Провадження №2-др/639/36/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ КРАЇНИ

05 грудня 2016 року Жовтневий районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Гаврилюк С.М.

за участю секретаря судового засідання Макушенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення до рішення від 11 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист порушених та невизнаних прав ,

встановив:

25 листопада 2016 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист порушених та невизнаних прав , посилаючись на те, що судом не було ухвалено 11 грудня 2014 року рішення стосовно позовних вимог про захист матеріальних прав на домоволодіння у цілому поверненням прав на 1/3 частину домоволодіння , права на яку були отримані відповідачем на підставі неправдивих відомостей щодо існування прав власності у ОСОБА_3 , доказом до яких є висновок Постанови Президії Харківського обласного суду від 29 вересня 2000 року, рішення Жовтневого районного суду від 18 грудня 2012 року /справа № 2012/7969/ та рішення від 13 листопада 1944 року , не зазначення висновків яких у рішенні від 11 грудня 2014 року унеможливило оскарження позивачем порушення його процесуальних та матеріальних прав.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала заяву про ухвалення додаткового рішення , посилаючись на викладені у заяві обставини.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що судом було розглянуто всі позовні вимоги, вважав ствердження представника позивача щодо обставин, які зазначені позивачем в обгрунтування заяви про ухвалення додатково рішення такими, що не відповідають дійсності, посилаючись в підтвердження своїх заперечень проти заяви позивача на рішення державного реєстратора від 03.11.2016 року про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень.

Суд, вислухав пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що вказана заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 220 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі , чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги , з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення , не ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦПК України, заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що у листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та просив суд ухвалити рішення, на підставі якого захистити його матеріальні права на домоволодіння у цілому поверненням у його власність 1/3 домоволодіння, права на яку були отримані відповідачем на підставі неправдивих відомостей щодо існування прав власності у ОСОБА_3, спадкодавця ОСОБА_5, за якою успадкував відповідач, неправдивість яких встановлена рішенням від 18 грудня 2012 року (справа №2012/7969/2011), при ухваленні якого його зустрічні вимоги про відновлення його матеріальних прав на домоволодіння у цілому не розглядалися на підставі їх не збігання з вимогами ОСОБА_2, відмова у відкритті провадження по яким з формальних підстав призводить до затягування їх розгляду та позбавляють його доступу до правосуддя з вимогами, підставами до яких є юридичні факти, чинні рішення, постанови та ухвали апеляційного суду, які звільняють від доказування усі заявлені ним вимоги.

Рішенням суду від 11 грудня 2014 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист порушених та невизнаних прав - відмовлено ( а.с. 76-79).

Під час ухвалення рішення 11.12.2014 року суд вирішив питання, передбачені ст. 214 ЦПК України, на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03 лютого 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 грудня 2014 року було залишено без змін (а.с. 150-151). Тобто, суд апеляційної інстації дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції від 11.12.2014 ухвалено з дотриманням діючого законодавства України.

Відповідно до ч.5 ст. 220 ЦПК України, про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постанавляє ухвалу.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 220 ЦПК України , для ухвалення додаткового рішення, оскільки стосовно всіх позовних вимог , заявлених ОСОБА_1 у позовній заяві від 14 листопада 2014 року , з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення , вже ухвалено 11.12.2014 року рішення .

Крім того, суд зазначає, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.05.2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 19.04.2016 року про ухвалення додаткового рішення, у якій він посилався на оналогічні підстави для ухвалення додаткового рішення, відмовлено (а.с. 206-207). Вказана ухвала позивачем не оскаржувалась та набрала законної сили.

Керуючись ст. 220 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення до рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 грудня 2014 року у справі №639/11135/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист порушених та невизнаних прав відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.М.Гаврилюк