Справа № 522/8651/14-ц
Провадження № 2/522/3268/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. 12 грудня 2014 року в останнє позивач уточнив позові вимоги та просить:

- визнати недостовірною інформацію щодо внесення ОСОБА_1 в документи неправдивої інформації (службове підроблення документів), підбурення до крадіжки, поширену ОСОБА_2 06.03.2014 року в присутності помічника з безпеки руху начальника служби колії ОСОБА_4, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1;

- зобов'язати ОСОБА_2 спростувати поширену ним неправдиву інформацію щодо внесення ОСОБА_1 в документи неправдивої інформації (службове підроблення документів), підбурення до крадіжки, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1, шляхом оголошення про таке спростування перед ОСОБА_1 в присутності помічника з безпеки руху начальника служби колії ОСОБА_4;

- стягнути з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1 моральне відшкодування у розмірі 20 000 гривень (а.с. 83-88).

Мотивує вимоги тим, що він працює на посаді ревізора з безпеки руху по колійному господарству в Державному підприємстві «Одеська залізниця». Відповідно до вимог посадової інструкції ним неодноразово протягом 2013 року було виявлено, що начальником служби колії ОСОБА_2 здійснювались намагання ігнорування фактів порушень безпеки руху, які було виявлено ревізорські апаратом, вимог приписів та ревізорських вказівок, чим не виконувались заходи щодо забезпечення безпеки руху в поїзній і маневровій роботі на залізничному транспорті, затверджені наказом від 29.08.2011 року № 495-Ц. Неодноразово про факт бездіяльності відповідача ним було повідомлено вищому керівництву, про що свідчить доповідна б/н від 14.05.2013 року та лист від 30.12.2013 року. З цього часу відповідач почав висловлювати в адресу позивача образи та висловлювання, які принижували його честь, гідність та ділову репутацію. Так, 06.03.2014 року під час проведення планового запису в Книгу ревізорських вказівок начальнику служби колії ОСОБА_2 відповідач в присутності помічника з безпеки руху начальника колії ОСОБА_4 в цинічній формі неодноразово висловлювався про те, що він має низький кваліфікаційний рівень знань, є «трутнем», є «малорозвиненою особистістю», «пишу в Книгу ревізорських вказівок неправдиву інформацію, несинітницю та «туфту». Крім того, під час цієї ж розмови ОСОБА_2, абсолютно безпідставно звинуватив позивача у підбурені до крадіжки та виражався на його сторону ненормативною лексикою. Зазначене свідчить, що відповідач, намагаючись дискредитувати його як посадову особу перед своїми підлеглими, поширив відомості про нього шляхом їх відкритого висловлювання у присутності помічника з безпеки руху начальника служби колії ОСОБА_4 зазначені обставини, зокрема поширення недостовірної інформації, підтверджуються аудиозаписом зробленим позивачем під час розмови із відповідачем.

Крім цього, позивач зазначає, що своїми противоправними діями ОСОБА_2 наніс йому моральну шкоду. Він займає посаду ревізора з безпеки руху (по колійному господарству), основними обов'язками якого є нагляд за виконанням керівниками служби колійного господарства та структурних підрозділів правил і норм з питань забезпечення безпеки руху поїздів. Таким чином, приниження його професійних якостей та розумових можливостей перед особами, дії яких перевіряються позивачем при виконанні ним трудових обов'язків, має для заявника особливо важливий характер, адже статус ревізора є несумісним із професійністю та розумовою відсталістю особи, що носить цей статус. Будь-який наклеп та інші посягання на ділову репутацію позивача впливають на можливість ОСОБА_1 займати посаду ревізора та знижують його авторитет перед колегами. ОСОБА_2 висловлюючи при ОСОБА_4 з приводу непрофесійності позивача мав умисел підірвати авторитет та дискредитувати ОСОБА_1 як залізничного ревізора і як професіонала, який займає керівну посаду в цілому. Порушення нормальних трудових та життєвих зв'язків викликало відчуття пригніченості у позивача, а знаходять серед колег він відчуває постійне напруження та всезагальний осуд. Все це викликало великі моральні страждання позивача та глибоку депресію, оскільки відновлення втраченого авторитету, своєї ділової репутації та повернення поваги колег, що набувались роками бездоганної праці потребує титанічних зусиль. Беззаперечним доказом завдання позивачу моральної шкоди є той факт, що останній для врегулювання ситуації, яка склалась неодноразово був вимушений звертатись до керівництва та внаслідок чого були призначені службові наради, що викликало відчуття пригніченості, безпорадності та великі хвилювання.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали вимоги заяви по викладеним в позові підставам, надали пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви.

Представники відповідача заперечувала проти задоволення позивних вимог, посилаючись на те, що оскільки позивачем не надано жодних відомостей, фактів, які є несправедливими і такими, що порочать його особу та були поширені відповідачем, а також позивачем не було надано жодних належних доказів про те, що ця інформація є відомостями, які містять фактичні дані. При цьому, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, тому що критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні висловлювання не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, пояснила що висловлювання про які зазначає позивач є оціночними судженнями.

