Ухвала

іменем україни

22 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Закропивного О.В., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_7, служба у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке діє через представника ГриняКостянтина Андрійовича, на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулись до суду з указаним позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20 грудня 2005 року звернути стягнення не предмет іпотеки - житловий будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9 з указаного будинку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20 грудня 2005 року звернуто стягнення на житловий будинок, загальною площею 263,70 кв. м та земельну ділянку, площею 0,0793 га, по АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному у договорі іпотеки, а саме 3 333 000 грн, будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виселення скасувати і передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті судові рішення не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Судами встановлено, що 20 грудня 2005 року між ОСОБА_5 та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № DNG0GA00005658 у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 190 тис. дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 11,04 % річних строком до 10 вересня 2016 року.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за вказаним договором, ОСОБА_4 передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 263,70 кв. м, житловою площею 130,20 кв. м, по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0793 га, за цією ж адресою, які належать їй на праві власності.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором у нього станом на 12 серпня 2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 14 174 293,87 дол. США, в рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити мешканців будинку.

Колегія суддів вважає, що суди обґрунтовано відмовили у задоволенні вимог про виселення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Частина 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15) від 24 червня 2015 року (справа № 6-447цс15), яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України повинна враховуватися судами.

У справі, що переглядається, судами встановлено, що житловий будинок, який є предметом іпотеки, придбаний не за рахунок отриманого кредиту, а тому суди, з урахуванням вищевказаної правової позиції Верховного Суду України, дійшли правильного висновку, що відповідачі не можуть бути виселені з цього будинку без надання іншого жилого приміщення. Крім того, позивачем не надані відомості про інше постійне жиле приміщення, яке надається відповідачам одночасно з виселенням.

На підставі вказаного колегія суддів вважає, що суди, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про відмову в задоволенні позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Отже підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке діє через представника ГриняКостянтина Андрійовича, відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана О.В. Закропивний Л.М. Мазур