Справа № 570/4000/16-ц
Номер провадження 2/570/1528/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2016 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

при секретарі Захарук Г.Л.

за участю: представника позивачки, адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне

цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

У зв'язку з тим, що вона після смерті батька ОСОБА_4 разом із своєю матір'ю ОСОБА_5, як спадкоємці першої черги, прийняли його спадщину, а належна батькові земельна ділянка з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства була оформлена рішенням Малошпаківської сільської ради лише на відповідачку ОСОБА_3, вона в судовому порядку оскаржила рішення сільської ради, і рішення суду у справі набрало законної сили, на даний час вона не має можливості оформити свої спадкові права у нотаріуса, оскільки батько за життя не отримував документів на право власності на належні йому земельні ділянки, а на належну матері земельну ділянку з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства (пай) у неї відсутні оригінали документів, позивачка звернулася з даним позовом до суду і просить в судовому порядку визнати за нею право власності на спадкові земельні ділянки після смерті батька ОСОБА_4 та матері ОСОБА_5, оскільки у неї є перешкоди в отриманні свідоцтв про право власності у нотаріуса.

Позивачка в судове засідання не з'явилася. У поданій суду позовній заяві розгляд справи просить проводити без її участі.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засіданні не з'явилася, хоча про дату, місце та час слухання справи її було повідомлено своєчасно та належним чином. Від неї до суду надійшла письмова заява, в якій вона визнає позовні вимоги ОСОБА_2 та просить розгляд справи проводити без її участі.

Суд вважає за можливе справу слухати у відсутності позивачки і відповідачки.

Представник позивачки - адвокат ОСОБА_1 - у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позові, зазначила, що позивачка є спадкоємцем майна своїх батьків, однак у неї є перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, тому вона вимушена в судовому порядку визнавати право власності на спадкове майно. Просить позов задовольнити.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, адвоката ОСОБА_1, всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є спадкоємицею першої черги після смерті батька ОСОБА_4, померлого 08.05.1997 року, та спадкоємицею за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, померлої 03.11.2011 року. Спадкоємцями ОСОБА_4 за законом, окрім позивачки, були також ОСОБА_5 та відповідачка ОСОБА_3

Дані обставини неодноразово встановлювалися рішеннями Рівненського районного суду, зокрема, рішенням Рівненського районного суду від 02.11.2010 року по справі № 2-1171/2010 за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_2 до ОСОБА_6 (пізніше до участі у справі залучено ОСОБА_7 та Малошпаківську сільську раду) про виділ частки із спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на спадкове майно; рішенням Рівненського районного суду від 01.03.2016 року по справі № 570/2476/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції, Державної реєстраційної служби (Департаменту державної реєстрацію) Міністерства юстиції України про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності, визнання недійсними свідоцтв про право власності та визнання права власності.

Згідно із Довідкою Малошпаківської сільської ради № 105 від 10.02.2014 року за даними погосподарської книги с.Іваничі Рівненського району (особовий рахунок 669) в користуванні ОСОБА_4 на день смерті 1997 року була земельна ділянка площею 1,00 га.

Відповідно до Архівного витягу Архівного відділу Рівненської районної державної адміністрації від 12.02.2014 року № 58/04-01 рішенням Малошпаківської сільської ради № 51 від 16.05.1996 року ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га - з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства та 0,25 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Документів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_4 не отримував.

В подальшому щодо цієї ж земельної ділянки були прийняті рішення Малошпаківської сільської ради:

- № 118 (119) від 09.07.2008 року, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,50 га (п.2 Додатку № 2), та передано у приватну власність 0,25 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (п.2 Додатку № 1),

- № 118 (120), яким вилучено у ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,75 га (п.1 Додатку № 3);

- № 161 від 20.03.2009 року, яким затверджено проекти землеустрою по відведенню земельної ділянки та надано земельну ділянку у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 площею 0,7203 га в с.Іваничі Рівненського району (п.8 Додатку № 3).

На підставі вказаних рішень Малошпаківської сільської ради ОСОБА_3 отримала Державні акти на право власності на земельні ділянки, а саме: Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,5257 га серії ЯИ № 052484, Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1946 га серії ЯИ № 052483 на своє ім'я.

Таким чином, земельні ділянки, які на день смерті належали ОСОБА_4, були сформовані у об'єкти цивільних прав відповідно до положень ст.79-1 ЗК України загальною площею 0,7203 га з кадастровими номерами :10:052:0067 площею 0,1946 та :10:052:0067 площею 0,5257 га.

Рішенням Рівненського районного суду від 04.09.2014 року у справі № 570/1602/14-ц по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Малошпаківської сільської ради, ОСОБА_3 про захист прав землекористувача шляхом визнавання рішень органу місцевого самоврядування недійсними, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, яке набрало законної сили 16.09.2014 року, визнано недійсним та скасовано п.2 додатку 2 та п.1 додатку 3 рішення Малошпаківської сільської ради, якими ОСОБА_3 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с.Іваничі Рівненського району та у ОСОБА_5 вилучено земельну ділянку площею 0,75 га. Визнано недійсним та скасовано п.8 Додатку № 3 до рішення Малошпаківської сільської ради від 20.03.2009 року № 161, яким ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою земельної ділянки та надано у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,7203 в с.Іваничі Рівненського району. Визнано недійсним та скасовано Державні акти на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,7203 га в с.Іваничі Рівненського району з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, зокрема, Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,5257 га серії ЯИ № 052484, Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1946 га серії ЯИ № 052483, видані на ім'я ОСОБА_3.

