У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:
головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Дербенцевої Т.П., Попович О.В.,
Остапчука Д.О., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси про поновлення на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за касаційною скаргою квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2015 року,
в с т а н о в и л а :
У жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він проходив військову службу в частині НОМЕР_2 , перебував на квартирному обліку в позачерговій, першочерговій та загальних чергах на поліпшення житлових умов, 20 грудня 2004 року звільнений з лав Збройних сил України. На підставі протоколу житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 06 лютого 2008 року у зв`язку з розформуванням військової частини НОМЕР_2 його було тимчасово знято з квартирного обліку до вирішення питання з доукомплектування житлових справ та передачі їх до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси (далі КЕВ м. Одеси), проте зазначені документи не були передані.
Позивач просив зобов`язати відповідачів вчинити дії щодо поновлення його на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2015 року, позов задоволено, постановлено: зобов`язати військову частину НОМЕР_1 передати другий примірник облікової карти ОСОБА_1 на поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 разом з другим примірником карти обліку та витягом із протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про зарахування військовослужбовця на квартирний облік у загальній та у першочерговій чергах з 4 березня 1995 року та позачерговій черзі з 28 грудня 2004 року до КЕВ м. Одеси; зобов`язати КЕВ м. Одеси прийняти від військової частини НОМЕР_1 другий примірник облікової справи на поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 разом з другим примірником картки обліку та витягом із протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про зарахування військовослужбовця на квартирний облік у загальній та у першочерговій чергах з 04 березня 1995 року та позачерговій черзі з 28 грудня 2004 року; зобов`язати КЕВ м. Одеси внести ОСОБА_1 до загального списку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов (одержання житла для постійного проживання) по Одеському гарнізону, із 04 березня 1995 року, внести до списку осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, із 04 березня 1995 року, внести до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень з 28 грудня 2004 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2015 року касаційну скаргу КЕВ м. Одеси задоволено частково, рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, провадження у справі закрито, оскільки спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Постановою Верховного Суду України від 02 березня 2016 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши та перевіривши доводи касаційної скарги, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно із частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом статті 15 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.
За загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3, 15 ЦПК України).

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Житлові спори особливий різновид спорів, що стосується житлових прав та інтересів громадян і організацій.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що спори про поновлення на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Суди попередніх інстанцій встановили, що з 21 січня 1992 року ОСОБА_1 проходив службу в Збройних силах України, з 30 грудня 2003 року до 20 грудня 2004 року він служив у військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом міністра оборони України від 09 грудня 2004 року та наказом командира військової частини НОМЕР_2 м. Одеси від 20 грудня 2004 року ОСОБА_1 звільнено з лав Збройних сил України у запас у зв`язку зі скороченням посади із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок Міністерства оборони України.

Протоколом засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 22 грудня 2004 року ОСОБА_1 був внесений до першочергової та позачергової черг на поліпшення житлових умов. У зв`язку з розформуванням військової частини НОМЕР_2 позивача було залишено на квартирному обліку військової частини НОМЕР_1 та прийнято рішення про зарахування його на квартирний облік у загальній черзі та у першочерговій чергах з 04 березня 1995 року та позачерговій черзі з 28 грудня 2004 року.

Проте протоколом житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 06 лютого 2008 року у зв`язку з розформуванням військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 було тимчасово знято з квартирного обліку до вирішення питання з доукомплектування житлових справ та передачі їх до КЕВ м. Одеси.

19 червня 2004 року військова частина НОМЕР_1 передала житлову справу позивача до КЕВ м. Одеси з метою постановлення його на квартирний облік, але житлову справу не було прийнято через наявні недоліки, ОСОБА_1 було надано строк для усунення недоліків.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з положень п. 8 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» у редакції, яка діяла на час звільнення позивача, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також рішення Конституційного Суду України N 10-рп/2008 від 22.05.2008, яким визнано неконституційним п.8 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей».

З висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна, оскільки суди не встановили фактичні обставини по справі, не врахували той факт, що 19 червня 2004 року військова частина НОМЕР_1 передала житлову справу позивача до КЕВ м. Одеси, але житлову справу не було прийнято через наявні недоліки, ОСОБА_1 було надано строк для усунення недоліків, які саме недоліки повинен був позивач усунути, чи було взято на квартирний області позивача, з якого часу.

Протоколом житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 06 лютого 2008 року в зв`язку в розформуванням військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 було тимчасово знято з квартирного обліку до вирішення питання з доукомплектування житлових справ та передачі їх до КЕВ м. Одеси.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями регулються статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішення Конституційного Суду України N 10-рп/2008 від 22.05.2008, на яку посилалися суди попередніх інстанцій, як на підставу задоволення позову, не врахували, що це рішення стосувалося розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Зазначене свідчить про те, що судами не повно з`ясовані всі обставини у справі, не надано належної оцінки зазначеним обставинам, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до вимог ст. ст. 212, 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. При ухваленні рішення суд зобов`язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені та встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають, суд першої інстанції не зазначив в рішенні, чому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції лише послався на Закон, яким військові забезпечуються житлом та рішення Конституційного Суду України N 10-рп/2008 від 22.05.2008, яким визнано неконституційним п.8 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей». Однак, в зазначеному рішенні Конституційного Суду України мова не йшла про п. 8 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей».

Суд апеляційної інстанції не звернув на зазначене уваги і залишив судове рішення без змін.

За таких обставин, відповідно до. ст. 338 ЦПК України рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси задовольнити частково.
Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2015 року та рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович

В.О. Савченко