Пров. №2/766/5247/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2016

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючий суддя - Гаврилов Д.В.,

секретар - Підгрушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд з дитиною без згоди батька за кордон з моменту отримання закордонного паспорту для дитини до повноліття дитини та надати дозвіл на виготовлення дитині закордонного паспорту.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу вони припинили будь-яке спілкування між собою і їх відносини стали неприязне ними. Позивач має можливість виїжджати за кордон до країн Європи на відпочинок, до знайомих у гості та з туристичною метою. Свою доньку вона з собою взяти не може, оскільки батько дитини з особистих міркувань такого дозволу не дає. Крім того, дитина часто хворіє, а лікування на території України бажаних результатів не дає. Позивач має бажання провести медичне обстеження дитини в Швеції, що також не може зробити без згоди батька. Позивач вважає, що позиція батька не відповідає інтересам дитини, що змусило її звернутись до суд за захистом.

У судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги, з урахуванням їх уточнень, підтримали повністю, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала та пояснила суду, що заявлені позовні вимоги є неконкретними, оскільки позивачем не зазначено: ані терміни виїзду за кордон, ані мету такого виїзду. На думку представника, звернувшись з такими вимогами, позивач у прихований спосіб намагається вивезти дитину за кордон на постійне проживання, що суперечить інтересам батька.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно вимог ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктами 3 та 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (зі змінами та доповненнями) передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі (п. 3). Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється: або за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі; або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п.4).

Аналіз наведених нормативних положень дає суду підстави вважати, що дитина має право на виїзд за кордон у супроводі батьків. У такому разі законодавством не передбачено жодних обмежень ані у часі (періоді) перебування за кордоном, ані у кількості країн, які може відвідати дитина. Поряд з цим, у разі виїзду дитини у супроводі одного з батьків при наявності нотаріально посвідченого дозволу на виїзд іншого з батьків, або відсутності відповідної згоди іншого з батьків мова вже йде про конкретну державу прямування та конкретний період часу перебування у цій державі, тобто разову поїздку.

За змістом положень ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» йдеться про можливість ухвалення судом рішення на разовий виїзд дитини без згоди батька, не позбавленого батьківських прав. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Як зазначалось, позивачем заявлено вимоги щодо надання їй дозволу на тимчасовий виїзд з дитиною без згоди батька з моменту отримання закордонного паспорту для дитини до повноліття дитини до країн Шенгенської зони: Австрії, Бельгії Угорщини, Німеччини, Греції, Данії, Іспанії, Італії. Швеції, Норвегії, Польщі, Франції, Швейцарії, а також до Туреччини, Єгипту, Російської Федерації з метою оздоровлення, відпочинку, туризму, у гості, на навчання, за приватним запрошенням.

Отже, позивачем не зазначено: ані конкретну державу прямування, ані конкретний період часу перебування у цій державі. За наведених обставин позовні вимоги в цій частині є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки вимоги щодо надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту дитини без згоди батька є похідними від вимог про надання дозволу на виїзд за кордом, то в задоволенні позову в цій частині слід також відмовити.

Керуючись ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст. 150, 153, 157 СК України, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 3,10, 11, 60, 209, 213-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяД. В. Гаврилов