Справа № 415/5180/16-ц
Провадження № 22ц/782/946/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року, грудня місяця, 07-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі: головуючого судді Яреська А.В., суддів Дронської І.О., Єрмакова Ю.В., за участю секретаря: Попової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 10 листопада 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. Позов було прийнято судом до розгляду, рішенням суду від 10 листопада 2016 року позов було задоволено, стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 03.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_1 не погодилась із таким рішенням суду першої інстанції і надала на нього апеляційну скаргу, у якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/5 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 03.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, статтею ст. 303 ЦПК України є передбачено , що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Статтями 213, 214 ЦПК України є визначеним про те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 10, 60 ЦПК України є визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги по справі суд першої інстанції виходив з того, що відповідач позов визнав, позов заявлено обґрунтовано, позовні вимоги підтверджено, у відповідача є одна неповнолітня дитина та утримання якої і стягуються аліменти.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, до таких висновків суд першої інстанції дійшов поспішно, без належного дотримання норм матеріального та процесуального права

Так, частиною 4 статті 174 ЦПК є передбачено, що суд, навіть при визнанні позовних вимог відповідачем, повинен перевірити чи не суперечить закону визнання позову відповідачем, чи не порушує воно законних прав та інтересів інших осіб. Суд першої інстанції не з'ясовував матеріальний стан відповідача, наявність у нього інших утриманців. Між тим, з наданих апелянтом до суду доказів вбачається, що з лютого 2016 року він перебуває у шлюбі з ОСОБА_2.(а.с. 28), яка на час розгляду справи судом вже перебувала у відпустці по догляду за їх спільною дитиною, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.29, 30). Відповідач ОСОБА_3 працює, загальна сума доходу за серпень-липень 2015-2016 року без врахування утримуваних аліментів склала 15045 гривень 38 копійок - це підтверджується довідкою ВП "Шахта Привільнянська" ПАТ "Лисичанськвугілля" (а.с.33), згідно довідки ВП "Шахта Привільнянська" ПАТ "Лисичанськвугілля" № 24/1198 від 15.11.2016 року заборгованість по виплаті заробітної плати перед відповідачем складає 7465,77 грн. (а.с.31). Отже, за таких обставин колегія суддів приходить до висновків про те, що суд першої інстанції помилково не врахував факту перебування ОСОБА_3 у іншому шлюбі, факт наявності у нього утриманців, не застосував при винесенні рішення і правової позиції, що була висловлена Верховним судом України 5 лютого 2014 року у справі за № 143 цс13 про необхідність застосування низки інших норм, присвячених „обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»...", тобто суд повинен був тут враховувати і „наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина", що є вказаними у п.3 частини 1 статті 182 СК"

Відповідно до правил статті 309 ЦПК невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставами для зміни рішення суду першої інстанції", рішення підлягає зміні із скасуванням його у частині визначення розміру аліментів, на утримання малолітньої дитини, які слід зменшити з 1/4 до 1/5 частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту звернення до суду 03 жовтня 2016 року і до набрання судових рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

З огляду на викладене вище та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 10 листопада 2016 року змінити, скасувавши його у частині визначення розміру стягнення аліментів та ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/5 частини усіх видів його доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 03 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий А.В. Яресько

Судді: І.О. Дронська

Ю.В. Єрмаков