Справа № 573/982/16-ц
Номер провадження 2/573/387/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частина)

24 червня 2016 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Терещенко О. І.,

з участю секретаря Кислої Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Улянівська державна нотаріальна контора Білопільського району Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за надання правової допомоги в сумі 1650 (одна тисяча шістсот п'ятдесят) гривень.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя

Справа №573/982/1267-ц

Номер провадження 2/573/387/16

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст рішення)

24 червня 2016 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Терещенко О. І.,

з участю секретаря Кислої Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Улянівська державна нотаріальна контора Білопільського району Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом,

ВСТАНОВИВ:

23 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 вересня 2012 року померла її мати ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина на все належне їй майно, зокрема на земельні ділянки площею 2,13 га та 0,96 га, що розташовані на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області. За життя мати заповіту не складала. В квітні 2016 року вона дізналась, що спащину після смерті матері прийняв відповідач ОСОБА_2, який доводився чоловіком ОСОБА_4 Свідоцтва про право на спадщину за законом йому були видані 02 грудня 2013 року. На даний час ОСОБА_1 має намір прийняти спадщину, що залишилась після смерті матері, оскільки про відмову від прийняття спадщини вона не заявляла, але своєчасно не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у звязку з тим, що не знала про існування спадкового майна у виді земельних ділянок через неправомірну поведінку ОСОБА_2, який чинив перешкоди у користуванні житловим будинком, де проживала її матір. Про існування спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_4, а також про намір прийняти спадщину ОСОБА_2 їй не повідомив. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила визначити їй додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 тривалістю в три місяці та скасувати свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 02 грудня 2013 року ОСОБА_2 Улянівською державною нотаріальною конторою.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 позовні вимоги з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві, підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що позивач мешкала окремо від померлої, пропустила строк подання заяви нотаріусу і не навела жодної поважної та обгрунтованої причини пропуску встановленого законом строку на звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідач приховував існування спадкового майна є надуманим та нічим не підтверджується.

Представник третьої особи - Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився, державний нотаріус ОСОБА_7 направила суду заяву про розгляд справи без її участі.

Заслухавши позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_6, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що матірю ОСОБА_1 була нині покійна ОСОБА_4 (а.с. 4-7).

29 вересня 2012 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с. 8).

З 05 червня 1976 року і по день смерті, тобто по 29 вересня 2012 року, ОСОБА_4 перебувала в шлюбі з ОСОБА_2, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на все її майно, зокрема на земельні ділянки площею 2,1251 га та 0,9592 га, що розташовані на території Вирівської сільської ради Білопільського район та належали померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянкусерії ІІІ-СМ №042479 від 21 липня 1999 року (а.с. 9).

Із ксерокопії спадкової справи №45 /2013 від 01 березня 2013 року вбачається, що державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області заведена спадкова справа після ОСОБА_4, яка померла 29 вересня 2012 року. Заяву про прийняття спадщини подав лише чоловік покійної ОСОБА_2, відповідач у справі (а.с. 33-37).

02 грудня 2013 року Улянівською державною нотаріальною конторою видано два свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 Спадщина, на яку видані свідоцтва, складалась із земельних ділянок площею 2,1251 га та 0,9592 га, що розташовані на території Вирівської сільської ради Білопільського району та належали померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянкусерії ІІІ-СМ №042479 від 21 липня 1999 року (а.с. 36-37).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Виходячи з положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, законодавець імперативно визначив, що обставиною прийняття спадщини у випадку ч. 3 ст. 1268 ЦК України є саме факт постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

При цьому суд взвертає увагу на те, що реєстрація спадкоємця зі спадкодавцем за однією адресою не є доказом постійного проживання та фактичного прийнтятя спадщини у відповідності до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відмітка у паспорті про реєстрація спадкоємця за однією адресою із спадкодавцем може бути лише одним із доказів постійного проживання із спадкодавцем, так само як і довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Як вбачається з довідки виконкому Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області №900 від 02 червня 2016 року та довідки виконкому Вирівської сільської ради, що міститься в спадковій справі, ОСОБА_4 на день смерті була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з ОСОБА_4 за вказаною адресою був також зареєстрований та проживав ОСОБА_2 (а.с. 30, 35).

Позивач ОСОБА_1 на момент відкриття спадщини також значилась зареєстрованою за адерсою: с. Вири, вул. Вигонянка, 39, Білопільського району Сумської області, але фактично за цією адресою не проживала з 2001 року.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_8 суду зазначили, що ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_4 проживала разом з нею по вул. Вигонянки, 39 в с. Вири Білопільського району.

Але сама позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначила, що проживала окремо від матері і вітчима по вул. Вигонянка, 17 в с. Вири Білопільського району.