Відповідач позов не визнав, прослухавши запис в судовому засіданні 23 червня 2015 року на CD-1 підтвердив, що голос схожий на його, однак заперечував, що розмова відбулась у присутності свідка ОСОБА_4, пояснив, що між ним та позивачем склались неприязні стосунки, що запис міг бути змонтований, оскільки вони неодноразово висловлювались образливо один до одного.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4, в судовому засіданні 27 квітня 2015 року пояснив, що був присутнім при перевірках які проводив ревізор ОСОБА_1 та був присутній начальник служби колії ОСОБА_2, однак він не знаходився постійно у приміщенні та не чув щоб відповідач висловлювався образливо на адресу позивача та поширював недостовірну інформацію.

Ухвалою суду від 27 листопада 2015 року за клопотанням позивача була призначена фоноскопічна експертиза (а.с. 137-138). 28 грудня 2015 року відновлено провадження по справі, в зв'язку з неможливістю провести експертизу, оскільки необхідні додаткові матеріали не були надані експерту (а.с. 141).

З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та перевіривши їх доказами, допитавши свідка ОСОБА_4, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних, встановлених судом обставин.

Відповідно до статті 10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна людина має право на свободу висловлювання своєї думки. Це право включає свободу дотримуватись своєї думки і свободу отримувати і розповсюджувати інформацію і ідеї без будь-якого втручання з боку державних органів незалежно від державних кордонів.

Здійснення цих свобод, що покладає обов'язки та відповідальність, може бути піддано таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, які встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах державної безпеки, територіальної цілісності або громадського спокою, з метою запобігання заворушенням і злочинам, для охорони здоров'я і моральності, захисту репутації або прав інших осіб, запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або забезпечення авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в іншій спосіб на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно до ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа яка її поширила, не доведе протилежного. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

В силу ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню.

В ході судового розгляду встановлено, що з 27 січня 2003 року ОСОБА_1 працює на посаді ревізора, яка в останнє має назву ревізор з безпеки руху (по колійному господарству) Державного підприємства «Одеська залізниця».

Відповідно функціональних обов'язків ревізора з безпеки руху (по колійному господарству) є здійснення нагляду за виконанням керівниками служби колійного господарства та структурних підрозділів Правил технічної експлуатації залізниць України, інструкцій, наказів, вказівок Міністерства інфраструктури України, Укрзалізниці та управління залізниці з питань забезпечення безпеки руху поїздів.

Судом встановлено та підтверджено сторонами, що 06.03.2014 року під час проведення планового запису в Книгу ревізорських вказівок начальнику служби колії ОСОБА_2, між останнім та ОСОБА_1 виникли суперечки та вони висловлювались в сторону один одного, що відбувалось в присутності помічника з безпеки руху начальника колії ОСОБА_4

Як вбачається із матеріалів справи та підтвердили учасники процесу в судовому засіданні, що між сторонами з 2013 року по теперішній час тривають неприязні стосунки.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 не підтвердив факт поширення відповідачем неправдивої та недостовірної інформації відносно позивача.

Зазначене вказує на те, що спірна інформація є оцінкою дій, висловлювання між сторона не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані, оскільки вони не містять ствердження про порушення позивачем законодавства чи моральних принципів, а лише надають можливість сприйняти зміст інформації згідно власних суб'єктивних переконань.

У ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості (певні факти, дані про кого-, що-небудь) про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищу, а порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом.

Згідно ст. 26 Закону України «Про інформацію», джерелами інформації є передбачені або встановлені законом носії інформації: документи та інші носії інформації, які являють собою матеріальні об'єкти, що зберігають інформацію, а також повідомлення засобів масової інформації, публічні виступи.

Суду не надані докази про те, що про ОСОБА_1 була поширена відповідачем негативна інформація, яка містить фактичні дані, які порушують, честь, гідність та ділову репутацію.

Отже, не підлягають задоволенню вимоги щодо спростування інформації яку вимагає позивач, оскільки зазначена інформація не була розповсюджена та поширена, а це були лише оціночні судження, тому, суд приходить до висновку, що ця інформація не носить негативний характер і не принижує честь та гідність позивача.

Зазначені оціночні судження, думки та переконання не є предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб'єктивної думки й поглядів відповідача, не можуть бути перевіреними на предмет відповідності їх дійсності.

Свобода слова, думки і переконання дає можливість висловлювати оціночні судження і розповсюджувати їх шляхом незабороненим законом. В даному випадку, суд знаходить допустимим висловлені оціночні судження в ході дискусії між перевіряючим та особою, роботу якої контролюють.

Аналізуючи висловлені оціночні судження, відсутність поширення інформації, контекст подій під час висловлювань відповідача, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог.

При цьому, відповідно до роз'яснень, які надані в абзаці 4 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (із змінами та доповненнями), критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд також відмовляє позивачу в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди.

Враховуючи наведене, підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди суд не вбачає.

Керуючись ст. 34 Конституції України, ст. 10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», ст. ст. 16, 23, 201, 276, 277, 280, 297 ЦК України, ст. 208 - 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л. М. Чернявська

02.12.2016