Справа № 371/1158/16-ц Головуючий у І інстанції Поліщук А. С.
Провадження № 22-ц/780/6079/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 24.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

24 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 28 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу , -

встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, він надав у борг ОСОБА_3 1150000 доларів США, на підставі договору позики, який укладено 25 жовтня 2013 року. Оскільки зобовязання за цим договором відповідачем не виконані, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 92404800 грн.

Позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме заборонити здійснювати відчуження майна та майнових прав, що належать ОСОБА_3, яке знаходиться та обліковується на балансі ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Маслівське», яке належить відповідачу, в межах суми 92404800 гривень.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 28 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційноїскарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 1 та ч. З ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. п. 1, 2, ч. 1 та ч. З ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову,, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчиться, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Як вбачається з позовної заяви, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 92404800 гривень, які останній отримав згідно договору позики, зобовязався повернути, однак не виконав свого зобовязання.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, оскільки такий спосіб забезпечення позову передбачений законом, є співмірним заявленим позовним вимогам і його невжиття дійсно може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Разом з тим, як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач по справі ОСОБА_4 є кінцевим бенефіціарним власником (контролером) юридичної особи - ТОВ «СП «Маслівське», на майно якої позивач просив суд накласти арешт.

Таким чином продаж вказаного майна відповідачем утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову про стягнення суми боргу, тому апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про недостатність обґрунтування виду забезпечення позову.

Судом першої інстанції не взято до уваги доводи позивача, які наведені в заяві про забезпечення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач на виконання вимог ч.2 ст. 152 ЦПК України обґрунтував необхідність накладення арешту на спірнемайно та зазначив причини, що можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Що стосується прохання в апеляційній скарзі в частині вирішення заяви забезпечення позову апеляційним судом, то воно не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, а саме, судом першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 307, 312, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 28 вересня 2016 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: