АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 756/1398/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/12895/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Яценко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

24 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко ОлексійВолодимирович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Котюк Ірина Володимирівна про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Апелянт та його представник в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, які не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання заповіту недійсним, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра позивача ОСОБА_4, якій на праві власності належала однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1

Зазначив, що більшу частину свого життя ОСОБА_4 проживала в іншій сім'ї, працюючи хатньою робітницею, дана сім'я вважала її членом своєї родини. При виїзді за кордон та сім'я за свої кошти придбала для спадкодавця вказану однокімнатну квартиру.

Також зазначив, що останні роки свого життя ОСОБА_4 хворіла, сусіди по будинку іноді купували для неї продукти харчування, ліки, іноді надавали і іншу допомогу. Для полегшення ситуації позивач в 2009 році забрав сестру до себе в с. Горенку, де вона проживала з ним до смерті.

Крім того, зазначив, що померла мала психічні розлади, які супроводжувалися безпричинними голосними криками, незрозумілими співами та іншими неадекватними діями. Вона повністю втратила зір та дуже погано чула.

Не узгоджуючи з позивачем, у якого проживала померла, відповідач в один із своїх приїздів з'явився у будинку позивача з якоюсь жінкою. Після цього приїзду з'явилось два заповіти. Один за підписом самої сліпої і глухої ОСОБА_4, а на другий день було підписано від її імені другий заповіт на відповідача зі свідками, яких в наявності позивач в своєму будинку не бачив. Свою появу в будинку позивача відповідач пояснив бажанням провідати ОСОБА_4, що дуже здивувало ОСОБА_4. Його відволікли за межі житла і в той час склали заповіт. Поява відповідача дуже здивувала позивача, оскільки позитивним відношенням відповідач ніколи не балував.

Про наявність заповіту ОСОБА_4 стало відомо під час подання ним заяви про прийняття спадщини на майно померлої сестри.

Відповідач є онуком колишньої дружини позивача, який родинними зв'язками ні з ОСОБА_4, ні з позивачем не зв'язаний.

У зв'язку із викладеним, просив суд заповіт від імені ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на ОСОБА_5 визнати недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю і заповідач має особисто виявити свою волю та самостійно звернутися до нотаріуса або до осіб, які перелічені у ст.ст. 1251, 1252 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 травня 2014 року о 14 год. 30 хв. ОСОБА_4 в присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 склала заповіт на ім'я ОСОБА_5

З змісту заповіту вбачається, що у зв'язку з похилим віком та вадами здоров'я ОСОБА_4 не може самостійно прочитати текст заповіту та підписати його, на її особисте прохання та за її дорученням, в присутності нотаріуса та свідків, текст заповіту підписано ОСОБА_6., яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом І.В.Котюк.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Позивач є рідним братом спадкодавця.

З матеріалів справи вбачається що у судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_10, яка пояснила, що в неї добрі стосунки з ОСОБА_4 та її померлою сестрою. Померлу спадкодавцю знає 12 років. Вона проживала у свого брата, який здійснював за нею догляд. Протягом 2014 року ОСОБА_4 перебувала в лежачому стані.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду , що ОСОБА_4 була лежачою. ОСОБА_4 їй говорила , що квартиру свою бажає залишити брату.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є двоюрідною племінницею позивача. Позивач доглядав свою сестру, яка зробила заповіт на племінницю. На даний час позивач бажає відновити заповіт на свою доньку. За проханням позивача догляд за померлою сестрою здійснював ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що померла спадкодавиця була його сусідкою та проживала раніше по АДРЕСА_3. У неї були проблеми із зором, вона погано бачила. Останнім часом вона проживала у свого брата і говорила, що квартира також буде для брата. ОСОБА_4 він останній раз бачив в 2013 році.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що він сусід позивача. Коли забрали ОСОБА_4 в село, то крім її брата та ОСОБА_5 ніхто за нею не доглядав. Він не пам'ятає чи-то ОСОБА_4 чи відповідач просили під'їхати та підписати заповіт. В 2014 році ОСОБА_4 була лежача.

Допитана в судовому засідання в якості свідка ОСОБА_14 суду пояснила, що вона була підписантом заповіту від імені ОСОБА_4 Двічі їздили до нотаріуса. ОСОБА_4 також возили до нотаріуса, водили її під руки.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що за ОСОБА_4 весь час здійснював догляд ОСОБА_5 і вона хотіла на нього залишити заповіт. Свідком її запрошував дід - ОСОБА_4, сказавши, «баба ОСОБА_4 хоче залишити заповіт на ОСОБА_5». Вона готовила їсти та носила їжу ОСОБА_4 а брат сам приходив до неї поїсти. До нотаріуса вони їздили двічі. Коли їхали підписувати заповіт, вона була у позивача вдома, померла сама дійшла до автомобіля. Коли вона йшла, то її підтримували.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником

Системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Відповідно до п.17 постанови пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування, право на пред'явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Колегія суддів не може погодитися з долами апеляційної скарги, що суд першої інстанції не взяв до уваги покази свідків, з яких вбачається, що померла спадкодавця хотіла залишити спірну квартиру саме позивачу, оскільки за положеннями ст. 10, 60 ЦПК України обов'язок доказування покладається на обох сторін у справі, а стороною позивача не було доведено відсутність волевиявлення ОСОБА_4 на заповідання майна на користь відповідача належними і допустимими доказами. Крім того, з рішення вбачається, що суд дослідив та надав оцінку кожному показу допитаних свідків відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності відсутності волевиявлення заповідача при складанні заповіту.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду першої інстанції не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді