АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7197/16 Справа № 202/3541/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року м. Дніпро

28 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Деркач Н.М., Красвітної Т.П.,

при секретарі: Гулієву М.І.о.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа- служба у справах дітей Дніпродзержинської міської ради Дніпровського району про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька до досягнення дитиною повноліття, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року позивач звернулася до суду з заявою про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька до досягнення дитиною повноліття.

В обгрунтування вимог посилалась на те, що є матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач- батько дитини. З дня народження та по теперішній час дочка проживає з позивачем. Відповідач коштів на утримання дочки не надає, участі у вихованні дитини не приймає, відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон для оздоровлення та відпочинку. Пояснила, що зверталася до відповідача з приводу надання дозволу на виїзд дитини за кордон у квітні 2016 року, він відмовив.

З приводу надання дозволу на оформлення проїзного документу дитини до відповідача не зверталася.

Просила надати дозвіл на виїзд за кордон без згоди батька неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення дитиною повноліття, дозволити ОСОБА_2 або її офіційному представникові без згоди (дозволу) батька ОСОБА_3 оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_4 за межі України до досягнення нею повноліття, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір.

Відповідач позовні вимоги не визнав. Пояснив, що позивач перешкоджає йому бачитися з дитиною, брати участь у її вихованні. Він ніколи не заперечував проти виїзду дитини за кордон, але позивач не звертається до нього з таким проханням і він їй ніколи не відмовляв у наданні нотаріально посвідченої заяви щодо згоди його, як батька дитини, на виїзд дитини у певну країну та у певний термін та на оформлення проїзного документу дитини.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпродзержинської міської ради Дніпровського району у судове засідання не з'явився. До суду направлено лист за № 9-24/32 від 22 червня 2016 року в якому третя особа просить розглядати справу без участі представника.

Рішенням суду І інстанції в задоволенні позову відмовлено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким вимоги задовольнити.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст 3. ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.ст. 10, 60 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони у шлюбі не знаходилися, є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження дитини на підставі спільної заяви відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 125 СК України.

Як встановлено у судовому засіданні, сторони разом. не проживають, донька проживає разом із матір'ю, згоди стосовно участі батька у вихованні дочки та побачень з дитиною вони не досягли.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно ( ч. 1 ст. 157 СК України).

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання своїх обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно до п. 2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

3) за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду( п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України).

Суду відповідач пояснив, що не заперечує проти того, щоб у встановленому законом порядку надати дозвіл на виїзд доньки за кордон. Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні не просила надати дозвіл на виїзд за кордон малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 із зазначення держави та відповідного часового проміжку перебування дитини у цій державі. Відповідач, як батько дитини, має право на участь у її вихованні та вирішенні питання щодо поїздок дитини за кордон до досягнення нею 18-ти річного віку.

Відповідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 213 від 31 березня1995 року оформлення паспорта / проїзного документа/ здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчена нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Із копії закордонного паспорту позивача слідує, що дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вписана у закордонний паспорт матері - ОСОБА_2 Дитина може без перешкод перетинати кордон України разом із матір'ю до моменту закінчення терміну дії закордонного паспорта матері, тобто до 17 серпня 2017 року. Позивач не надала суду доказів неможливості використання свого закордонного паспорту, де є вписаної дитина, для поїдок з дитиною за кордон. Крім того, для виготовлення закордонного паспорту дитини з 01 квітня 2015 року не потрібна згода іншого з батьків.

На підставі доказів сторін, правового регулювання вказаних питань, суд дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність вимог позивача про порушення відповідачем її прав та прав доньки щодо надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька неповнолітньої дитини до досягнення дитиною повноліття, вимог щодо надання дозволу ОСОБА_2 або її офіційному представникові без згоди (дозволу) батька ОСОБА_3 оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_4 за межі України до досягнення нею повноліття, тому відмовив у їх задоволенні.

За ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду першої інстанції, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

При розгляді спору, суд І інстанції в повному обсязі з'ясував права та обов'язки сто рін, перевірив доводи, обставини справи, надав їм належну оцінку і постановив рішення, яке відповідає вимогам Закону.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа- служба у справах дітей Дніпродзержинської міської ради Дніпровського району про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька до досягнення дитиною повноліття, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О

С у д д і: Деркач Н.М.

Красвітна Т.П.