АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: стягнення коштів
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення безпідставно отриманих коштів, моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7, в якому просив стягнути з відповідачів на свою користь: в рівних частках суму безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 32555,48 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 03.09.2014 року становить 407 920, 16 грн.; в рівних частках суму коштів, які були надані в борг згідно розписки у розмірі 20000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 03.09.2014 року становить 250 600, 00 грн.; моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 17.11.2007 року його донька ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_5 Під час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу вони придбали у власність квартиру АДРЕСА_1 вартістю 55645 доларів США.

22.11.2011 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 розірвано. В порядку розподілу сумісного майна подружжя рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.08.2012 року та рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08.11.2012 року визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за кожним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Вказує, що спірну квартиру відповідачі придбали за його рахунок, оскільки за договором позики від 10.12.2007 року він передав відповідачам грошові кошти в сумі

20 000 доларів США, про що складено розписку.

Крім того, 24.12.2007 року між ЗАТ "ОТП Банк" та ним, ОСОБА_3, укладено кредитний договір № ML 700/1006/2007, за умовами якого для придбання нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, він отримав кредитні кошти у розмірі 35000 доларів США. За попередньою домовленістю між ними відповідачі повинні були сплачувати щомісячні платежі та погасити заборгованість за кредитним договором. В рахунок погашення заборгованості відповідач ОСОБА_5 сплатив ПАТ "ОТП Банк" 3821,78 доларів США, однак всі інші платежі за вищевказаним кредитним договором сплачувались ним, ОСОБА_3 Оскільки, підстава, на якій відповідачами за рахунок позивача набуто грошові кошти у розмірі 35000 доларів США згодом відпала, позивач просить стягнути з відповідачів на його користь грошові кошти, сплачені ним особисто по кредитному договору № ML 700/1006/2007.

Вказував, що діями відповідачів з неповернення отриманих коштів йому заподіяно моральну шкоду, в розмірі 10000 грн.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.01.2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Ухвалою цього ж суду від 08.02.2016 року вказане заочне рішення скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.04.2016 року позов ОСОБА_3 в частині вимог про стягнення 250 600 грн. боргу по розписці залишено без розгляду.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2016 позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 102 806 грн. 49 коп. В решті позову відмовлено.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь держави судовий збір у розмірі 1028 грн. 06 коп.

Вказане рішення оскаржено ОСОБА_3 та ОСОБА_5

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення районного суду змінити, розрахувавши суму безпідставно отриманих коштів в гривневому еквіваленті на момент винесення рішення районним судом та стягнути суму моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. В іншій частині рішення не оскаржує.

Зазначає, що районний суд помилково розрахував суму грошових коштів, яка підлягала стягненню з відповідачів на його користь на момент вчинення платежу, а не на момент ухвалення рішення.

Вважає також, що кредитні кошти в розмірі 15744,90 доларів США, не є страховим відшкодуванням, а стягнуті з його особистого рахунку в порядку дострокового погашення заборгованості за кредитним договором.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3

Вказує на те, що оскільки ОСОБА_3 порушив свої зобов»язання за кредитним договором, то він (ОСОБА_5) з 24 січня 2008 року по 21 червня 2013 року, як поручитель, здійснював погашення взятого ОСОБА_3 кредиту шляхом перерахування відповідних сум на рахунок кредитора, відкритий на ім»я ОСОБА_3, що підтверджується довідкою ЗАТ «ОТП Банк» від 16 квітня 2013 року.

Вважає, що набуття однією із сторін зобов»язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов»язання, не є безпідставним.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги підлягають задоволенню частково, а оскаржуване рішення - скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 грошових коштів на користь ОСОБА_3 та судових витрат в дохід держави з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом (ч.2). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні (ч.3).

Між тим, оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 в тому числі й за рахунок коштів позивача, отриманих ним на підставі договору кредиту та стягненню підлягають грошові кошти у грошовій одиниці гривні станом на момент вчинення таких платежів.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не у повному обсязі відповідає вимогам закону та обставинам справи, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи з 17.11.2007 року до 02.11.2011 року ОСОБА_7 та ОСОБА_5, перебували у шлюбі, під час якого ними на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2007 року набута у власність квартира АДРЕСА_1. Право власності на вказану квартиру зареєстровано 15.01.2008 року в КП "Харківське МБТІ" на ім»я ОСОБА_5

В порядку розподілу сумісного майна подружжя рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.08.2012 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08.11.2012 року, визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_7 право власності за кожним по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1.

24.12.2007 року між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ML 700/1006/2007, відповідно до умов якого позивач для придбання нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, отримав кредитні кошти у розмірі 35000 доларів США, які зобов»язався повернути та сплатити відсотки та інші платежі у визначені договором строки та порядку.

Згідно умов вказаного кредитного договору повернення коштів забезпечено іпотекою, а саме в іпотеку банку передано спірну квартиру.

Як вбачається з копії рішення Апеляційного суду Харківської області від 08.11.2012 року при розгляді справи про поділ спільного сумісного майна подружжя - квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не оскаржувалося, що сума 35 000 доларів США на придбання квартири була отримана по кредитному договору № ML70000/1006/2007 від 24 грудня 2007 року, який був оформлений на ім»я ОСОБА_3, і поручителем по якому виступив ОСОБА_5, який передав в іпотеку спірну квартиру та частково погашав заборгованість по кредитному договору.

