АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5450/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Сальникова Н.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Чобіток А.О.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3

представник позивача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про зобов'язання знести самочинно збудоване нерухоме майно,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_3звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про заборону знесення самочинно збудованої будівлі: всі приміщення, що знаходяться над нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 150,7 кв.м.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що на праві приватної власності ОСОБА_3 належать нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 150,7 кв.м., вказане нежитлове приміщення знаходиться у прибудові до житлового будинку за вказаною адресою. Власником іншого нежитлового приміщення, яке має одну суцільну стіну з нежитловим приміщенням є ОСОБА_6 На даху приміщень позивача відповідач заблокував доступ та почав зводити над нежитловим приміщенням позивача надбудову, без будь-якої проектно-дозвільної документації, узгодженої в установленому порядку.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01.12.2015 позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_6 знести за власний рахунок самочинну надбудову - всі приміщення, що знаходяться над нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 150,7 кв.м. Вирішено питання судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вважає, що рішення ухвалено зпорушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що суд не звернув уваги на те, що приміщення перебуває на балансі АК «Київенерго» і статус цього приміщення повинен залишатися технічним, а оскільки таке майно є майном територіальної громади, то немає підстав для визнання права власності на нього за ОСОБА_3 Зазначає також, що жодних прав ОСОБА_3 не порушено, оскільки вона не є власником сусіднього нежитлового приміщення. Крім цього, вказує, що будівництво проводилось за наявності відповідних дозвільних документів.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Позивач та її представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю та необґрунтованістю і просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач здійснив будівництво об'єкту на належній позивачу на праві приватної власності нежитловому приміщенні по АДРЕСА_1 загальною площею 150,7 кв.м., без затвердженої у встановленому порядку документації, яка надає право на виконання будівельних робіт, а також порушив права і законні інтереси позивача.

З вказаним висновком суду погодитися не можливо, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10.11.2009 по справі за № 2-6145/09, яке було зареєстровано в БТІ за 2702-п від 09.12.2009, а згодом в реєстраційній службі 04.04.2013 за реєстраційним № 0, ОСОБА_3 належить на праві приватної власності нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 150,7 кв.м.

Відповідно до ч.2 ст. 386, ч. 1 ст. 391 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 2, 3 статті 13 ЦК України зазначає, що при здійсненні своїх прав, особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Вказане нежитлове приміщення знаходиться у прибудові до житлового будинку в АДРЕСА_1

ОСОБА_6 є власником нежилих приміщень № 1,2,3 (групи приміщень АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 14.12.2005, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна.

Відповідно до Розпорядження від 12.03.2010 № 135 «Про проектування та реконструкцію нежилих приміщень № 1, 2, 3 (групи приміщень НОМЕР_1) (в літ. Б) з надбудовою другого поверху, забудовою підарочного простору та тераси над технічним підпіллям під майстерню по наданню побутових послуг на АДРЕСА_1, суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_6, доручено здійснити проектування та реконструкцію нежилих приміщень № 1, 2, 3 (групи приміщень НОМЕР_1) (в літ. Б) з надбудовою другого поверху, забудовою підарочного простору та тераси над технічним підпіллям під майстерню по наданню побутових послуг на АДРЕСА_1

Як вбачається з матеріалів справи, вимоги ОСОБА_3 ґрунтувалися на тому, що ОСОБА_6 почав зводити надбудову над її нежитловим приміщенням без будь-якої проектно-дозвільної документації, узгодженої в установленому порядку.

На спростування вказаного слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За замовленням ОСОБА_6 Державним науково-дослідним та проектно-вишукувальним інститутом затверджено проект реконструкції нежилих приміщень НОМЕР_1 (в літ.Б) з надбудовою другого поверху, забудовою під арочного простору та тераси над технічним підпіллям під майстерню по наданню побутових послуг по АДРЕСА_1 (а.с. 198-250 т.1, а.с. 1-17 т.2).

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві, ОСОБА_6, надано Дозвіл на виконання будівельних робіт від 22.12.2009 № 1800-Гл/С.

Головним управлінням контролю за благоустроєм м. Києва Київської міської державної адміністрації ОСОБА_6 було надано Дозвіл (Ордер) № 10010254 від 29.04.2010 на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення в зв'язку з реконструкцією нежитлових приміщень № НОМЕР_1 (в літ. Б) з надбудовою, забудовою підарочного простору та тераси над технічним підпіллям під майстерню по наданню побутових послуг.

Таким чином, судом першої інстанціїбезпідставновстановлено, що відповідач не звертався та не отримував дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України, визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивач як на підставу виникнення у неї права власності на нежитлове приміщення посилалась на рішення Голосіївського районного суду м. Києва 10.11.2009, однак, вказане рішення, згідно якого вивільнене приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею 150,7 кв.м. визнано нежитловимта визнано право власності за ОСОБА_3 і яке було зареєстровано 09.12.2009 в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02.03.2011, скасоване та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Суд апеляційної інстанції у своєму рішенні від 02.03.2011 дійшов висновку, що приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 150,7 кв.м. перебуває на балансі АК «Київенерго» і статус цього приміщення повинен залишатися технічним, а оскільки таке майно є майном територіальної громади, то немає підстав для визнання права власності на нього за ОСОБА_3

Крім того, Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.03.2011 по від № 2-а-69/11р визнано протиправним та скасовано рішення Голосіївської районної в Києві ради від 26.02.2008 № 20/10 «Про відчуження з комунальної власності територіальної громади Голосіївського району м. Києва нежитлового приміщення», яким надано погодження на відчуження з комунальної власності територіальної громади Голосіївського району міста Києва нежитлового приміщення площею 150,0 кв.м. (прибудова в житловому будинку АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3

Таким чином, вищевказане свідчить про те, що ОСОБА_3 не є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 150,7 кв.м., а тому і підстав для звернення до суду за захистом своїх прав, як власника, в неї було.

Посилання ОСОБА_3 на ту обставину, що її право власності на вказані приміщення зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не може братись до уваги, оскільки підставою реєстрації за ОСОБА_3 права власності було рішення суду, яке в подальшому було скасоване.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги та, як наслідок, приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6- задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про зобов'язання знести самочинно збудоване нерухоме майно - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І.Оніщук

Судді Л.Д. Українець

А.О.Чобіток