Ухвала

іменем україни

16 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що 28 серпня 2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 32 000 доларів США зі сплатою 10,3 % річних на термін до 30 серпня 2027 року, та кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 доларів США зі сплатою 11,3 % річних, терміном до 28 серпня 2013 року.

На забезпечення виконання умов вищевказаних кредитних договорів, 28 серпня 2006 року між тими ж сторонами було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого ОСОБА_3 передав в іпотеку банку належну йому квартиру АДРЕСА_1.

Звертало увагу на те, що 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконує зобов'язань за кредитними договорами, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 763 758 грн 96 коп., з яких: 596 327 грн заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 28 серпня 2006 року № 0 та 167 431 грн 69 коп. заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 28 серпня 2006 року № 0.

Враховуючи викладене, позивач просив у рахунок погашення вищевказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2, яка належить відповідачу на праві власності, шляхом передачі предмета іпотеки у власність та визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Дельта Банк», а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року заочне рішення районного суду скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 28 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 32 000 доларів США з терміном погашення не пізніше 28 серпня 2027 року.

28 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 10 000 доларів США з терміном погашення не пізніше 28 серпня 2013 року.

Крім того, 28 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній на забезпечення виконання своїх договірних зобов'язань за вищевказаними договорами про надання споживчих кредитів передав АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Розділом 4 вищевказаного договору іпотеки врегульовано питання звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з п. 4.5 цього договору звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до законодавства України.

Звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (п. 4.6 цього Договору).

Так, згідно з п. 5.1 вищезазначеного договору, у разі настання обставин, зазначених в п. п. 2.1.1-2.1.2, 4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

11 серпня 2014 року ПАД «Дельта Банк» направило на адресу боржника ОСОБА_3 лист з вимогою сплатити заборгованість за вказаними кредитними договорами, у якому, зокрема, зазначено про способи задоволення вимог іпотекодердателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки та/або право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до п. 5.3 цього договору у разі застосування передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абзац 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1 цього Договору іпотеки.

Відповідно до копії виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк», до останнього перейшло право вимоги за вищевказаними договорами про надання споживчих кредитів.

Скасовуючи заочне рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших правових підстав, апеляційний суд виходив з того, що оскільки сторони визначили виключно позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності іпотекодержателем, законом та договором не передбачено визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, а отже відсутні правові підстави для задоволення позову.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитися з такими висновками апеляційного суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Переглядаючи рішення районного суду та змінюючи правові підстави для відмови у задоволенні позову банку, апеляційний суд не звернув уваги на те, що в разі встановлення в договорі такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки як набуття іпотекодержателем права власності на обтяжене іпотекою майно та відмовою іпотекодавця від виконання умов, передбачених договором іпотеки, банк вправі вимагати застосування такого способу звернення стягнення у судовому порядку. Оскільки неможливість врегулювання такого спору в позасудовому порядку порушує права кредитора щодо виконання позичальником грошових зобов'язань, забезпечених іпотекою.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі ріщення апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

О.В. Попович