Справа № 461/7524/16-ц
Провадження № 2/461/2022/16
УХВАЛА

23.11.2016 . м.Львів

Суддя Галицького районного суду міста Львова Лялюк Є.Д., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

21.11.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про визнання договору недійсним з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідно до ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Вищевказана заява не відповідає вимогам ч.5 ст.119 ЦПК України, оскільки до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є Закон України «Про судовий збір».

З 01.09.2015 року Закон України «Про судовий збір» діє у новій редакції. Із статті 5 цього Закону, яка визначає пільги щодо сплати судового збору, виключено пункт, який встановлював, що від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Отже, з 01.09.2015 року позови споживачів оплачуються судовим збором за ставками, встановленими Законом.

Подаючи позов, позивач зазначив, що звільнений від сплати судового збору відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діє з 01.11.2011 року, визначає, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Тобто, на день подання позову про захист прав споживачів діють нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному регулюють питання оплати судового збору.

Згідно із статтею 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

За змістом частини третьої статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах застосуванню підлягають положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Як зазначалося вище, Закон України «Про судовий збір» у редакції, що діє з 01.09.2015 року, виключив споживачів з переліку пільгової категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Таким чином, позивачу належить сплатити судовий збір.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач заявляє вимогу немайнового характеру.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 вказаного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Таким чином, відповідно до ставок Закону України «Про судовий збір» позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 551,20 грн., який сплачується в банк: ГУДКСУ у Львівській області, одержувач УДКСУ у Галицькому районі, розрахунковий рахунок №0004, МФО825014, ЄДРПОУ 38007573, код класифікації доходів бюджету 22030001, код 37444255.

Окрім того, згідно ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи те, що 20.04.2006 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 було укладено рамкову угоду, на підставі якої укладено договір про надання траншу, згідно якого ОСОБА_1 надано кредитні грошові кошти, можна дійти висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору.

Згідно Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладанню договору. Після укладання договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Таким чином, позивачу необхідно обґрунтувати висновок про те, що він є споживачем даної послуги та має право звернення до суду на цій підставі.

При зверненні до суду позивач одночасно керується нормами ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів», кожен з яких передбачає різні підстави визнання недійсності договору, а тому позивачу необхідно визначитися чим він керується при зверненні до суду, а саме: чи нормами ЦК України чи Законом України «Про захист прав споживачів».

Також, позивач як на підставу для визнання кредитного договору недійсним покликається на ст.203 ЦК України, яка передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

При цьому, позивачу все ж таки необхідно визначитись, яка саме з перелічених вимог не була дотримана банком при укладанні договору, що є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Отже, позивачем не надано жодного доказу, що підтверджує обставини позову щодо порушення його прав, що є обов'язковими для особи, яка пред'являє позов, оскільки без зазначення та надання доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Також, щодо подібної ситуації є правова позиція Верховного Суду України викладена в Ухвалі від 04.06.2016 р. №6-1206ц16.

Враховуючи викладене, відповідно до ст.121 ЦПК України вважаю необхідним залишити заяву без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір», ч.5 ст.119, ч.1 ст.121 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про визнання договору недійсним - залишити без руху.

Надати строк на усунення недоліків терміном п'ять днів з моменту отримання копії ухвали, шляхом подання нової позовної заяви, з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Роз'яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Лялюк Є.Д.