У х в а л а

іменем україни

21 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П.,Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом приватного підприємства «Ретро» до ОСОБА_4 про визнання договору оренди невиробничих приміщень дійсним, за касаційною скаргою приватного підприємства «Ретро» на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 21 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року приватне підприємство «Ретро» (далі - ПП «Ретро») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору оренди невиробничих приміщень недійсним. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 березня 2009 року між ПП «Ретро» в особі ОСОБА_5 (орендодавець) та ОСОБА_4 (орендар) укладений договір оренди виробничих приміщень. Згідно з умовами цього договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне володіння і користування такі приміщення: нежитлове приміщення (склад НОМЕР_1) 649,5 кв. м, нежитлове приміщення (склад НОМЕР_2) 234,6 кв. м, нежитлове приміщення (склад НОМЕР_3) 57,50 кв. м, загальною площею 941,6 кв. м. Відповідно до пп. 5.1 п. 5 договору оренди розмір орендованої плати складає 5 грн на місяць за 1 кв. м орендованої площі. 22 червня 2012 року між ПП «Ретро» відповідачем підписано угоду про розірвання договору оренди. Проте останній з метою уникнення відповідальності та плати за користування належним ПП «Ретро» майном, і надалі безоплатно користується вищевказаними приміщеннями. Також позивач зазначав, що ОСОБА_4 почав заявляти про недійсність спірного договору оренди, оскільки він не був нотаріально посвідчений. При цьому позивач вказував на те, що спірний договір нотаріально не посвідчений з вини ОСОБА_4 Посилаючись на викладене та, керуючись ст. 220 ЦК України, позивач просив визнати дійсним з моменту його підписання договір оренди виробничих приміщень від 01 березня 2009 року.

Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 21 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 травня 2016 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ПП «Ретро» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у позові, суди попередніх інстанцій, з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин, керуючись положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обґрунтовано виходили із того, що положення ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210 та 640 ЦК України пов'язується із державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін (роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 лютого 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного підприємства «Ретро» відхилити.

Рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 21 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта