Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2309/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Бершадська О. В.
Доповідач Франко В. А.
УХВАЛА

Іменем України

23.11.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої судді : Франко В.А.

Суддів: Мурашка Суржика М.М.

при секретарі Постоєнко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4» Кіровоградської міської ради про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м Кропивницького від 23 вересня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд із вище зазначеним позовом.

З врахуванням уточнених позовних вимог вказувала, що наймачем квартири АДРЕСА_1 є її чоловік ОСОБА_6, з яким вона зареєструвала шлюб 23 вересня 2014 року. Її чоловік ОСОБА_6 проживає у вищевказанй квартирі разом з колишньою дружиною і її донькою та онуком- відповідачами по справі.

Згідно з довідки до акту МСЕК ОСОБА_6 є інвалідом 1 групи загального захворювання та потребує сторонньої допомоги, яку колишні члени сім»ї йому не надавали.

Згідно ордеру НОМЕР_1 від 31.10.1991 року право на зайняття спірної квартири АДРЕСА_1 мала вона, позивачка, та їх син ОСОБА_7 1987 року народження.

Так склалося, що перший її шлюб із ОСОБА_6 у жовтні 1992 року було розірвано , проте у вересні 2014 року вони знову його зарєстрували. Після реєстрації шлюбу постало питання про сумісне проживання в спірній квартирі , в якій її чоловік є наймачем, та надання йому сторонньої допомоги.

Відповідачі їй відмовляють у наданні згоди на вселення у спірну квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. За своє життя подав заяву про приватизацію квартири за місцем свого проживання.

Позивач вважає, що за таких підстав у неї виникло право користування спірною квартирою, оскільки ОСОБА_8 дав за життя згоду на її вселення , тим самим поновив строк відсутності без поважних причин. Крім того, після його смерті вона звернулась до приватного нотаріуса про прийняття спадщини після смерті чоловіка , який за життя подав заяву про приватизацію спірної квартири, а значить і вона набуває право на цю квартиру.

Рішенням Кіровського районного суду м Кіровограда від 23 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник адвокат Іващенко І.Ю. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 адвокат Довженко Д.С. заперечив проти доводів апеляційної скарги, погоджуючись з рішенням суду першої інстанцїї.

ОСОБА_3 та представник КП «ЖЕО-4» в судове засідання не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином згідно зворотних повідомлень, які знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6. Згідно ордеру НОМЕР_1 від 31.10.1991 року, виданого Трест «Кіровоградбуд» на його ім.»я, ця сім»я там разом з сином ОСОБА_7 1987 року народження займала спірну квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 5).

06.10.1992 року шлюб між ОСОБА_6 та позивачем було розірвано .( а.с.9).

ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована в спірній квартирі з 07.02.1992 року по 16.07.1992 року. А з 20.04.1994 року по 03.04.2002 року проживала по АДРЕСА_2 (а.с.160).

На даний час ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_3.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 13.04.2002 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_11 -відповідачем по справі, а зі свідоцтва про розірвання шлюбу виданого 05.09.2008 року слідує, що шлюб між ними було розірвано ( а.с. 146,147).

Згідно довідок про склад сім»ї №6847 від 23.11.2015 року та №6623 від 09.11.2015 року вбачається, що в спірній квартирі зареєстровані та проживають : ОСОБА_6- наймач, ОСОБА_3- дружина, ОСОБА_4- ( донька дружини, ОСОБА_5- онук дружини ( а.с. 10, 145).

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним,користуються на рівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями,що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Відповідно до ст..65 ЖК наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім»ї, які проживають разом з ним, вселити в займане жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків неповнолітній дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача,набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням,якщо при вселенні між цими особами ,наймачем та членами його сім'ї,які приживають з ним,не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 і ОСОБА_6 повторно зареєстрували шлюб 23.09.2014 року ( а.с. 11).

10.12.2015 року ОСОБА_6 подав заяву на приватизацію спірної квартири АДРЕСА_1 а.с. 50-54).

З технічного паспорту на спірну квартиру АДРЕСА_1 , виданого 16.04.2008 року вбачається,що власником квартири є територіальна громада міста Кіровограда в особі Кіровоградської міської ради згідно свідоцтва про право власності від 06.03.2008 року, квартиронаймач - ОСОБА_6. Вказана квартира є однокімнатна , загальною площею 36, 46 кв.м., житловою 19,3 кв.м.( а.с. 143-144).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер ( а.с.60).

Згідно відповіді №482-А від 13.10.2015 року начальника КПЖЕО№4 на заяву ОСОБА_2, останній відмовлено у видачі форми №17 по квартирі АДРЕСА_1, так як на даний час вона не має жодного відношення до вищевказаної квартири( а.с.7).

Судом першої інстанції було з'ясовано, що згоди відповідачі на реєстрацію у спірній квартирі позивачці не надають.

Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання,що виникли в практиці застосування житлового кодексу України(зі змінами), при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням особи, які вселилися до наймача,суд повинен з'ясувати порядок, встановлений при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача,чи прописані вини в цьому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість їх проживання, чи не обумовлювалося угодою між цими особами,наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним,певний порядок користування жилим приміщенням.

Позивач як в позовній заяві , так і в апеляційній скарзі вказує на ту обставину, що оскільки померлий ОСОБА_6 подав заяву про приватизацію спірної квартири у відповідності до Закону України «Про приватизацію Житлового фонду», то вона , як його дружина набуває право на спадкування цієї квартири.

При цьому посилається на постанову Верховного суду України від 11 грудня 2013 року №6-121-цс13.

Проте з даної постанови Верховного суду України вбачається, що предметом розгляду був спір про визнання за спадкоємцем права на квартиру державного житлового фонду, в якій за життя проживав спадкоємець. В даному випадку позивач звернулась з позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення.

З врахуванням всіх обставин по справі, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, з чим погоджується і колегія суддів, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що вона вселилася в спірну квартиру АДРЕСА_1 корп. 2 в установленому законом порядку як член сім'ї наймача, тобто після повторної реєстрації їх шлюбу - 23.09.2014 року, на постійне місце проживання, а не з метою здійснення догляду за ОСОБА_6 та брала участь в утриманні цієї квартири.

Судом першої інстанції також встановлено, що ні до КП ЖЕО №4 , ні до міграційної служби, ні до суду за життя ОСОБА_6 не надавав заяви про свою згоду на вселення у спірну квартиру позивача. Також відсутня згода на її вселення і відповідачів по справі.

Як вище вже зазначалось, ОСОБА_2 з 16.07.1992 року знялась з реєстрації спірної квартири та не набула права постійного користування квартирою на підставі ст.ст. 64,65 ЖК України а відтак вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

На даний час ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_3.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позивачем не доведено обставин на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують та не дають підстав вважати, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права.

Обов'язок довести обставини, на які кожна сторона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на сторін ( ст..60 ЦПК України).

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку , що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно із ч.1 статті 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 -315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м Кропивницького від 23 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя : Франко В.А.

Судді: Мурашко С.І.

Суржик М.М.