АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7980/16 Справа № 175/4675/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Максюта Ж.І., Макарова М.О.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, одночасно подавши заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року заява про забезпечення позову задоволена. Накладено арешт на належну відповідачу квартиру.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2015 року скасовані заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року, та скасовано заходи забезпечення позову у вигляді накладання арешту на квартиру №164а в будинку №2 по вул.Глінки у м.Дніпро, яка належить відповідачу ОСОБА_3

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2015 року про скасування заходів забезпечення позову скасувати, зазначаючи, що ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

Разом з позовом позивачкою була подана заява про забезпечення її позову шляхом накладання арешту на належну відповідачу ОСОБА_3 квартиру.

30 жовтня 2014 року заява ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволена, накладено арешт на квартиру №164а в будинку №2 по вул.Глінки у м.Дніпро, яка належить відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 02 липня 2012 року, який був укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_3В та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №1422 (а.с.5,16).

Згідно з ч.ч.1-3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст.152 цього Кодексу види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року №9 роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків (п.4).

Ухвала про забезпечення позову постановлюється в порядку, визначеному ст.209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали (п.7).

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Відповідно до ч.3 ст.154 ЦПК України, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Суд може одночасно з прийняттям рішення або після того постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову (ч.6 ст.154 ЦПК України).

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, визначено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Закон повязує забезпечення позову з неможливістю чи утрудненням виконання судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення боргу за договором позики.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 грудня 2013 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року, визнано недійсним договір купівліпродажу квартири АДРЕСА_1 від 02 липня 2012 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3В, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №1422. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь Компанії «Hagworth Management Limited» квартиру №164а в будинку №2 по вул.Глинки у м.Дніпропетровську; опис обєкту в житловому будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями літ. В 25, ВІ 1, ВІІ 1, в 1 квартира № 164а, яка складається з: 1 коридор, 2 санвузол, 3 житлова, загальна площа 91,8 кв.м; житлова площа 85,7 кв.м (а.с.57-62,63,64-77).

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Зважаючи на те, що на теперішній час квартира не належить відповідачу, оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам норм матеріального й процесуального права, встановленим обставинам і матеріалам справи.

Доводи апелянта щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову не доводять в достатній мірі того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду саме стосовно стягнення заборгованості за договором позики.

Посилання апелянта на те, що вона не знала про скасування заходів забезпечення позову та дізналася про це лише ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, колегія суддів не вважає такими, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що інші доводи апеляційних скарг не є суттєвими, а тому немає підстав для скасування ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2015 року, якою скасовані заходи забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.303,307,312,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Максюта Ж.І.

ОСОБА_8