Вказані обставини були встановлені рішенням Білопільського районного суду від 12 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи: Білопільський районний сектор УДМС України в Сумській області, оргін опіки та піклування Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, служба у справах дітей Білопільської РДА про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Зокрема було встановлено, що ОСОБА_1 фактично мешкає з 2001 року у будинку №17 по вулиці Вигонянка в с. Вири Білопільського району. Рішення суду набрало законної сили 06 червня 2016 року (а.с. 69-74). Тому дані обставини доказуванню не підлягають відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Крім того, подаючи позов до суду про визначення додаткового строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, позивач тим самим підтвердила той факт, що фактично з матір'ю на момент її смерті не мешкала, а була лише зареєстрована з нею за однією адресою.

А за таких обставин ОСОБА_1, як спадкоємець, що бажає прийняти спадщину після смерті матері, але на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, мала подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що нею у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк з дня смерті ОСОБА_4 зроблено не було.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Мотивуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що лише 09 квітня 2016 року вона дізналась про існування спадщини після смерті матері у вигляді двох земельних ділянок і про те, що спадщину після смерті матері прийняв її чоловік ОСОБА_2 Свідоцтво про право на спадщину за законом було видане відповідачу 02 грудня 2013 року. На даний час ОСОБА_1 має намір прийняти спадщину, що залишилась після смерті матері, оскільки про відмову від прийняття спадщини вона не заявляла, але своєчасно не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини з поважних причин, так як не знала про існування спадкового майна у виді земельних ділянок через неправомірну поведінку ОСОБА_2, який чинив перешкоди у користуванні житловим будинком, де проживала її матір ОСОБА_4, на підтвердження чого надала суду довідки Білопільського ВП ГУНП в Сумській області видані на імя її доньки ОСОБА_11 (а.с. 14-16).

Але зазначене вище не відповідає дійсності, як вбачається із матеріалів цивільної справи №573/20/16-ц за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_1 та інших про визнання втратившими право користування житловим будинком, ОСОБА_1 і до 09 квітня 2016 року вже було відомо про існування державного акту, оскільки 24 березня 2016 року вона надала суду копію державного акту та догори оренди земельної ділянки (аркуши 119, 132-145 цивільної справи №573/20/16).

З цього приводу позивач суду нічого не змогла пояснити.

Частиною 3 статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Обов'язком спадкоємця є доведення поважності пропуску строку для прийняття спадщини перед судом, а саме з моменту її відкриття до моменту звернення до нотаріуса з відповідною заявою.

Судом не можуть бути визнані поважними такі мотиви пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, тощо.

Зазначене вище відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року, справа №6-85цс12, а також від 4 листопада 2015 року, справа №6-1486цс15, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України при вирішенні спорів у подібних правовідносинах.

Ті обставини, що позивач на час відкриття спадщини не знала про існування спадкового майна у виді двох земельних ділянок та неприязні відносини з ОСОБА_2, не свідчать про обґрунтованість її позовних вимог, адже вона мала можливість завчасно звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак цим своїм право не скористалася.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила, що про смерть матері знала одразу, приймала участь у її похованні і у неї була копію свідоцтва про смерть матері.

Даний факт свідчить про те, що ніяких перешкод у ОСОБА_1 для своєчасного подання заяви нотаріусу не було.

У відповідності до ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України обовязок доказування покладений на сторони у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивач ОСОБА_1 не надала жодних доказів про наявність таких обставин, які могли б бути пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для звернення її до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, а тому правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

З цих же підстав суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, які видані Улянівською державною нотаріальною конторою 02 грудня 2013 року ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_2 законно скористався своїм правом як спадкоємець першої черги після смерті дружини ОСОБА_4 та отримав відповідні свідоцтва на спадкове майно.

Тому на підставі викладенного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 необхідно відмовити у задоволення позову до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом.

Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

07 червня 2016 року відповідач ОСОБА_2 уклав договір про надання юридичних послуг із адвокатом ОСОБА_6, що підтверджується договором та ордером Національної асоціації адвокатів України в Сумській області (а.с. 38-39).

У матеріалах справи містяться 2 квитанції про оплату послуг адвоката за участь у справі у загальній сумі 1650 грн. (а.с. 73).

Адвокат ОСОБА_6 приймала участь у судових засіданнях 9, 21 та 24 червня 2016 року.

Оскільки ОСОБА_1 у позові відмовлено у повному обсязі, тому судові витрати за надання відповідачу ОСОБА_2 правової допомоги стягуються повністю з позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1223, 1273, 1261, 1272 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 60, 84, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за надання правової допомоги в сумі 1650 (одна тисяча шістсот п'ятдесят) гривень.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя