САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/2421/16-ц
Провадження № 2/206/685/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" грудня 2016 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Щербині Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, Самарський відділ ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання недійсним правочину з переходу права власності, визнання недійсним та скасування акту про проведення електронних торгів (аукціону), які не відбулись та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги (аукціон) не відбулись та визнання права власності на частину квартири та справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 про вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні ним ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги просить, визнати недійсним правочин з переходу права власності на ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 від нього до ОСОБА_3, визнати недійним та скасувати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо торги (аукціон) не відбулись №5-726 від 20.10.2015 року, виданого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3, акт про проведення електронних торгів (аукціону), які не відбулися від 26.08.2015 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого Самарським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції за вих. №10342, виданого на ім'я ОСОБА_3, застосувати наслідки недійсності правочину та визнати за ним право власності на ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.11.1998 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 перебувала у спільній сумісні власності його та родичів: ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Постановою державного виконавця від 14.11.2011 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-335 від 24.11.2011 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 64259,77 грн. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2012 року було визначено, що його частка у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 становить ? частина. Постановою державного виконавця від 27.05.2013 року було призначено оцінювача ОСОБА_10 для визначення ринкової вартості ? частини квартири, яка йому належить. Згідно з висновком оцінювача від 28.09.2014р., ринкова вартість ? частини квартири складає 74963,00 грн. 02.03.2015р., 20.04.2015р.,06.07.2015 р. прилюдні торги не відбулись через відсутність допущених учасників. 26.08.2015 року Самарським ВДВС Дніпропетровського МУЮ було складено акт про проведення електронних торгів, які не відбулись. 11.08.2015 року ОСОБА_3 подала заяву про залишення за собою нереалізованого майна, а саме ? частини квартири. 20.10.2015 року нотаріальною конторою було видано ОСОБА_3 свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо торги (аукціон) не відбулись.

Вважає, що належне йому нерухоме майно не могло бути виставлене на торги, оскільки не виділене в окремий об'єкт нерухомості. Також на момент проведення прилюдних торгів звіт про оцінку майна втратив чинність, оскільки з його дати складання минуло більше 6-тти місяців.

Враховуючи викладене, вважав, що є всі законні підстави для задоволення його позовних вимог.

В свою чергу, ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та уточнивши позовні вимоги просить, вселити її в квартиру за адресою: АДРЕСА_1, встановити порядок користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, закріпивши за нею право користування кімнатою площею 12,2 кв.м., зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкоди у користуванні виділеною їй кімнатою і підсобними приміщеннями в квартирі АДРЕСА_1 шляхом забезпечення вільного доступу до них, мотивуючи тим, що їй на праві власності належить ? частина квартири АДРЕСА_1. Інша частина квартири належить відповідачам. Спірна квартира складається з 3-ох ізольованих кімнат загальною площею 63,4 кв.м., у тому числі житловою площею 36,9 кв.м. Відповідачі за позовом перешкоджають здійсненню її прав власника, не пускають в квартиру, забороняють їй в ній жити. Іншого житла вона не має. Добровільно визначити порядок користування майном не можливо. Враховуючи викладене, вважала, що є всі підстави для задоволення її позовних вимог.

Представник позивача-відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав, наполягав на їх задоволенні. В задоволенні позову ОСОБА_3 просив відмовити в повному обсязі.

Відповідач-позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов до неї не визнала та зокрема пояснила, що судом в ухвалі від 10.12.2012 року відповідно до вимог закону була виділена у праві спільної сумісної власності належна ОСОБА_2 частина квартири. До того ж прострочення дії оцінки вказаного нерухомого майна об'єктивно не є суттєвим та не могло вплинути на результати вказаних торгів, а тому права та законні інтереси позивача по цій справі не могли бути порушені внаслідок можливого часткового відступлення від встановленого законом порядку проведення торгів в цій частині. Просила суд задовольнити лише вимоги її позовної заяви.

Представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову ОСОБА_3

Треті особи Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, Самарський ВДВС Дніпропетровського МУЮ в судове засідання явку своїх представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.11.1998 року належить ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та належала ОСОБА_2

14.12.2011 року державним виконавцем Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-335 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 64259,77 грн.

Тоді ж державним виконавцем винесена постанова про арешт майна, у межах суми стягнення, що належить боржнику ОСОБА_2

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що боржник ОСОБА_2 володіє майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 спільно з іншими особами.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2012 року за поданням державного виконавця було визначено, що частка боржника ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 складає 1/4 частину цієї квартири.

15.05.2013 року державним виконавцем Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ був складений акт опису та арешту майна ВП №30444569 відповідно до якого, описано та накладено арешт на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Зазначене майно на підставі постанови державного виконавця від 27.05.2013 року, було оцінено експертом в звіті від 08.07.2013 в розмірі 299850 грн., в звіті від 28.05.2014 року в розмірі 74963 грн., в звіті від 05.01.2015 року в розмірі 74963 грн.

Судом встановлено, що прилюдні торги по реалізації арештованого майна боржника ОСОБА_2 неодноразово призначалися, але тричі не відбулися 02.03.2015 року, 20.04.2015 року, 06.07.2015 року у зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Враховуючи, що майно так і не було реалізовано на прилюдних торгах державний виконавець повідомив про це стягувача ОСОБА_3, запропонувавши їй залишити нереалізоване майно за собою згідно із ч. 6 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження»

ОСОБА_3 письмово висловила свою згоду залишити за собою майно в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 та внести різницю між вартістю реалізованого майна та сумою боргу, що підлягала стягненню за виконавчим документом у сумі 10703,23 грн.

26.08.2015 року вищезазначена сума ОСОБА_3 була сплачена.

