Справа № 344/4199/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2339/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Горейко М.Д., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Возняк В.Д.

сторін: позивача ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, представника органу опіки і піклування Дутчак І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, малолітньої ОСОБА_5, за участі органу опіки та піклування про визнання такими, що втратили право користування житлом, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 28 вересня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

05.04.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що згідно ордеру 18 червня 1999 року його сім'я у складі п'яти чоловік отримала квартиру АДРЕСА_1. Наймачем даного житла був позивач. На даний час квартира належить до житла державного житлового фонду, тобто, у приватну власність в порядку безоплатної приватизації державного житлового фонду не передана. На даний час в квартирі фактично проживають четверро осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8. 25.03.2008 року у відповідачки ОСОБА_3 народилася дочка ОСОБА_5, яка також була зареєстрована у спірній квартирі. З осені 2006 року відповідач, а з моменту народження і її неповнолітня дочка ОСОБА_5, та по даний час за даною адресою не проживають, участі в утриманні житла не приймає. Станом на сьогоднішній день їх місце проживання знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Тому вважає відповідачів такими, що втратили право користування житловою квартирою.

Проси задовольнити позов. Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28.09.2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що згідно ч.1 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст.72 цього кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідачка та її дочка протягом часу, що значно перевищує встановлений у законі термін, відсутня у зазначеній квартирі, з власної волі не знялась з реєстрації у зазначеній квартирі, чим чинить позивачу перешкоди у користуванні ним, як квартиронаймачем, квартирою.

З цих підстав вважає, що його право користування житловим приміщенням порушено, а тому є таким, що підлягає захисту.

Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, сторони, представника органу опіки і піклування, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до довідки від 04.04.2016 року в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_8

Відповідно до рахунку Теплокомуненерго за ОСОБА_3 обчислюється заборгованість зі сплати комунальних платежів.

Відповідно до рахунку КП Муніципальна інвестиційна управляюча компанія за ОСОБА_3 обчислюється заборгованість зі сплати комунальних платежів.

15.04.2016 року КП Муніципальна інвестиційна управляюча компанія повідомила відповідача про заборгованість із оплати за комунальні послуги.

Відповідно до пенсійного посвідчення №712938 позивач є пенсіонером.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.08.2008 року зобов`язано ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_11 у користуванні спірним житлом та визначено порядок користування і виділено відповідачу в користування житлову площу, зобов`язано ЖЕО №5 укласти окремий договір житлового найму на виділену відповідачам кімнату, та відмовлено ОСОБА_2 у визнанні відповідачів такими, що втратили право на спірне житло.

Відповідно до п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Орган опіки та піклування подав суду письмовий висновок, в якому просив відмовити в позові, оскільки позов спрямовано на порушення житлових прав малолітньої особи та на позбавлення її права на приватизацію спірного житла.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках:

Судовим рішенням від 27.08.2008 року зобов`язано ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_11 у користуванні спірним житлом та визначено порядок користування і виділено відповідачу в користування житлову площу, зобов`язано ЖЕО №5 укласти окремий договір житлового найму на виділену відповідачам кімнату, та відмовлено ОСОБА_2 у визнанні відповідачів такими, що втратили право на спірне житло.

Отже, спір щодо користування окремими частинами спірного житла сторонами спору вже було вирішено. Тому у позивача відсутні будь-які правові підстави щодо повторного розгляду спору про користування відповідачами спірним житлом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

До спірних відносин не підлягає застосуванню положення ст. ст. 383 ЦК України, оскільки нею врегульовано речові відносини власника житла, однак позивач не є власником спірного житла, про що особисто зазначив в позовній заяві.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в позові слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 28 вересня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий П.І. Проскурніцький

Судді: М.Д. Горейко

Л.В. Ясеновенко