У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Демяносова М.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 04 листопада 2014 року в с. Тараканів Дубенського району Рівненської області на прохання відповідача ОСОБА_5 позичив для його потреб 7 тис. дол. США; одержання відповідачем зазначеної суми підтверджується розпискою, згідно якої останній взяв на себе зобов'язання повернути гроші до 18 квітня 2015 року. Взятих на себе зобов'язань по поверненню коштів за договором позики відповідач не виконав, на вимогу від 27 січня 2016 року про повернення коштів не відреагував. ОСОБА_4 просив стягнути із відповідача на свою користь борг за договором позики в сумі 182 585 грн 68 коп. та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 червня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу 182 585 грн 68 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Судами попередніх інстанції правильно встановлено, що 04 листопада 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_5 позичив у ОСОБА_4 7 тис. дол. США на період до 18 квітня 2015 року, які зобов'язався повернути в повному обсязі, факт укладення між сторонами договору позики підтверджується розпискою. 27 січня 2016 року ОСОБА_4 направив на адресу ОСОБА_5 вимогу про повернення 7 тис. дол. США, яку останній отримав 30 січня 2016 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно виходив із того, що відповідач має перед позивачем боргове зобов'язання, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом стягнення із відповідача суми боргу в розмірі 7 тис. дол. США, що еквівалентно 182 585 грн 68 коп.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Висновки судів першої та апеляційної інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Доводи касаційної скарги щодо ненадання судами належної правової оцінки розписці ОСОБА_5 від 18 квітня 2013 року не заслуговують на увагу, оскільки вказана розписка була предметом вивчення судів і обґрунтовано не прийнята ними в якості доказу по справі.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В. Демяносов

О.М.Ситнік