Справа № 344/3067/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2248/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Матківського Р.Й.

суддів: Максюти І.О., Ковалюка Я.Ю.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою, з апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 21 вересня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року представник ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом та просив зобовязати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні квартирою №166 в будинку №26 по вул. Івасюка в м. Івано-Франківську шляхом вселення та передачі ключів від квартири.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтувала тим, що 11 листопада 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб. 02 вересня 2010 р. відповідач ОСОБА_5 помер, у звязку з чим дружина успадкувала 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, а інші 3/4 частки успадкував син ОСОБА_4

Не має можливості розпоряджатись спільною квартирою у звязку з тим, що відповідач не впускає її. На будь-які домовленості та поступки потрапити до квартири відповідач не погоджується, на її звернення з цього приводу реагує агресивно, тому звернулась за судовим захистом.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 вересня 2016 року позов задоволено.

На дане рішення ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт у скарзі зазначає, що висновки суду щодо наявності порушень права користування позивача часткою спірної квартири є незаконними. В оскаржуваному рішенні не зазначено мотивів, з яких виходив суд при задоволенні позову, а тільки зроблено посилання на відповідні норми цивільного та житлового законодавства. Доказів того, що відповідач перешкоджає позивачці у здійсненні нею права користування та розпорядження своєю частиною квартири, остання суду не надала, а предявлення негаторного позову до відповідача є нічим іншим як зловживанням права позивачки, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Крім того, суд незаконно відмовив у клопотанні про залучення у справі органу опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей, оскільки дані клопотання зумовлені тим, що у разі задоволення позовних вимог про вселення позивача як сторонньої людини можуть бути порушені права дітей на проживання у квартирі, гармонійний та злагоджений психічний та розумовий розвиток яких буде поставлений під питанням. Частиною 5 ст. 19 СК України не передбачено обмеження прав органу опіки та піклування подавати письмові висновки тому їх компетенція поширюється на всі випадки, де йдеться про можливість будь-яких обмежень чи фактичного порушення прав дітей.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції проявив зацікавленість у вирішенні спору на користь позивача, яка ні разу не брала участі у судовому засіданні, хоча була повідомлена належним чином, вона не подала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Вислухавши суддю-доповідача, представника позивача. який вимоги скарги заперечив, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції правильно встановив, що між сторонами виник спір з приводу неможливості вселення позивача у спільну квартиру. Вона як співвласник квартири наділена законом на володіння та користування своєю власністю незалежно від волі відповідача чи від наявності у неї іншого житла.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину №457638 позивач прийняла спадщину на 1/4 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.6).

Встановлено, що ОСОБА_4, є сином померлого ОСОБА_5, після смерті якого успадкував ? частини спірної квартири згідно свідоцтва про право на спадщину від 22.03.2011 року, виданого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №3175150 від 21.10.2011 року (а.с.54).

Згідно довідки про склад сімї від 10 травня 2015 року №65, виданої ЖБК-15 в спірній квартирі зареєстровані та проживають 4 особи: ОСОБА_4 (власник), ОСОБА_6 (дружина), ОСОБА_7 (дочка-30.12.2011 р.н.), ОСОБА_8С.(дочка-02.03.2013 р.н.) (а.с.58).

Нормами ст. ст. 316, 317, 321 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 319 ЦК України визначає що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Не можуть бути взяті до уваги доводи апелянта, що суд за відсутності доказів про фактичне чинення позивачу як співвласнику перешкод у користуванні квартирою постановив рішення про задоволення позову. У запереченнях на позовну заяву (а.с. 52) сам відповідач ОСОБА_4 наголошував на тому, що питання вселення позивача у спільну квартиру буде порушувати права та негативно впливати на інтереси неповнолітних дітей, які проживають у квартирі, тобто відповідач заперечує право позивача на проживання у квартирі, що підтверджує її доводи про чинення перешкод у вільному і реальному користуванні.

Колегія суддів не вважає, що відмова суду у залученні до участі у даній справі органу опіки і піклування вплинула чи могла вплинути на права чи інтереси дітей відповідача.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись статтями 218, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді І.О. Максюта

ОСОБА_9