Внаслідок чого державний виконавець 26.08.2015 року прийняв акт про проведення електронних торгів (аукціону) які не відбулися.

20.10.2015 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого Самарським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 26.08.2015 року за вих. №10342 видано свідоцтво про право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_2 як на одну із підстав своїх вимог посилався, що реалізація належного йому нерухомого майна відбувалася на підставі звіту про оцінку, який втратив чинність.

Порядок реалізації спірного майна регулюється, зокрема, Законом № 606-XIV і Тимчасовим порядком.

Частиною 3 статті 62 Закону № 606-XIV передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 розділу II Тимчасового поряду реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 58 Закону № 606-XIV.

Відповідно до частини 1 статті 58 Закону № 606-XIV визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Частинами 2-4 статті 58 Закону № 606-XIV передбачено право сторін виконавчого провадження оскаржити результати оцінки майна та порядок їх оскарження до передачі майна на реалізацію.

У разі коли сторона виконавчого провадження не реалізувала своє право оскарження звіту суб'єкта оціночної діяльності у передбачений законом строк, цей звіт про оцінку майна набуває чинності та є підставою для реалізації майна з прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною у звіті (частина 5 статті 58, частина 3 статті 62 Закону № 606-XIV, частина 2 статті 43 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 1 Розділу V Тимчасового порядку визначено, що реалізація майна здійснюється шляхом проведення організатором електронних торгів. Передачею майна на реалізацію вважається момент внесення інформації про лот у систему електронних торгів. Вартість майна, переданого на реалізацію, є дійсною на період реалізації майна.

Разом із тим відповідно до частини 5 статті 58 Закону № 606-XIV звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку звіт втрачає чинність і оцінка майна проводиться повторно.

Отже, виходячи із системного аналізу наведених норм, звіт про оцінку майна є чинним, якщо від дня його підписання до дня проведення прилюдних торгів пройшло не більше шести місяців. Після збігу цього строку обов'язковою умовою призначення й проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна.

Проведення електронних торгів із реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

Як було встановлено судом остання оцінка належного ОСОБА_2 майна відбулася 05.01.2015 року, тоді як державний виконавець в порушенням вимог законодавства призначив проведення торгів на 06.07.2015 року, тобто зі спливом збігу його чинності, що є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

Разом з цим, згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків можуть бути як правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України), так і інші юридичні факти (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України).

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України.

За статтею 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.

Разом з тим Закон допускає, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах після проведення повторної оцінки, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою (частина шоста статті 62 Закону).

Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (частина сьома статті 62 Закону). Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев'ята статті 62 Закону).

З огляду на зазначене, передбачена статтею 62 Закону процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов'язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Однак за своєю правовою природою таку процедуру разом з відповідними постановою та актом державного виконавця не можуть бути ототожнені з процедурою відчуження майна з прилюдних торгів тільки тому, що за результатами проведення прилюдних торгів державний виконавець також складає акт.

Таким чином, передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, постанова, прийнята державним виконавцем у результаті цієї процедури, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.

Разом з тим частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України). За приписами статті 214 ЦПК України визначення характеру спірних правовідносин відповідно до установлених обставин у справі, а також визначення правової норми, яка підлягає застосуванню, належить до обов'язків суду.

Судові справи, в яких наявний спір про цивільне право, не можуть переглядатися в порядку провадження за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, оскільки у випадку передачі нерухомого майна стягувачеві, який оформив право власності на майно, ефективним способом захисту прав боржника може бути лише пред'явлення до суду позову із залученням стягувача і державного виконавця як відповідачів.

Так, згідно зі статтею 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1655цс16, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Враховуючи, що передача державним виконавцем стягувачу ОСОБА_3 нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу була проведена за процедурою, яка не відповідає вимогам закону і порушує права власника, то суд виходячи характеру спірних правовідносин та встановлених обставин у справі, вважає необхідним визначити правову норму ст. 393 ЦК України та застосувати її до них.

Таким чином, право позивача-відповідача ОСОБА_2 підлягає захисту шляхом визнання недійсним та скасування акта про проведення електронних торгів (аукціону) які не відбулися від 28.08.2015 року та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, якщо торги (аукціон) не відбулись №5-726 від 20.10.2015 року.

В іншій частині вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, оскільки процедура передачі державним виконавцем майна стягувану нереалізованого на прилюдних торгах по своїй природі не є правочином, тому і підстав для визнання його недійсним та застосування наслідків його недійсності, суд не вбачає.

Доводи позивача-відповідача ОСОБА_2, що спірне майно до його реалізації на торгах повинно було бути виділено в окремий об'єкт, суд до уваги не приймає, оскільки частка квартири на яку було звернено стягнення, є визначеною судом, а виділення в натурі частки у праві спільної часткової власності в якості обов'язкової та необхідної передумови для звернення на неї стягнення, законодавством не передбачено.

Також судом не приймаються до уваги надані сторонами звіти про оцінку спірного майна, оскільки підставою вимог позову було порушення процедури проведення торгів, які відбулися на підставі звіту, що втратив чинність, а не те, що ціна спірного майна не відповідала вартості зазначеній в одному із цих звітів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене викладене, суд приходить до висновку, що задоволення вищезазначених вимог ОСОБА_2 виключає можливість задоволення заявлених вимог ОСОБА_3

Питання судових витрат вирішити відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 209,212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо торги (аукціон) не відбулись №5-726 від 20.10.2015 року, виданого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3 та акт державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпрропетровського міського управління юстиції Лижника С.О. про проведення електронних торгів (аукціону) які не відбулися від 26.08.2015 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко