп. за період з 06 липня 2009 року по 06 липня 2009 року (а.с.134, т.1).

В ході виконання вказаного виконавчого напису у примусовому порядку передану в іпотеку квартиру було реалізовано з прилюдних торгів за ціною 217 000 грн., що підтверджується протоколом проведення прилюдних торгів з реалізації заарештованого майна від 07 жовтня 2011 року за №1011261/7 та актом продажу майна з прилюдних торгів, затвердженого в.о.начальника ВДВС Шевченківського районного управління юстиції ОСОБА_5 від 20 жовтня 2011 року (а.с.142, 143, 170-171, т.1).

З матеріалів справи вбачається, що 24 травня 2016 року судом першої інстанції направлено на адресу ТОВ «Кредитні Ініціативи» лист з проханням надати інформацію щодо зарахування коштів виручених від реалізації предмету іпотеки на погашення кредиту та детальний помісячний розрахунок заборгованості по кредиту з відображенням основної суми кредиту, нарахованих процентів та пені, а також коштів сплачених на погашення кредиту, починаючи з дати укладення кредитного договору.

На виконання вказаного листа суду, 13 червня 2016 року ТОВ «Кредитні Ініціативи» надіслало поштою на адресу суду розрахунок заборгованості за кредитом (а.с.41-42, т.2).

Як вбачається з даного розрахунку заборгованості, складеного станом на 01 червня 2016 року, банком 01 грудня 2011 року було зараховано суму коштів у розмірі 23071, 51 доларів США, виручених від реалізації предмету іпотеки на погашення кредиту. Вказаний розрахунок містить розрахунок заборгованості по кредиту з відображенням основної суми кредиту, нарахованих процентів та пені, а також коштів, сплачених на погашення кредиту.

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.212-214 ЦПК України вказаних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи не з`ясував, у звязку з чим дійшов передчасного висновку про відмову у позові ТОВ «Кредитні ініціативи» за його недоведеністю.

Вирішуючи вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» про стягнення заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Зі змісту позову ТОВ «Кредитні ініціативи» вбачається, що позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором станом на 01 липня 2013 року у розмірі 734 567 грн. 25 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 319 555 грн. 42 коп., заборгованості по відсотках у розмірі 139 728 грн. 51 коп. та пені у розмірі 275 283 грн. 16 коп.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені (а.с.151-158, т.1).

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, застосування строку позовної давності в один рік згідно із ст. 258 ЦК України щодо стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з даним позовом 22 серпня 2013 року, а тому пеня підлягає стягненню згідно зі ст.258 ЦК України за останні 12 місяців перед зверненням до суду, тобто з 22 серпня 2012 року та по день складання розрахунку 01 липня 2013 року.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 559 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ч 2 ст. 546 ЦК України - пеня є видом забезпечення виконання зобов'язання, виходячи зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19 лютого 1993 року, відповідно до вимог ст. 192 ЦК України - розрахунок пені має здійснюватись у грошові одиниці України - гривні.

Як зазначалося вище, пунктом 8.1 кредитного договору передбачено, що за порушення строку погашення заборгованості за кредитом та/або строку плати процентів за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення заборгованості.

Встановлення розміру пені з розрахунку облікової ставки Національного Банку України можливе лише щодо грошової одиниці України - гривні, оскільки діючим законодавством Національному Банку України не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти.

Отже, пеня може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України - гривні. При цьому саме у гривні вона повинна обчислюватись на момент прострочення зобов'язання, а не визначенням гривневого еквіваленту на час ухвалення рішення.

З розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Кредитні ініціативи» станом на 01 липня 2013 року вбачається, що позивачем обчислено пеню у доларах США (34 440, 53 долари США) та переведено у еквівалент у гривні за курсом Національного Банку України на дату складання розрахунку, що становить 275 283 грн. 16 коп. (а.с.33, т.1)

Колегія суддів вважає, що позивачем порушено порядок нарахування пені, оскільки вона повинна обчислюватись у національній валюті за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення заборгованості і переводитись у гривню на час прострочення, а не на кінцевий строк нарахування пені, що значно впливає на кінцеву суму у зв'язку із зміною курсу іноземної валюти.

