У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про захист прав споживача, стягнення суми страхового відшкодування, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи та просив визнати недійсним п.20.5.2 договору добровільного страхування наземного транспортного засобу, укладеного між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» та ОСОБА_5; стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 44375,02 грн, пеню за період з 21 липня 2014 року по 12 березня 2015 року в сумі 311512,64 грн, витрати по оплаті висновків експертних досліджень автотоварознавця в сумі 700,00 грн, 500,00 грн, а також судові витрати.

Позов мотивовано тим, що 24 вересня 2013 року між позивачем, як страхувальником, та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ІншурансГруп», як страховиком, укладено договір добровільного страхування наземного транспорту автомобіля Alfa Romeo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, який належить йому на праві приватної власності. Договір страхування укладений на умовах: 0% - франшизи при пошкодженні, 10% - франшизи при повній загибелі автомобіля та по незаконному заволодінні (угону), на страхову суму 142 000 грн, страховий платіж склав 10 593,00 грн, який був повністю внесений при укладанні договору страхування. 7 червня 2014 року стався страховий випадок - дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено належний позивачу автомобіль Alfa Romeo,д.н. НОМЕР_1. 10 липня 2014 року відповідно до умов договору позивач надав страховику пакет документів, необхідних для отримання страхового відшкодування. Згідно звіту від 25 червня 2014 року ПП «Центр судових експертиз та оцінки» вартість відновлювального ремонту автомобіля Alfa Romeo, д.н.НОМЕР_1, результаті пошкодження з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 32 937,37 грн. Відповідно до рахунку СТО №41 від 1 липня 2014 року ТОВ фірма «Фолькау» вартість ремонту складає 65339 грн. Платіжним дорученням від 14 липня 2014 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» перераховано страхове відшкодування на рахунок СТО ТОВ фірма «Фолькау» лише у сумі 33 594,25 грн при вартості ремонту 65339 грн. На звернення щодо виплати решти суми страхового відшкодування та вартість пошкодженої фари у сумі 5 800 грн, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відмовлено.

Висновком №2143/1 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 12 березня 2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Alfa Romeo, д.н. НОМЕР_1, пошкодженого внаслідок ДТП, станом на 6 березня 2015 року становить 72 169,27 грн.

Посилаючись на вказані обставини та на недійсність п.п.20.5.2 договору страхування, яким визначена відповідальність страховика за прострочення виконання грошового зобов'язання, та що відповідачем порушено строки виплати страхового відшкодування, ОСОБА_5 просив задовольнити позов.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_5 з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 31105 грн, неустойку за прострочення виплати страхового відшкодування з 21 липня 2014 року по 12 березня 2015 року в розмірі 730,97 грн, а також судові витрати в розмірі 1038,90 грн. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, звернувся із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та змінити рішення місцевого суду, не передаючи справи на новий розгляд та задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, звернувся із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх змінити, та стягнути 11 648,29 грн страхового відшкодування та 267,91 грн пені. В іншій частині рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги слід відхилити, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що при укладанні договору добровільного страхування наземного транспорту від 24 вересня 2013 року сторонами договору, страховиком та страхувальником, визначена як дійсна вартість застрахованого транспортного засобу так і загальна страхова сума у розмірі 142 000 грн. У страховика відсутні підстави для встановлення іншої суми дійсної вартості застрахованого транспортного засобу ніж та, що визначена п.п.4.9, 7.3 договору. ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» належало здійснити виплату страхового відшкодування без застосування коефіцієнту недострахування.

ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», сплатило ОСОБА_5 страхове відшкодування лише у сумі 33594,25 грн. При тому, що сума страхового відшкодування відповідно до п.23.3 договору має бути визначена у розмірі прямого матеріального збитку та фактичних затратна відновлювальний ремонт автомобіля, який оплачений ОСОБА_5 та проведений ТОВ «Фолькау». Згідно висновків місцевого суду з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню сума недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 31105 грн та неустойка у розмірі 730,97 грн. При цьому, суд дійшов висновку, що відшкодуванню також підлягає вартість пошкодженої фари в розмірі фактичних витрат 5800 грн, про пошкодження якої зазначено в протоколі огляду транспортного засобу після ДТП від 19 червня 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні вимог про визнання недійсним пункту 2.0.5.2 договору страхування щодо визначення розміру пені за прострочення виконання страховиком зобов'язань з виплати страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не навів доказів того, що умови про визначення розміру пені в 0,01% за прострочення страховиком зобов'язань є несправедливими щодо нього як споживача страхових послуг та таких, що істотно порушують його права. З урахуванням того, що при підписанні договору позивач був ознайомлений зі змістом усього договору, в тому числі і п.20.5.2, і погодився з усіма умовами договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав за ст.ст.215 ЦК України, ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» для визнання пункту 20.5.2 договору страхування від 24 вересня 2013 року недійсним.

Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками місцевого суду та залишив ухвалене ним рішення без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим.

Вказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 вересня 2013 року між сторонами укладено договір добровільного страхування наземного транспорту КАСКО без виключень, за умовами якого, позивач застрахував свої майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом та застрахованим додатковим обладнанням до нього - автомобілем Alfa Romeo, моделі №159, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1, дійсною вартістю 142000 грн на період з 25 вересня 2013 року по 24 вересня 2014 року.

За умовами цього договору позивач зобов'язався, зокрема, сплатити страховий платіж, розмір якого визначений в п. 9 договору в сумі 10593,20 грн, що здійснено 24 вересня 2013 року, повідомити про страховий випадок відповідно до визначених страхових ризиків у строки і в порядку, повідомляти про істотні умови для визначення страхових ризиків, надавати автомобіль для огляду і складення страхового акту (п.п. 10.1, 20.1.- 20.2.12), а відповідач, зобов'язався в разі настання страхового випадку виплатити страхове відшкодування з розміром франшизи 0% при пошкодженні застрахованого транспортного засобу, 10% при знищенні транспортного засобу, без урахування зносу, з правом вибору СТО страхувальником (п.п. 11.1 -11.5.4 договору).

Пунктами п.п.6.1-6.6. цього договору страховими ризиками визначені: дорожньо-транспортна пригода, стихійне лихо, незаконне заволодіння, пожежа та вибух, протиправні дії третіх осіб, зовнішній вплив, а страховим випадком згідно п. 19.1 договору є пошкодження, знищення або втрата застрахованого транспортного засобу (застрахованого додаткового обладнання) внаслідок подій, визначених у вказаних пунктах. Зокрема, дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху застрахованого транспортного засобу, внаслідок загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки (зіткнення з іншим транспортним засобом, наїзд на рухомі і нерухомі предмети, перевертання, падіння застрахованого транспортного засобу з мостів, шляхопроводів,тощо).

Страхова сума (ліміт) обумовлена пунктом 7 договору у розмірі 142000 грн.

7 червня 2014 року сталася ДТП за участю застрахованого транспортного засобу, належного позивачу, про що останній в обумовлені строки, згідно з п.п.21.1.1,22.1.6 повідомив відповідача та подав заяву з пакетом необхідних документів 10 липня 2014 року, після чого страховиком ця подія визнана страховим випадком.

Згідно звіту оцінки по визначенню вартості відновлювального ремонту КТЗ від 25 червня 2014 року №19061405, складеного оцінювачем ПП «Центр судових експертиз та оцінки» ОСОБА_7, вартість відновлювального ремонту автомобіля AlfaRomeo, д.н. НОМЕР_1, пошкодженого внаслідок ДТП без урахування коефіцієнту фізичного зносу - 44098,52 грн., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 32937,37 грн.

Відповідно до п.п.24.1, 24.2.5 рішення про здійснення або відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування приймається страховиком протягом 10 робочих днів з дня надання страхувальником страховику заяви про подію та необхідних документів, а страхове відшкодування розраховується згідно п.23.4.1. наступним чином: розмір відшкодування = розмір прямого матеріального збитку, завданого страхувальнику внаслідок настання страхового випадку * коефіцієнт недострахування - розмір франшизи - суми відшкодування, отримані страхувальником від осіб, відповідальних за завдані збитки + вартість залишків ЗТЗ придатних для подальшої реалізації - розмір несплачених страхових платежів за наступні періоди.

Відповідач здійснив виплату страхового відшкодування 14 липня 2014 року у розмірі 33594,25 грн, посилаючись на те, що згідно з п. 17.1.8 коефіцієнт недострахування складає 76,18%, а дійсна вартість автомобіля на час укладання договору становила 186400 грн.

Відповідно до п. 17.1.8 договору страхування коефіцієнт недострахування (пропорційності) - це співвідношення страхової суми, встановленої договором для ЗТЗ (ЗДО), до дійсноївартості цього ЗТЗ (ЗДО) на дату укладання договору. У разі якщо страхова сума для ЗТЗ (ЗДО) перевищує дійсну вартість ЗТЗ (ЗДО) на дату настання страхового випадку, то сума перевищення при розрахунку страхового відшкодування не приймається до розрахунку.

Упункті 4.9договорувказана дійсна вартість застрахованого транспортного засобу в сумі 142000 грн, у пункті 7.3 - загальна страхова сума визначена у розмірі 142000 грн, тому, підстави для встановлення страховиком іншої суми дійсної вартості застрахованого транспортного засобу ніж та, що визначена самим договором відсутні.

За таких обставин відповідач мав здійснити виплату страхового відшкодування виходячи з відсутності коефіцієнту недострахування.

При визначенні суми страхового відшкодування суди попередніх інстанцій правильно виходили з розміру прямого матеріального збитку згідно п.23.3 договору та вартості відновлювального ремонту, який оплачений та проведений.

Згідно рахунку №41 від 1 липня 2014 року по дефектовочній калькуляції СТО ТОВ «Фолькау» позивач фактично сплатив за відновлювальний ремонт згідно наряду замовлення від 14 липня 2014 року 33594 грн, згідно видаткової накладної №1081 від 11 серпня 2014 року 25304 грн., та згідно видаткової накладної №1774 від 15 серпня 2014 року 5800 грн.

Відповідно до звіту оцінки по визначенню вартості відновлювального ремонту КТЗ від 25 червня 2014 року №19061405, складеного оцінювачем ПП «Центр судових експертиз та оцінки» ОСОБА_7 позивачу виплачено відповідачем страхове відшкодування 14 липня 2014 року в сумі 33594,25 грн. Таким чином невиплачена сума страхового відшкодування складає (33594 грн. +25304 грн. + 5800 грн.) - 33594 грн = 31105,00 грн.

При виплаті страхового відшкодування відповідачем не взята до уваги вартість пошкодженої фари згідно протоколу огляду транспортного засобу після ДТП від 19 червня 2014 року, що відповідно до умов п.11.4, п.17.1.1., пп. 17.1.1.2 покривається страховою виплатою та підлягає відшкодуванню позивачу у розмірі фактичних витрат - 5800 грн.

Разом з тим, при пред'явленні рахунку від 01 липня 2014 року та після фактичної оплати решта належного до виплати страхового відшкодуваннявідповідачем не виплачена.

З урахуванням того, що ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», сплатило ОСОБА_5 страхове відшкодування лише у сумі 33594,25 грн, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано визначив суму страхового відшкодування відповідно до п.23.3 договору у розмірі прямого матеріального збитку та фактичних затрат на відновлювальний ремонт автомобіля, який оплачений ОСОБА_5 та проведений ТОВ «Фолькау», та стягнув з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншу- ранс груп» на користь ОСОБА_5 суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 31105,00 грн. та неустойку у розмірі 730,97 грн. При цьому, суд прийшов до правильного, висновку, що відшкодуванню також підлягає вартість пошкодженої фари в розмірі фактичних витрат 5800 грн, про пошкодження якої зазначено в протоколі огляду транспортного засобу після ДТП від 19 червня 2014 року.

Доводи касаційної скарги відповідача про те, що вартість пошкодженої фари не підлягає відшкодуванню необґрунтовані та спростовуються п.11.4, п.17.1.1., п.п.17.1.1.2 договору страхування, якими передбачено таке відшкодування.

Виходячи з дати подання заяви про виплату страхового відшкодування 10 липня 2014 pоку, строку прийняття рішення, визначеного п.24.2.5 договору, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що страхова виплата належала до виплати не пізніше 20 липня 2014 року, після чого відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив, що за наведених обставин з відповідача підлягає стягненню неустойка за прострочення виплати страхового відшкодування з 21 липня 2014 року по 12 березня 2015 року у розмірі 730,97 грн (31105,00 грн.*0,01%*235 днів = 730,9675 грн).

Інші доводи касаційної скарги відповідача фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень. При вирішенні даної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи касаційної скарги ОСОБА_5 щодо необґрунтованості судових рішень в частині відмови у задоволенні заявлених ним позовних вимог та не надає їм правової оцінки, оскільки рішення суду першої інстанції у цій частині в апеляційному порядку ним не оскаржувалось та апеляційним судом у цій частині не перевірялося.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційні скарги слід відхилити і залишити оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська