Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.

при секретарі Іова О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 25.04.2008 року між ВАТ ««Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2709/0408/88-234, відповідно до якого ОСОБА_3 були надані кредитні кошти у розмірі 46000 доларів США зі сплатою 11,9 % річних з кінцевим строком повернення - 25 квітня 2018 року. Виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором забезпечено договором поруки, який було укладено між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу відносно боржника ОСОБА_3 28.11.2012 року між ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу відносно боржника ОСОБА_3 Відповідачі свої зобов'язання за кредитним договором не виконують, тому позивач просить стягнути солідарно 355679 грн. 41 коп. та судовий збір.

Представник позивача в судовому засіданні на позові наполягає та просить його задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує з підстав викладених в письмових запереченнях.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, думку представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 25 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 2709/0408/88-234 на споживчі цілі (а.с.5-7). Позивачем було надано кредитні кошти у сумі 46000 доларів США. Процентна ставка за вказаним договором встановлена у розмірі 11,9 % річних. Строк кредитування становив з 25 квітня 2008 року по 25 квітня 2018 року.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норм, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильного витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу).

Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_3, між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки від 25 квітня 2008 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов'язалась перед позивачем відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобов'язань перед ВАТ «Сведбанк» (а.с.17).

Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ПАТ «Сведбанк» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовною вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2709/0408/88-234. Рішенням суду від 20 червня 2012 року позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 452188 грн. 66 коп. та 3219 грн., а всього 455407 грн. 66 коп. Вказана сума заборгованості включала в себе заборгованість по кредиту 42757,10 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 342056 грн. 80 коп., заборгованість по відсоткам у розмірі 11387,26 доларів США, що еквівалентно 91098 грн. 08 коп. та пені у розмірі 19033 грн. 78 коп. (а.с.94).

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу відносно боржника ОСОБА_3 28.11.2012 року між ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу відносно боржника ОСОБА_3 (а.с.28-41,42-60).

Відповідно довідки за вих. № 77916-23.1 від 05.10.2016 року, ОСОБА_3 були сплачені грошові кошти в рахунок погашення заборгованості у сумі 477752 грн. 78 коп. (за період 22.03.2013 року-29.04.2014 року) (а.с.103).

В подальшому, ОСОБА_3 звертався з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання припиненим кредитного договору № 2709/0408/88-234 і договору іпотеки та скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна, однак рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року було відмовлено (а.с.95-97).

Враховуючи наведене, позивачем неправомірно заявлено вимоги про стягнення з відповідачів заборгованість по сплаті кредиту у розмірі 10150,40 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 270384 грн. 37 коп., оскільки вказана сума погашена ОСОБА_3, на виконання рішення суду від 20 червня 2012 року.

Стосовно стягнення відсотків за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 3203,03 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 85295 грн. 05 коп., то суд приходить до наступного.

Звертаючись до суду з вказаною вимогою, позивач зазначив про наявність вказаної заборгованості (3203,03 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 85295 грн. 05 коп.) станом на 10 вересня 2016 року, без зазначення періоду за який виникла така заборгованість.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Представником позивача не доведено та не обґрунтовано суму заборгованості за відсотками у розмірі 3203,03 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 85295 грн. 05 коп.

Слід зазначити, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, що не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останніх від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Така ж правова позиція суду викладена в постанові Верховного Суду України від 20.12.2010 року по справі № 3-57гс10.

Однак, суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за відсоткаим у розмірі 3203,03 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 85295 грн. 05 коп., з підстав недоведеності вказаної суми.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 598, 599, 610, 611, 612, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 15, 30, 60, 88, 202, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його оголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н. О. Яровенко