Зазначене рішення суду відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України є преюдиціальним при розгляді цієї справи.

Згідно виписки по рахунку, відкритому в АТ "ОТП Банк" та доданих до матеріалів справи відповідачем копій квитанцій, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML 700/1006/2007 відповідач ОСОБА_5 сплатив ПАТ «ОТП Банк» 4308,37 доларів США.

Решта платежів по кредитному договору за період з 24.01.2008 року по 21.06.2013 року сплачені позивачем - ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5, підтримані його представником ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції, про те, що ОСОБА_5 сплачена на користь банку більша сума, ніж 4308,37 доларів США є безпідставними та спростовуються копіями банківських квитинцій, що містяться в матеріалах справи, та вищезазначеним рішенням суду.

Також є безпідставними і доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині того, що кошти в розмірі 15 744,90 доларів США, які були зараховані в рахунок погашення кредиту 01.12.2010 року, є його особистими коштами, тому повинні бути стягнуті на його користь з відповідачів.

З матеріалів справи вбачається, що 24.12.2007 року між ЗАТ "СК "Веско" та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування майна від нещасного випадку позичальника банку при банківському іпотечному кредитуванні, у відповідності до розділу 2 якого страховик бере на себе зобовязання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в межах страхової суми згідно з умовами цього договору. Предметом договору є майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані із життям та здоров'ям та працездатністю застрахованої особи - страхувальника. Страховим ризиком при страхуванні від нещасного випадку позичальника є нещасний випадок, який може статися у виробництві та у побуті.

Згідно умов договору страхування від 24.12.2007 року страхувальник призначив вигодонабувачем за цим договором ЗАТ "ОТП Банк".

Відповідно до п. 3.6.2.1. договору страхова виплата здійснюється страховиком в межах страхової суми. Страхова сума, що має бути виплачена за договором, виплачується вигодонабувачу в рахунок погашення існуючої заборгованості страхувальника за кредитним договором, якщо інше не було письмово погоджено між сторонами та вигодонабувачем.

Таким чином, районний суд дійшов правильного висновку про те, що пред'явлена до стягнення з відповідачів сума у розмірі 15744,90 доларів США, яка була зарахована банком в рахунок погашення кредиту 01.12.2010 року, стягненню з відповідачів не підлягає, оскільки вказана сума сплачена не позивачем - ОСОБА_3, а страховою компанією. Позивач право на отримання цих коштів не мав.

Відповідно до ч.1, 2 та 3 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: по-перше, щоб мало місце набуття або зберігання майна, по-друге, щоб набуття або зберігання було здійснено за рахунок іншої особи, по-третє, щоб були відсутні правові підстави для набуття або зберігання майна.

Згідно ч. 2 ст. 1212 ЦК виникнення зобов'язань з безпідставного набуття майна не обмежується поведінкою тільки потерпілого або набувача майна. Дане зобов'язання може виникнути у результаті дій третіх осіб або бути наслідком події.

Оскільки грошові кошти в сумі 35 000 дол. США були набуті відповідачами за рахунок ОСОБА_3, що не заперечувалось відповідачами в судовому засіданні та будь-які договірні відносини між сторонами відсутні, районний суд дійшов правильного висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин вимоги ст. 1212 ЦК України.

В той же час, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення грошових коштів у грошовій одиниці гривні станом на момент вчинення ОСОБА_3 таких платежів.

Згідно п. 14 Постанови Плену Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14 законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня (ст. 192 ЦПК України). У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред»явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-145цс14 від 24.09.2014, у постанові № 6-1680цс15 від 10.02.2016 року і зазначені рішення відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковими для застосування судами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави.

Офіційно курс гривні, встановлений Національним банком України на 21 квітня 2016 року, складає 25,41 грн. за 1 дол.США.

Згідно виписки по рахунку, відкритому в АТ «ОТП Банк», та копій квитанцій ОСОБА_3 сплачені кошти за кредитним договором № ML 700/1006/2007 в сумі 16 810, 58 дол. США, що на день ухвалення рішення районного суду (21 квітня 2016 року) складає (16 810,58 * 25,41) 427 179, 80 грн. Таким чином, з відповідачів на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сума 427 179,80 грн.

Щодо вимоги ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, районний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для її стягнення в порядку ст. 1167 ЦК України, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань і цих висновків суду доводи апеляційної скарги не спростовують.

Оскільки судом першої інстанції при визначенні розміру грошових коштів, які підлягають стягненню, неправильно застосовані норми матеріального права, рішення районного суду в цій частині підлягає зміні у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України.

З пояснень учасників процесу та наданої позивачем копії свідоцтва про шлюб вбачається, що ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_7.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України розмір судового збору з урахуванням розміру задоволених вимог буде складати 4271,80 грн., які підлягають стягненню з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в рівних частках, по 2135,90 грн. в дохід держави, оскільки ОСОБА_3 звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

У зв»язку з вищезазначеним рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру судового збору підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2, 3 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 та апеляційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2016 року змінити, скасувавши його в частині стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 грошових коштів на користь ОСОБА_3 та судових витрат в дохід держави. В цій частині ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у рівних частинах на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 427 179 (чотириста двадцять сім тисяч сто сімдесят дев»ять) гривень 80 копійок.

Стягнути в дохід держави з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 судовий збір у сумі по 2135 (дві тисячі сто тридцять п»ять) грн. 90 коп. з кожного.

В іншій частині рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили

Головуючий:

Судді: