Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 2 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Микитюк О.Ю.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Комунальне підприємство «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, Реєстраційна служба Житомирського міського управління юстиції Житомирської області, ОСОБА_6, Зарічанська сільська рада Житомирського району і області про зміну розміру ідеальних часток, виділення частки в натурі, визнання права власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 вересня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- змінити розмір ідеальних часток у спільній частковій власності у домоволодінні № 33 по вул. Домбровського в м. Житомирі, шляхом закріплення за співвласниками нових розмірів ідеальних часток, які будуть визначені будівельно-технічною експертизою;

- виділити в натурі частку із спільної часткової власності у домоволодінні № 33 по вул. Домбровського в м. Житомирі, з припиненням на неї права спільної часткової власності, в окрему квартиру, згідно висновку експертизи, а також відповідно визнати за нею (позивачкою) право власності на дану частку, як на самостійний об'єкт права власності.

Зазначила, що вона та її колишній чоловік ОСОБА_7, на підставі рішення Богунського районного суду від 13.10.1982 року є власниками 41/200 ідеальних частин вищевказаного будинку. Власником 59/100 частин є ОСОБА_2 03.07.1985 року ОСОБА_7 помер, спадщину після нього прийняли: ОСОБА_3 (дружина); діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_5; батьки ОСОБА_8 (помер 06.09.1991 року) та ОСОБА_9 (померла 27.06.2010 року). Спадщина на даний час не оформлена.

18.06.1987 року їй було надано дозвіл на: оформлення прибудови кухні площею 5,6 кв.м.; переобладнання кухні в жилу кімнату площею 9,10 кв.м.; здійснення прибудови тамбуру розміром 1,65х1 м. і сараю. Внаслідок будівництва та перепланування її частка у будинку збільшилася, а відтак, позивачка вважає, що її вимоги є обґрунтованими.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15.08.2016 року виключено з числа відповідачів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (у зв'язку зі смертю), до участі у справі залучено в якості третіх осіб: ОСОБА_6 і Зарічанську сільську раду Житомирського районі ї області (а.с. 151 том 1).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Зазначила, що при вирішенні спору судом не взято до уваги вимоги чинного законодавства та судова практика, висновки експерта про те, що можливо виділити їй певні приміщення, законність здійснення добудов та її згоду на виділення частки в натурі з відступленням від розміру часток без сплати будь-якої компенсації. У зв'язку з цим, вважає, що судом ухвалено незаконне рішення.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з липня 1971 року до 10.10.1980 року (а.с. 165 том 1).

02.08.1971 року ОСОБА_7 придбав у ОСОБА_12 житловий будинок № 33 по вул. Домбровського в м. Житомирі, з надвірними будівлями, жилою площею 40 кв.м. (арк. 28-29 копії інвентаризаційної справи, долученої до матеріалів справи).

02.06.1972 року ОСОБА_7 продав ОСОБА_13 59/100 ідеальних частин вищевказаного будинку (арк. 32-33 копії інвентаризаційної справи, долученої до матеріалів справи). З даного договору вбачається, що в користування ОСОБА_13 перейшли приміщення 1-1, 1-3, 1-4, кімната 1-5 площею 18,42 кв.м. та ? частина сараю літ. «Б».

З плану будинку за 1980 рік та журналу обмірів вбачається, що ОСОБА_13 самовільно перебудував веранду та сіні, добудував прибудову «А1» (арк. 51, 52 копії інвентаризаційної справи, долученої до матеріалів справи)

Рішенням Богунського районного народного суду м. Житомира від 13.10.1982 року визнано за ОСОБА_7 та ОСОБА_1 право власності за кожним на 41/200 ідеальну частку вищевказаного домоволодіння, без визначення конкретних приміщень (арк. 60, 129-131 копії інвентаризаційної справи, долученої до матеріалів справи).

