Справа № 185/1347/16-ц
Провадження № 2/185/3941/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2016 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Палюх Т.Д., за участю секретаря Федосімової Ю.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
12 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 119094 грн. 31 коп. та судові витрати по справі у розмірі 1786 грн. 41 коп.
В обґрунтування позову він вказав на те, що 20 квітня 2012 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № GO-32. За умовами кредитного договору Банк надав Позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у сумі 290000 грн. на придбання квартири, строком з 20 квітня 2012 року до 19 квітня 2032 року, зі сплатою 18,2 % процентів річних.З метою забезпечення зобов"язань відповідач передала, а позивач прийняв у заставу трикімнатну квартиру за вадресрою АДРЕСА_1, що підтверджується укладеним 20.04.2012року договором іпотеки Банк свої зобов'язання по наданню кредиту виконав в повному обсязі. Але відповідач порушила взяті на себе зобов'язання, перестала належним чином сплачувати платежі за кредитом, внаслідок чого станом на 21 грудня 2015 року заборгованість становила 119094 грн. 31 коп., яка складається з наступного:
-суми заборгованості за основним боргом у розмірі 101229 грн. 75 коп.,
-суми заборгованості по сплаті щомісячної комісії у розмірі 4640 грн.
Тому, позивач просив стягнути з відповідача достроково вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати.
Представник позивача у судове засідання не з'явився, у позовній заяві просив розглянути справу за відсутності представника банку, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, причин неявки суду не повідомила, надіслала на адресу суду письмове заперечення проти позову із доданими документами.
Відповідач в своїх письмових запереченнях позовні вимоги щодо стягнення достроково усієї суми заборгованості не визнала. Пояснила, що з моменту укладення кредитного договору вона не тільки сплачувала щомісячні платежі, а й платила їх в більшому розмірі, що підтверджується копіями наданих квитанцій. Лише у зв"язку з тяжкою хворобою дочки вона дійсно не сплатила щомісячні платежі з червня по вересень 2015року, після чого регулярно продовжувала сплачувати платежі. Вона дійсно мала прострочену заборгованість за кредитом в сумі 6352грн, але погасила її і на даний час не має жодної простроченої заборгованості, щомісячні платежі відповідно до графіку продовжує сплачувати, що підтверджується квитанцією про сплату щомісячного платежу за вересень 2016року. Вона є тимчасово переміщеною особою, а квартира, яка придбана за вказаним кредитом, знаходиться на тимчасово окупованій території, банк не виконав своїх зобов"язань по зберіганню оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру, тому у разі повного погашення нею кредиту не зможе їй його повернути. Проте, знаючи про ці обставини, вона продовжує сплачувати кредит. Позивач не виконав п. 6.3 кредитного договору щодо обов"язковості письмового повідомлення позичальника про намір дострокового розірвання кредитного договору, хоча йому достовірно було відоме місце фактичного проживання відповідача, оскільки вона неодноразово зверталась до відповідача з письмовими заявами, де вказувала адресу свого фактичного проживання, спілкувалась з працівниками кредитного відділу позивача по телефону. Проте її ніхто не повідомив про необхідність дострокового погашення кредиту, про звернення банку з позовом до суду вона дізналась випадково. Тому вона вважає безпідставним вимогу банку про дострокове стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту 98 463,19грн. та стягнення з неї судових витрат в сумі 1786,41грн., вважає, що банк проявив зловживання своїми правами, а саме: враховуючи те, що мешканці тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей не взмозі сплачувати кредити, банк вирішив стягнути з неї, як позичальника, який, попри тяжку фінансову ситуацію, продовжує сплачувати платежі по кредиту, всю суму кредиту в рахунок несплати коштів іншими позичальниками.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Матеріалами справи встановлено, що 20 квітня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № GO-32 (арк.с.4,5)., відповідно до умов якого Банк надав відповідачу в тимчасове користування довгостроковий кредит у сумі 290000 грн. на придбання нерухомості, строком з 20 квітня 2012 року по 19 квітня 2032 року, з процентною ставкою за користування кредитом 18,2 % річних. Кредит, наданий за даним Договором, забезпечується: іпотекою квартири, що розташована у АДРЕСА_1.
Кошти були надані відповідачу у повному обсязі, що підтверджується копією прибутково-видаткового касового ордеру № 001 від 20 квітня 2012 року (арк.с.11).
Як передбачено ст.629 ЦК України,договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Погашення кредиту повинно проводитися кожен місяць, відповідно до графіку повернення кредиту (арк.с.6-9), позичальник зобов'язується відповідно до п.4.7 кредитного договору повністю виконати усі зобов'язання за Договором не пізніше 19 квітня 2032 року.
Відповідно до п.6.3 кредитного договору Банк має право вимагати від позичальника дострокового погашення та повернення виданих кредитних коштів, сплати процентів, нарахованих за кредитом, комісій, неустойок і збитків у разі невиконання або невчасного виконання зобов'язань, зазначених у п.4.7 кредитного договору.Про намір дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісій, сплати неустойок і збитків, Банк письмово повідомляє Позичальника.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України).
Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки.
Статтею 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.
Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі №1-26/2011 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг)», встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року N 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитор надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Як передбачено п.6.3.Кредитного договору, у разі несплати або не повної сплати Позичальником щомісячного внеску, процентів, комісії, про намір дострокового розірвання договору Банк направляє Позичальнику письмове повідомлення про наявність простроченої заборгованості, в якому вказується розмір заборгованості з урахуванням належних до сплати процентів, комісій та штрафних санкцій. Невиконання зобов'язання по погашенню простроченої заборгованості в строк до 30 днів, дає право Банку вимагати дострокового погашення кредиту в повній сумі, нарахованих процентів за користування кредитом, комісій, штрафів та пені.

Позивач вказану вимогу закону та договору щодо письмового повідомлення відповідача не виконав, посилаючись на те , що місцезнаходження відповідача є м. Донецьк, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням КМУ від 07 листопада 2014 року за № 1085-р, і немає можливості надіслати відповідачу письмову вимогу про дострокове погашення кредиту. Але на той час відповідач мала фактичне місцепроживання, як внутрішньо переміщена особа, у місті Бердянську Запорізької області, вул. Ковалевської, буд.7, про що, за її ствердженням, повідомляла позивача, однак останній не повідомив її за вказаною адресою про свій намір дострокового стягнення кредиту.

Як вбачається з наданого Публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк" розрахунку заборгованості по кредитному договору № GO-32 від 20.04.2012року, станом на 12 вересня 2016 року у відповідача ОСОБА_2 відсутня прострочена заборгованість за кредитом. За даним розрахунком позивач вказує суму залишку по кредиту в розмірі 98 463грн.19коп. та судовий збір в сумі 1 786грн.41коп.

Судом встановлено, що дійсно мало місце неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань за кредитним договором, однак на час розгляду справи в суді відповідачем погашена прострочена заборгованість по кредитному договору, відповідач продовжує виконувати умови кредитного договору, та здійснює поточні платежі по кредитному договору, згідно встановленого графіку платежів, , що підтверджується наданою позивачем довідкою, та наданими відповідачем квитанціями, тому вимоги позивача про наявність підстав для дострокового стягнення грошових коштів по кредитному договору суд вважає передчасним, за відсутності належних доказів, які підтверджують відмову відповідача від виконання договірних зобов'язань.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 526, 610, 611, 612, 629,1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»,ст.ст.10, 11,88, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Повторне заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання його копії апеляційної скарги.

Суддя Т. Д. Палюх