Вказане рішення має преюдиційне значення для вирішення спору у даній цивільній справі.

Судом також встановлено, що згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 436648 ОСОБА_5, належала земельна ділянка кадастровий номер :11:066:0180 площею 2,26 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Малошпаківської сільської ради.

Відповідно до ч.1 гл.13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не надано документи необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до ст.22 ЗК України від 18.12.1990 року, який діяв на час виникнення права власності на земельну ділянку у ОСОБА_4, право власності на землю виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно із ст.23 ЗК України 18.12.1990 року таке право на землю посвідчувалося державними актами, які видавалися і реєструвалися сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів. Дію ст.23 ЗК України від 18.12.1990 року було зупинено щодо власників земельних ділянок, передбачених статтею 1 Декрету № 15-92.

Відповідно до п.3 Декрету КМУ "Про приватизацію земельних ділянок" від 26.12.1992 року № 15-92 право власності на земельні ділянки, передані для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених земельним кодексом, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах з наступною видачею акта на право приватної власності на землю.

В постанові Верховного Суду України від 30.05.2012 року у справі № 6-31цс12 з покликанням на п.3 Декрету КМУ від 26.12.1992 року № 15-92 зазначається, що документом, що посвідчує право на земельні ділянки може бути запис у земельно-кадастрових документах.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

Таким чином, у ОСОБА_4 виникло право власності на земельні ділянки загальною площею 0,7203 га з кадастровими номерами :10:052:0067 площею 0,1946 та № :10:052:0067 площею 0,5257 га, та на які видані Державні акти на право власності видані на ім'я відповідачки ОСОБА_3, а у ОСОБА_5 також виникло право власності на земельну ділянку кадастровий номер :11:066:0180 площею 2,26 га.

Спадкоємцями ОСОБА_4 за законом були його дружина ОСОБА_5, його доньки - позивачка ОСОБА_2 та відповідачка - ОСОБА_3, тому земельні ділянки перейшли у їх власність в порядку спадкування за законом по 1/3 частині кожному.

Спадкоємцем ОСОБА_5 за заповітом є ОСОБА_2, тому до неї перейшло право власності на земельні ділянки 1/3 частину земельних ділянок (як частина спадкового майна чоловіка ОСОБА_4С.) з кадастровими номерами :10:052:0067 площею 0,1946 га та :10:052:0067 площею 0,5257 га, та земельну ділянку з кадастровим номером :11:066:0180 площею 2,26 га.

Також суд враховує, що позивачка є громадянкою ОСОБА_9 Федерації, і вправі в порядку спадкування набувати право власності на земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно із ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із п.3.1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/01/4-13 від 16.05.2013 року визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином, у зв'язку із тим, що оригінали документів на земельну ділянку на ім'я батька не виготовлялися і відсутні, а оригінал державного акту на ім'я матері втрачений, то позивачка вибрала належний спосіб захисту спадкових прав шляхом визнання права власності на спадкові земельні ділянки.

Згідно зі ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується та набувається і реалізується громадянами виключно до закону.

Згідно із положеннями ст.80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є:

а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності;

б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності;

в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а)придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б)безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в)приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г)прийняття спадщини; ґ)виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б)викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в)прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Згідно із ч.ч.2, 3 ст.152 ЗК України власник землі або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а)визнання прав; б)відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в)визнання угоди недійсною; г)визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г1)відшкодування заподіяних збитків; д)застосування інших, передбачених законом способів.

Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, а також подану відповідачкою заяву про визнання позовних вимог, суд вважає, що в наявності є порушення прав позивачки, за захистом яких спрямоване її звернення до суду, позов є обґрунтованим, доведеним належними доказами, а тому підлягає до задоволення.

У зв'язку з тим, що позивачка є інвалідом ІІ групи і відповідно до Закону України "Про судовий збір" вона звільнена від сплати судового збору, враховуючи всі обставини справи і матеріальний стан сторін, суд вважає за можливе відповідно до ст.82 ЦПК України звільнити сторони від сплати судового збору, віднісши його на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.57, 59, 82, 88, 213-215, 223, 294, 295 ЦПК України, ст.ст.392, 393, 1218, 1268, 1269 Цивільного кодексу України, ст.ст.81, 152 Земельного кодексу України, ст.ст.22, 23 ЗК України 1990 року, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування - задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право спільної часткової власності в розмірі 2/3 частки (1/3 + 1/3) та за ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частки на земельні ділянки загальною площею 0,7203 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства в с.Іваничі Рівненського району, які належали ОСОБА_4, і були зареєстровані за ОСОБА_3 з кадастровим номером :10:052:0067 площею 0,1946 га та з кадастровим номером :10:052:0068 площею 0,5257 га в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 08.05.1997 року та в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої 03.11.2011 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 2,26 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 562468700:11:066:0180, розташованої за адресою: Рівненська область Рівненський район Малошпаківська сільська рада (за межами населеного пункту) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої 03.11.2011 року.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя Остапчук Л.В.