Згідно довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №158-А-5513 від 27.04.2015 року ОСОБА_7 та ОСОБА_1 користувалися приміщеннями: кухнею 2-1 площею 9,4 кв.м.; кімнатами 2-2 площею 10,9 кв.м., 3-2 площею 9,1 кв.м., 3-3 площею 11,2 кв.м.; коморою 2-3 площею 2,4 кв.м.; тамбуром І площею 8,3 кв.м. (самовільне будівництво), кухнею 3-1 площею 5,9 кв.м., сараєм «Г» (самовільне будівництво), вбиральнею «У» (а.с. 55 том 1).

У подальшому:

- 21.06.1985 року ОСОБА_13 продав свою частку у будинку ОСОБА_14 (арк. 77-78 копії інвентаризаційної справи, долученої до матеріалів справи). З договору вбачається, що будинок цегляний, жилою площею 40,1 кв.м., до нього належить сарай і вбиральня;

- 27.02.1987 року ОСОБА_15 продала 59/100 частин будинку ОСОБА_16 (арк. 98-99 копії інвентаризаційної справи, долученої до матеріалів справи). У договорі зазначено, що будинок цегляний, жилою площею 40,1 кв.м., до нього належить сарай-гараж «Б», вбиральня «У», огорожа. Згідно змін, внесених до плану будинку, самовільно побудовано санвузол 1-2, кухня 1-3, приміщення кухні 1-6 переобладнано у кімнату (арк. 96 зворот, 103 копії інвентаризаційної справи, долученої до матеріалів справи);

- 06.08.2001 року ОСОБА_16 подарувала вказану частку ОСОБА_17 (арк. 120 копії інвентаризаційної справи, долученої до матеріалів справи). Згідно договору будинок жилою площею 58,0 кв.м., складається з сараю-гаражу «Б», вбиральні «У», огорожі;

- 27.03.2010 року ОСОБА_17 подарував 59/100 частин будинку ОСОБА_2 (арк. 141-144 копії інвентаризаційної справи, долученої до матеріалів справи). З договору вбачається, що житловий будинок дерев'яний, обкладений цеглою, загальною площею 97,1 кв.м., житловою 58,0 кв.м. З інвентарної справи вбачається, що ОСОБА_2 самовільно побудував господарську будівлю «В».

03.07.1985 року ОСОБА_7 помер, спадщину після нього прийняли (а.с. 14 том 1, а.с. 4-46 том 2):

- ОСОБА_3 (дружина від другого шлюбу, зареєстрованого 22.08.1981 року а.с. 17 том 2), яка 25.09.2007 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частину спадкового майна 41/200 ідеальних часток житлового будинку № 33 по вул. Домбровського в м. Житомирі (а.с. 41 том 2);

- ОСОБА_4 (дочка), яка 25.09.2007 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частину спадкового майна 41/200 ідеальних часток житлового будинку № 33 по вул. Домбровського в м. Житомирі (а.с. 40 том 2);

- ОСОБА_18 (дочка), ОСОБА_10 (батько), ОСОБА_9 (мати), свідоцтво про право на спадщину за законом не отримали.

ОСОБА_10 помер 06.09.1991 року, ОСОБА_9 померла 27.06.2010 року. Спадкові справи після їх смерті не заводилися (а.с. 47-71 том 2).

Разом з тим, з відповіді Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 08.12.2015 року за № 412 вбачається, що спадкоємцем майна ОСОБА_10, померлого 06.09.1991 року, була його дружина ОСОБА_11, яка у 2008 році продала будинок в с. Старий Солотвин та виїхала в с. Зарічани, Житомирського району і області (а.с. 141 том 1).

Зарічанська сільська рада у своєму листі від 24.12.2015 року за № 671 повідомила, що 01.07.2010 року виконкомом Зарічанської сільської ради зареєстровано смерть ОСОБА_11, померлої 27.06.2010 року, та видано свідоцтво про смерть І-ТП 14981, на підставі лікарського свідоцтва про смерть № 782 від 29.06.2010 року, виданого комунальною установою «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини» Зарічанської сільської ради. На час смерті ОСОБА_11 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 і області (без реєстрації) разом із онукою ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та її дітьми: ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 142). Слід зазначити, що суд притягнув до участі у справі ОСОБА_6 в якості третьої особи, а не відповідача.

Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами 3, 4 ст.357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна (надалі Інструкція), затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18.06.2007 року (з наступними змінами).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ст.ст. 316, 317, ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України.

Так, ураховуючи те, що за змістом ст.ст. 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами ст.ст. 364, 367 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконкому Богунської районної ради народних депутатів від 01.09.1982 року № 352 ОСОБА_1 було дозволено «оформити юридичними документами самовільно прибудовану кухню» (а.с. 10 том 1).

З протоколу засідання архітектурно-будівельної комісії Житомирського міськвиконкому №16 від 06.10.1983 року вбачається, що позивачці дозволено прибудувати кухню і тамбур загальним зовнішнім розміром 3х4 м. (а.с. 11 том 1).

Згідно протоколу засідання архітектурно-будівельної комісії Житомирського міськвиконкому №12 від 18.06.1987 року, ОСОБА_1 дозволено оформити прибудову, переобладнання кухні в жилу кімнату і прибудувати тамбур розміром 1,65х1,00 м. (а.с. 12 том 1) Дозвіл на будівництво надано строком на один рік з дня прийняття рішення.

Згідно довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради № 158-А-5513 від 27.04.2015 року (а.с. 19 том 1), ОСОБА_1 користується приміщеннями:

-кухнею 3-1 площею 5,9 кв.м.;

-кімнатою 3-2 площею 9,1 кв.м.;

-кімнатою 3-3 площею 11,2 кв.м.;

-тамбуром І площею 8,3 кв.м. (самовільне будівництво);

-сараєм «Г» (самовільне будівництво);

-вбиральнею «У».

Отже, станом на день звернення ОСОБА_1 з позовом до суду та до цього часу тамбур І площею 8,3 кв.м. і сарай «Г» є самовільним будівництвом, а відтак вказані приміщення не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно вимог чинного законодавства. Слід зазначити, що з матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що інші співвласники також мають самовільні прибудови, перебудови, які не оформлені належним чином.

Окрім цього, позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що добудови та перебудови здійснювалися нею за власні кошти, зі згоди всіх інших співвласників будинку та прийняті в експлуатацію у встановленому законом порядку.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №267/06-2016 від 30.06.2016 року (а.с. 91-121 том 1), фактична частка позивачки у будинковолодінні по вул. Домбровського, 33 в м. Житомирі, з урахуванням фактичного користування та здійснення добудов, становить:

- без врахування самочинно побудованих будівель 21/100,

- з урахуванням самочинно побудованих будівель 17/100.

Виділ фактичної частки позивача в зазначеному житловому будинку є технічно можливим та визначено експертом в єдиному варіанті. При цьому, експертом зазначено, що виділити ізольовану квартиру, відповідно до ідеальної частки ОСОБА_1 в розмірі 41/200 у вказаному житловому будинку, відповідно до вимог нормативних документів, не вбачається можливим. Експертом запропоновано можливий варіант виділу частки позивача розроблений з відступом від ідеальних часток та з урахуванням фактично здійснених позивачем добудов, в тому числі і самовільних.

Слід зазначити, що судом не ставилося питання експерту щодо можливої зміни розміру ідеальних часток співвласників у спільній частковій власності у домоволодінні № 33 по вул. Домбровського в м. Житомирі, в тому числі і з урахуванням осіб, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 та його батьків.

Під час апеляційного розгляду представнику позивачки було роз'яснено право на заявлення клопотання про призначення додаткової або повторної експертизи, проте, таке клопотання заявлено не було.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, та правильно відмовив у їх задоволенні. Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді