ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/2099/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі СЕМЕНЧЕНКО Я.А.

за участю

позивач не з'явився;

представники відповідачів не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про визнання електронних торгів з реалізації рухомого майна недійсними

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - відповідач 1), Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач 2) про визнання електронних торгів з реалізації рухомого майна недійсними.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 прийняв участь у електронних торгах та 17 липня 2015 року став переможцем електронних торгів за реєстрованим номером лота № 78077, автомобіль Дачія Логан за ціною продажу 43 055,00 грн. 21 липня 2015 року позивач перерахував зазначену суму на рахунок продавця. 24 липня 2015 року позивач оглянув автомобіль, однак даний транспортний засіб за зовнішніми ознаками відрізнявся від ознак, які були розміщенні на СЕТАМ. Після звірки номеру кузову було встановлено, що це один і той же транспортний засіб. Вважає, що даний правочин вчинений позивачем під впливом обману та на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України просить суд визнати проведенні електронні торги від 17 липня 2015 року з реалізації арештованого майна, а саме автомобіля Дачія Логан, д.н.з. НОМЕР_1 недійсними.

В судове засідання позивач не з'явився, повідомлений належним чином, до суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність та позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання також своїх представників не направили, при цьому були повідомлені про розгляд справи у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З наведених у позовній заяві доводів вбачається, що позивач прийняв участь у електронних торгах. 17 липня 2015 року ОСОБА_1 став переможцем електронних торгів за реєстрованим номером лота № 78077, автомобіль Дачія Логан за ціною продажу 43 055,00 грн. 21 липня 2015 року позивач перерахував зазначену суму на рахунок продавця. 24 липня 2015 року позивач оглянув автомобіль, однак даний транспортний засіб за зовнішніми ознаками відрізнявся від ознак, які були розміщенні на СЕТАМ.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Відповідно до ст. 4 цього Кодексу суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Спірні правовідносини щодо порядку реалізації арештованого майна врегульовано Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 21.04.2005 року (зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.12.1999року за № 865/4158), та Тимчасовим Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 16.04.2014 року № 656/6, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 16.04.2014 року за № 427/25204.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, примусова реалізація заставленого майна, як стадія виконавчого провадження, є сукупністю дій і правовідносин (урегульованих законами України: «Про виконавче провадження»; «Про іпотеку»; ЦК України та іншими нормативно-правовими актами), які в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Відповідно до п. 1 Розділу І Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів ДП «Інформаційний центр» є організатором електронних торгів, який належить до сфери управління Міністерства юстиції України та уповноважений відповідно до законодавства на забезпечення здійснення заходів із створення та супроводження програмного забезпечення Системи, технологічного забезпечення збереження та захисту даних, що містяться у Системі, здійснення організації та проведення електронних торгів, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених цим Порядком. Організатор забезпечує постійний доступ органам державної виконавчої служби, учасникам та спостерігачам до Системи з метою отримання відомостей про хід електронних торгів.

Відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, а тому така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами електронних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами електронних торгів, то підставами для визнання електронних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

Відповідно до Тимчасового порядку електронні торги це прилюдні торги (аукціон), що здійснюються в електронній формі в Системі, в свою чергу система це інформаційна система, що забезпечує здійснення в електронній формі процесів подання й обробки заявок на участь в електронних торгах, проведення електронних торгів з реалізації арештованого державними виконавцями майна, обробку інформації про електронні торги.

Виходячи з правової природи процедури реалізації майна шляхом проведення електронних торгів, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника електронних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення електронних торгів, складання за результатами їх проведення протоколу проведення електронних торгів, є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Враховуючи те, що відчуження майна шляхом проведення електронних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину.

Відповідно до ст. 650 ЦК України, особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах, тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Згідно ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Відповідно, до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В частині 3 ст.215 ЦК України зазначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Водночас, оскільки за змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами електронних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами електронних торгів, то підставами для визнання цих торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням.

Примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин (урегульованих Законом України «Про виконавче провадження», ЦК України та іншими нормативно-правовими актами), що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Під час розгляду справи позивачем не було надано жодних належних та достатніх доказів того, що права позивача під час проведення вищевказаних електронних торгів були будь-яким чином порушені, а також інших доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин до неї не додано.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимог позивача не підлягають задоволенню, оскільки під час розгляду справи не були доведені відповідно до вимог стст. 58 - 60 ЦПК України та у задоволені позову слід відмовити.

На підставі стст. 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження», та керуючись стст. 1, 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 169, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.