Справа № 336/4623/16-ц
Пр. № 2/336/2461/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року Шевченківський районный суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в особі законного представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, служба у справах дітей Запорізької міської ради по Шевченківському району, про визначення розміру частки в праві спільної власності на обєкт нерухомості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про визначення розміру частки в праві спільної власності на обєкт нерухомості.

В заяві зазначила, що є учасником права спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1, їй належить ? частини цього нерухомого майна. ? частина вказаного житла належить її неповнолітньому сину ОСОБА_2 Квартира № 1 в цьому будинку належить відповідачу. Позивачі в житловому будинку № 2 по вул. Військбуд користуються такими приміщеннями, які утворюють квартиру № 2,

- в будинку, зазначеному в технічній документації літерою А, - кімнатою 2-5 площею 17,6 квадратних метри, кімнатою 2-6 площею 18,2 квадратних метри;

- в прибудові літ. а - кухнею 2-4 площею 5,7 квадратних метри;

- прибудовою літ. а1 , ганком до літ. а1, гаражем з оглядовою ямою літ. Б, гаражем з оглядовою ямою літ. В, парканом № 2, парканом № 3, парканом № 5, парканом № 6, парканом № 7, зливною ямою № 10, замощенням 1.

Частки учасників права спільної власності за такого порядку користування становлять 37/100 частин будинку, що належать ОСОБА_1, 13/100 частин, - що належать ОСОБА_2, як випливає з розрахунку, викладеного в акті, який виконаний на замовлення позивача спеціалістами приватного підприємства «Запорізьке міжрегіональне бюро технічної інвентаризації».

Визначення розміру часток в праві власності на будинок в цілому необхідне позивачу для вирішення питання про відведення земельної ділянки у розмірі, який відповідає розміру її і її малолітнього сина часток на житло, а вирішити це в позасудовому порядку не сталося можливим.

На підставі викладеного просить визначити розмір часток відповідно до зазначеного акту, визнавши за нею і за її малолітньою дитиною право власності на частки у вказаному розмірі.

В судове засідання позивач не зявилася, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову та вирішення справи у її відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, до суду не зявилась; заперечень проти позову не надала.

За вказаних обставин зі згоди позивача, викладеної в її письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Представники третіх осіб, належним чином повідомлених про час та місце вирішення справи, до суду не зявилися, надавши письмові заяви, які містять прохання про вирішення справи без їхньої участі, що в силу ст. 36 ЦПК України не перешкоджає проведенню судового засідання у відсутність представників третіх осіб.

Зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_2. Позивач є власником ? частин квартири № 2, а неповнолітній ОСОБА_2 ? частини квартири № 2 в зазначеному будинку (а. с. 20-22).

В силу ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу , а способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

За змістом ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Оскільки ані договором, ані законом не встановлено спільну сумісну власність на будинок № 2 по вул. Військбуд в м. Запоріжжі, суд вважає за можливе визначити розмір часток позивачів відповідно до акту приватного підприємства «Запорізьке міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» від 19.10.2016 року, складеного у відповідності до порядку користування приміщеннями в будинку, який фактично існує (а. с. 25).

Згідно із ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст.88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Відповідно до розяснень п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

У звязку з викладеним суд вважає, що вимога позивача про визначення розміру частки в праві спільної власності на нерухоме майно відповідно до фактичного порядку користування приміщеннями в будинку є такою, що ґрунтується на законі.

Законом не встановлено право спільної сумісної власності на вказану нерухому річ, разом з тим визначення розміру часток необхідно позивачу для вирішення питання про відведення земельної ділянки під нерухомим майном у розмірі, який відповідає розміру частки у будинку, тому суд вбачає всі підстави для захисту права позивача в обраний нею спосіб.

Керуючись ст. ст. 10, 59, 212-215, 292, 294 ЦПК України, ст. 15, 16, 321, 355, 356, 381, 382 ЦК України, ст. 88 ЗК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в особі законного представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 37/100 частин будинку № 2 по вул. Військбуд в м. Запоріжжі.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 13/100 частин будинку № 2 по вул. Військбуд в м. Запоріжжі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя О.В. Щаслива