У звязку з цим апеляційним судом було запропоновано ТОВ «Кредитні ініціативи» надати суду розрахунок заборгованості по пені за період з 22 серпня 2012 року по 01 липня 2013 року, яка має бути обчислена відповідно до вказаного вище порядку (а.с.103, т.2).

Проте представником позивача такого розрахунку заборгованості по пені у порушення вимог ст.ст.57, 60 ЦПК України апеляційному суду надано не було. Представник позивача в суді апеляційної інстанції зазначив, що розмір пені позивачем обчислений за один рік, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, складеним станом на 01 жовтня 2016 року (а.с.92-93, т.2).

Однак, із вказаного розрахунку вбачається, що пеня нарахована позивачем за один рік в іноземній валюті та переведена у гривню згідно курсу НБУ станом на час складання розрахунку, що суперечить умовам договору та наведеним вище вимогам закону.

Оскільки на підставі наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором апеляційний суд не може обчислити розмір пені в межах строку позовної давності згідно умов кредитного договору та наведених вище вимог закону, а позивач не надав належного розрахунку пені, то колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» про стягнення пені за її недоведеністю.

Колегія суддів вважає, що відповідно до наявних у матеріалах справи доказів заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором перед позивачем доведена у розмірі 57 380,77 доларів США, що еквівалентно 459 283 грн. 93 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 39 979,41 доларів США, що еквівалентно 319 555 грн. 42 коп. та заборгованості по відсотках у розмірі 17 401,36 доларів США, що еквівалентно 139 728 грн. 51 коп.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про припинення поруки неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про припинення поруки, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для припинення поруки, передбачених ч.4 ст.559 ЦК України.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з такого.

По справі встановлено, що 10 вересня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» таОСОБА_3, ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_3 зобов'язалася перед банком солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором від 10 вересня 2008 року

Частиною 1 ст.553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ч.1, ч.2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 10) про його дію до повного виконання позичальником або поручителем зобовязань за кредитним договором, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст. 252 ЦК України. Тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України, якою передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч.4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справі №6-53цс14 від 17 вересня 2014 року та у справі №6-990цс15 від 27 січня 2016 року.

У даному випадку кредитор реалізував своє право, передбачене ч 2 ст. 1050 ЦК України для дострокового погашення кредиту шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса 06 липня 2010 року, а тому вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах шестимісячного терміну, починаючи з 06 липня 2010 року і до 07 січня 2011 року, чого зроблено банком не було.

Таку вимогу до поручителя ТОВ «Кредитні ініціативи» предявило лише 22 серпня 2013 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що порука згідно з договором поруки від 10 вересня 2008 року є припиненою.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.212-214 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, належної оцінки вказаним вище доказам не дав, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про припинення поруки.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи», стягнувши з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 10 вересня 2008 року у розмірі 459 283 грн. 93 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 319 555 грн. 42 коп. і заборгованості по відсотках у розмірі 139 728 грн. 51 коп. та задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою.

Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат

ТОВ «Кредитні ініціативи» при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 3 441 грн. 00 коп., а при подачі апеляційної скарги 3 785 грн. 10 коп. Відповідач ОСОБА_3 при подачі зустрічного позову сплатила судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позов ТОВ «Кредитні ініціативи», а зустрічний позов ОСОБА_3 задовольняє повністю, то понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а понесені ОСОБА_3 судові витрати підлягають стягненню з ТОВ «Кредитні ініціативи» на її користь у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 15 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 2615/0908/88-037 від 10 вересня 2008 року у розмірі 459 283 ( чотириста пятдесят девять тисяч двісті вісімдесят три) грн. 93 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 319 555 грн. 42 коп. та заборгованості по відсотках у розмірі 139 728 грн. 51 коп.

У решті позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою - задовольнити.

Визнати припиненою поруку згідно з договором поруки від 10 вересня 2008 року № 2615/0908/88-037-Р-37, укладеним між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судовий збір у розмірі 4 518 грн. 08 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді