Справа № 305/633/16-ц
Провадження по справі 2/305/591/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2016 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчук В.Е.

з участю: секретаря - Орос С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна. Позов мотивує тим, що вона перебувала із відповідачем у шлюбі з 16 вересня 1989 року, який рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області розірвано. Дане рішення набуло законної сили 24.01.2012 року. За час перебування у шлюбі сторони придбали за спільні кошти житлове приміщення квартиру №511 в будинку №140/а, загальною площею 35,97 кв.м., що розташована по вул.Вербник, у місті Рахові, Закарпатської області. Однак, згідно договору купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна та державної реєстрації, квартира належить ОСОБА_2 У жовтні 2015 року позивачка звернулася до відповідача із заявою щодо визначення порядку здійснення права спільної сумісної власності шляхом розподілу нерухомого майна, запропонувавши відповідачу два варіанти розподілу: або квартира залишається ОСОБА_2, а він, в свою чергу, перераховує позивачці вартість ? її частки протягом 1 місяця, або квартира залишається у володінні позивачки, а вона перераховує вартість ? даного нерухомого майна відповідачу. Будь-якого реагування на вказану пропозицію з боку відповідача не відбулося, а отже він вправі відчужити майно, що є їхньою спільною власністю. Враховуючи, що право позивачки на нерухоме майно не визнається відповідачем, вирішення даного питання іншим правовим шляхом не являється можливим, із-за прямої відмови в цьому з боку відповідача, тому ОСОБА_1 просить визнати нерухоме майно житлову квартиру №511 в будинку №140/а у місті Рахові Закарпатської області, загальною площею 35,97 кв.м., житловою площею 22,86 кв.м. спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнавши за громадянкою ОСОБА_1 право власності на ? частку зазначеної квартири.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, наполягає на задоволенні позову.

ОСОБА_2 в судове засідання жодного разу на виклик не зявлявся, був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином, однак заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надавав, своїх заперечень щодо позову не заявляв.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, згідно вимог ст. 169 ч.4 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних та доказів.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до наступного висновку.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (ст. 55).

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст.ст. 60,61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Зі змісту ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

У відповідності до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Статтями 105, 114 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що шлюб між сторони було укладено у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рахівського районного управління юстиції 16 вересня 1989 року. 12.01.2012 року рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. Зазначене рішення суду набуло законної сили 24.01.2012 року.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно договору купівлі-продажу від 01 лютого 2007 року посвідченого державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 купив у ВАТ «Конденсатор» квартиру №511 у будинку №140а, що знаходиться по вулиці Вербник в місті Рахові, Закарпатської області, загальною площею 35,97 кв.м., жила площа 22,86 кв.м. Вказаний правочин був зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 05.02.2007 року.

Отже, зазначена квартира була придбана відповідачем у період шлюбу з позивачкою.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, яка узгоджується з ч.2 ст.372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, суд вважає, що зазначена квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних частках по 1/2 кожному.

З матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до відповідача із пропозицією розподілу квартири, що являється предметом позову, де пропонувала або їй виплатити половину вартості зазначеного майна, або вона виплачує відповідачу вартість його частки, однак ОСОБА_2 на пропозицію вирішення даного спору не пристав, а отже позовні вимоги позивачки про визнання нерухомого майна житлової квартири №511 в будинку №140/а у місті Рахові Закарпатської області, загальною площею 35,97 кв.м., житловою площею 22,86 кв.м. спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також визнання за нею права власності на 1/2 частку зазначеної квартири є підставними та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з того, що позов задоволено, тому судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 гривні 20 копійок присуджуються позивачці з відповідача.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 88, 131, 209, 212-215, 218, 223, ЦПК,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати нерухоме майно - житлову квартиру №511 в будинку №140/а у місті Рахові Закарпатської області, загальною площею 35,97 кв.м., житловою площею 22,86 кв.м. спільним майном ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за громадянкою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/2 частку жилої квартири №511 в будинку №140/а у місті Рахові Закарпатської області, загальною площею 35,97 кв.м., житловою площею 22,86 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4/аАДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_5/а АДРЕСА_2 551 гривню 20 копійок судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено у судову палату з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ємчук В.Е.

З оригіналом вірно:

Суддя Рахівського районного суду: Ємчук В.Е.