Справа № 569/2505/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016 м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі судді Куцоконя Ю.П.,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Рівне

справу за позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, до ОСОБА_3 про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, - шляхом знесення самочинно вчиненої добудови, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просить суд зобовязати відповідача ОСОБА_3 знести здійснену нею самочинно вчинену добудову «а», яка складається з веранди «ІІ» у квартирі АДРЕСА_1 (далі самочинна добудова).

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 та власником 1/2 частини земельної ділянки за цією ж адресою. Інша 1/2 частина квартири № 2 належала при житті її рідному брату ОСОБА_6, який помер 13 грудня 2015 року і після смерті якого спадщину прийняла їх мати ОСОБА_5 шляхом подачі заяви до нотаріальних органів.

Відповідач ОСОБА_3 є власником сусідньої квартири АДРЕСА_1. Без згоди позивача та членів її сімї відповідач самочинно здійснила добудову, позначену на технічному плані літерою «а», що складається з тамбура «1», веранди «ІІ» та санвузла «1-4». Внаслідок цієї самочинної добудови стіна кухні, яка є власністю позивача і складовою її квартири, стала спільною, оскільки самостійної стіни самочинна добудова не має, а кріпиться до стіни кухні позивача. Позивач позбавлена можливості обслуговувати свою стіну та розібрати її, про необхідність чого стверджує технічний висновок, в якому для реконструкції квартир № 2 рекомендовано розібрати тамбур і кухню.

Самочинна добудова повністю перешкодила позивачу в обслуговуванні та догляду за квартирою. Сам будинок в тій частині, де розташована квартира позивача, старий і потребує істотного капітального ремонту. Самочинна добудова створює загрозу майну позивача квартирі № 2.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнала і у задоволенні позову просить суд відмовити за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

На заперечення позовних вимог посилається на те, що позивачем не доведено тих обставин, що самочинна добудова порушує права позивача як співвласника квартири № 1. Не довела позивач і того, що проведення реконструкції її квартири неможливе без знесення самочинної добудови.

Також посилається на те, що належна їй на праві власності земельна ділянка своєю межею, яку сторони погодили у 2010 році, проходить саме по стіні, до якої нею була проведена самочинна добудова. Вказана обставина, за відсутності сервітуту та згоди відповідача, обєктивно позбавляє позивача можливості обслуговувати зовнішню стіну своєї кухні.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, а також матеріали цивільних справ № 2-3658/09 за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Рівненської міської ради, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризаці», ОСОБА_6, ОСОБА_5, про визнання права власності на самочинне будівництво та № 2-1233/11 за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про вчинення певних дій на захист права власності на квартиру, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, але у позові слід відмовити за спливом позовної давності.

Судом встановлено, що житловий будинок № 16, який знаходиться на вулиці В.Котика в місті Рівне, складається з двох квартир - № 1 та № 2.

Позивач ОСОБА_1, на підставі укладених з ОСОБА_5 договорів дарування від 12 серпня 2015 року та 24 листопада 2015 року, є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 та власником 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0241 га за цією ж адресою. Інша 1/2 частина квартири № 2 належала при житті рідному брату позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6, який помер 13 грудня 2015 року і після смерті якого спадщину прийняла його та позивача мати ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу від 02 березня 1999 року, рішення Рівненської міської ради від 29 червня 2010 року № 3639 та Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 788612 від 30 вересня 2010 року, є власником квартири АДРЕСА_1 та власником земельної ділянки площею 0,0299 га за цією ж адресою.

Судом також встановлено, що до належної відповідачу ОСОБА_3 квартири № 1 була проведена самочинна добудова «а», що складається з тамбура «1», веранди «ІІ» та санвузла «1-4». Внаслідок цієї самочинної добудови стіна кухні, яка є власністю позивача і складовою її квартири, стала спільною, оскільки самостійної стіни самочинна добудова не має, а кріпиться безпосередньо до стіни кухні квартири, яка належить позивачу.

Рішенням Рівненського міського суду від 02 квітня 2009 року, яке набрало законної сили 18 червня 2009 року, в позові ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинне будівництво, а саме на самочинну добудову «а» було відмовлено за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог (справа № 2-3658/09). При цьому судом було встановлено, що добудова до квартири ОСОБА_3 була проведена безпосередньо до стіни будинку, яка відноситься тільки до квартири № 2, власниками якої на той час були ОСОБА_6 та ОСОБА_5, і без згоди останніх. Внаслідок проведеної добудови власники квартири № 2 втратили доступ до зовнішньої сторони згаданої стіни та не мають можливості її обслуговування і утримання.

Рішенням Рівненського міського суду від 10 лютого 2011 року, яке набрало законної сили 11 квітня 2011 року, був задоволений позов ОСОБА_6, ОСОБА_5 та було зобовязано ОСОБА_3 знести здійснену нею самочинно вчинену добудову «а», яка складається з веранди «ІІ», у квартирі АДРЕСА_1 (справа № 2-1233/11). Цим же рішенням було встановлено, що згадана самочинна добудова порушує права позивачів ОСОБА_6, ОСОБА_5, як власників квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до вимог частини третьої статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладене, суд визнає доведеними ті обставини, що самочинно вчинена добудова «а», яка складається з веранди «ІІ», у квартирі АДРЕСА_1, порушує права власників квартири АДРЕСА_2.

Разом з тим, суд прийшов до висновку про пропуск позивачем строку загальної позовної давності.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено статтею 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною пятою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Суд визнає, що 11 квітня 2011 року (дата набрання законної сили рішення Рівненського міського суду від 10 лютого 2011 року у справі № 2-1233/11) між ОСОБА_3 (як боржником) та ОСОБА_6, ОСОБА_5 (як кредиторами або стягувачами) на підставі рішення суду виникло зобовязання, за якими ОСОБА_3 була зобовязана знести здійснену нею самочинно вчинену добудову «а», яка складається з веранди «ІІ», у квартирі АДРЕСА_1.

Таким чином, саме з 11 квітня 2011 року почався перебіг позовної давності за цим зобовязанням.

У звязку зі смертю ОСОБА_6 (13 грудня 2015 року) та укладенням між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 договору дарування частини квартири (12 серпня 2015 року) відбулася заміна сторони у зобовязанні, що виникло на підставі рішення суду.

Разом з тим, як встановлено статтею 262 ЦК України, заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

З даним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 02 березня 2016 року, тобто майже через пять років, що свідчить про пропуск строку загальної позовної давності, який встановлено тривалістю у три роки.

Згідно вимог частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки відповідачем ОСОБА_3 подано заяву про застосування позовної давності, а судом встановлено, що строки позовної давності позивачем пропущені, наявні підстави для відмови у позові за спливом позовної давності.

При цьому суд враховує, що позивачем не заявлялося клопотання про визнання поважними причин пропущення позовної давності, а судом таких причин не встановлено.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, до ОСОБА_3 про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, - шляхом знесення самочинно вчиненої добудови відмовити за спливом позовної давності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складено в повному обсязі 09 грудня 2016 року.

Суддя: Ю.П.Куцоконь