Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/3908/16-ц
провадження №2/279/1647/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Шульги О.М., з секретарем Башинською Н.М., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з даним позовом в якому зазначила, що являється власником квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстровані її колишній чоловік, відповідач у справі, а також діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4. З 2011 року відповідач почав зловживати спиртними напоями, приходити додому в нетверезому стані, застосовувати до неї фізичну силу, погрожувати фізичною розправою, участі в утриманні спірного житлового приміщення відповідач не приймає, тому просить виселети відповідача з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення, вказавши останньому про те, що він не має права наближатись до квартири на відстань менше 50 метрів.

Позивач в наданій суду заяві зазначила про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовних вимог.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових викликів рекомендованими листами за місцем проживання та реєстрації. Ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками отримав 22.08.2016 року.

За таких обставин фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_3, що стверджується договором купівлі-продажу від 6.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Як на підставу позову позивач позивач зазначає неможливість спільного проживання з відповідачем в належному їй на праві власності жилому приміщенні. Отже, виходячи зі змісту позовної заяви правовою підставою позову є ст.116 ЖК України.

Так, відповідно до ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім»і або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття,

роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

З п.17 роз"яснень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України" №2 від 12 квітня 1985 року слідує, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Такими можуть бути заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів , а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача, або членів його сім"ї на підставі ст.116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами.

Як доказ неправомірної поведінки відповідача позивачем було подано висновок від 30.04.2014 року про результати розгляду її повідомлення, яке надійшло до Коростенського МВ 28.04.2014 року щодо неправомірних дій відносно неї колишнім чоловіком.

Зі змісту даного висновку слідує, що 28.04.2014 року близько 13 години між сторонами у справі виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_2 виражався на адресу своєї колишньої дружини словами нецензурної лайки та погрожував фізичною розправою, але фізичної сили не застосовував. Пояснення сторін з посиланнями на інші докази, які були встановлені в ході проведеної перевірки даний висновок не містить. У п.2 вказаного висновку зазначено про необхідність винесення ОСОБА_2 офіційного застереження щодо недопущення антигромадської поведіник, однак доказів про застосування до ОСОБА_2 будь-яких заходів запобігання чи громадського впливу органами міліції в справі не має. Довідка №4337 від 4.08.2016 року та рентгенівський знімок вказують на надання позивачу медичної допомоги внаслідок отримання тілесних ушкоджень. Проте, що дані тілесні ушкодження були заподіяні відповідачем та з цього приводу діям останнього давалась правова оцінка в справі доказів не має, отже вони не є належними та достатніми доказами, на підставі яких відповідача можливо було виселити зі спірного жилого приміщення на підставі ст.116 ЖК України.

Таким чином доказів, відповідно до вимог ст.10, 60 ЦПК України, на підставі яких суд міг би зробити безспірний висновок про систематичність порушення відповідачем правил співжиття, позивач не надала, тому підстав для задоволення позову не має.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212-218 ЦПК України, ст.116 ЖК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України" №2 від 12 квітня 1985 року, -

В И Р І Ш ИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Коростенський міськрайонний суд шляхом подачі протягом десяти днів апеляційної скарги.

Суддя :