Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.11.2016 року місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

в складі головуючого судді Леміш О.М

при секретарі Химинець О.Я

з участю представника позивача ОСОБА_1 О

відповідача ОСОБА_2П

представник відповідача - ОСОБА_3І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді справу за позовом ОСОБА_4О до ОСОБА_2 про визнання права власності , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4О звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2П про визнання права власності. Свій позов позивач мотивував тим, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5, його дружині ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

ОСОБА_2 являється також власником частки в розмірі 1/3, яку він успадкував за померлою мамою ОСОБА_6.

Таким чином , квартира належала на праві власності ОСОБА_2 з часткою в розмірі 2/3 та ОСОБА_5 з часткою в розмірі 1/3.

07 травня 2015 року, помер батько Позивача - ОСОБА_5. На випадок смерті, він заповіту не залишив, відтак спадкування належного йому майна здійснюється за законом.

Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частину у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за померлим є його син ОСОБА_4 та донька ОСОБА_7, які є його дітьми.

Після смерті батька ОСОБА_4О , у встановлений для цього строк, подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за померлим батьком. При цьому, ОСОБА_7 не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому спадщину не прийняла і не є спадкоємцем. Однак, у звязку з тим, що правовстановлюючі документи на квартиру знаходяться у ОСОБА_2 і такий відмоляється їх надавати, ОСОБА_4О не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд такий задовільнити.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні проти позову заперечили, просили суд відмовити в його задоволенні.

Суд, заслухавши позицію учасників процесу , дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, приходить до висновку, що позов із наведених у ньому мотивів обґрунтований і підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно довідки КП «Архітектурно планувальне бюро» за № 1602 від 27 листопада 2015 року квартира, загальною площею 57,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5, його дружині ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

У відповідності до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 являється також власником частки в розмірі 1/3, яку він успадкував за померлою мамою ОСОБА_6.

Відтак, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_2 з часткою в розмірі 2/3 та ОСОБА_5 з часткою в розмірі 1/3. Слід зазначити, що всі правовстановлюючі документи на спірну квартиру постійно знаходились та знаходяться у ОСОБА_2

07 травня 2015 року, помер батько Позивача - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29 грудня 2015 року серії 1 ФМ № 200527. На випадок смерті, він заповіту не залишив, відтак спадкування належного йому майна здійснюється за законом.

Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частину у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В першу чергу право на спадкування за законом, згідно ст. 1261 ЦК України, мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємцями першої черги за померлим є його син ОСОБА_4 та донька ОСОБА_7, які є його дітьми.

Після смерті батька ОСОБА_4О , у встановлений для цього строк, подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за померлим батьком. При цьому, ОСОБА_7 не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому спадщину не прийняла і не є спадкоємцем.

Однак, у звязку з тим, що правовстановлюючі документи на квартиру знаходяться у ОСОБА_2 і такий відмоляється їх надавати, ОСОБА_4О не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, що стерджується листом від 22.12.2015 року за № 1169/01-16.

У відповідності до ч. 10, п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року, № 703 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

У відповідності із п.п. 4.15 , 4.18 глави 10 Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22. 02. 2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до абз. 2-3 п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктом 1 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав є визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 14, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України

РІШИВ:

Позовну заяву - задоволити.

Визнати за ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) право власності на 1/3 частину квартири, загальною площею 57,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

З повним рішенням суду сторони можуть ознайомитись через 5 днів.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8М