Справа № 466/226/16 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/5935/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі головуючого судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., за участю секретаря судового засідання Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Буд» та представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 10 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Буд» ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Буд» про визнання недійсним, скасування рішення та наказу,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано рішення засновника (учасника) ТзОВ «ОСОБА_2 Буд» ОСОБА_3 про призначення ОСОБА_5 директором ТзОВ «ОСОБА_2 Буд» з 26.10.2015 р., оформлене Протоколом №23/10/15/1 Загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Буд» від 23.10.2015 року, недійсним та скасувано його.

Скасовано запис номер 7026730 від 26.10.2015 року, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань з приводу призначення ОСОБА_5 керівником ТзОВ «ОСОБА_2 Буд».

Зобовязано засновника (учасника) ТзОВ «ОСОБА_2 Буд» ОСОБА_3 видати ОСОБА_5 трудову книжку з відповідним записом про його звільнення із займаної посади директора ТзОВ «ОСОБА_2 Буд» від 16.10.2015 року.

Рішення суду оскаржили відповідачі, просять таке скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апелянти ТзОВ «ОСОБА_2 Буд» та ОСОБА_3 зазначають, що рішення є незаконним, необґрунтованим та безпідставним, винесеним з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказують на те, що в жовтні місяці 2015 року фінансово-економічні показники Товариства погіршилися, зокрема зросла заборгованість, донараховано значні суми податкових зобов`язань та штрафних санкцій. Засновник Товариства провів ревізію фінансово-господарської діяльності відповідача, внаслідок чого виявлено факти зловживань збоку керівництва Товариства, попри це позивач був готовий залишитись на посаді з метою покращення фінансового становища Товариства. Обгрунтовують і тим, що 16.10.2015 року на загальних зборах помилково було прийнято рішення про звільнення позивача з посади директора ТзОВ «ОСОБА_2 Буд» за згодою сторін, одночасно було вирішено призначити на посаду директора Товариства ОСОБА_6 . Вказує на те, що жодних письмових заяв про звільнення від ОСОБА_7 до учасника (засновника) Товариства ОСОБА_3 не надходило та доказів подання такої заяви позивачем не надано. ОСОБА_6 виявлено відсутність письмової заяви ОСОБА_7 щодо його звільнення з посади директора Товариства за згодою сторін, а тому не було підстав для прийняття відповідного рішення зборами Товариства. У зв`язку з цим, як зазначають апелянти, загальними зборами учасників Товариства було прийнято рішення про виправлення помилки та скасування незаконного рішення зборів. Відтак, відбулося поновлення ОСОБА_7 на попередній посаді, згода позивача, при цьому, не вимагалася. Крім того, позивач не звертався до Товариства з вимогою видати трудову книжку, не передавав засновнику статутних документів, не звертався до органів державної влади та місцевого самоврядування з повідомленням про припинення його повноважень, не вчиняв дій щодо отримання грошових коштів у зв`язку із звільненням.

Крім того, апелянт ОСОБА_3 зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення такого про розгляд справи, що позбавило його можливості подати обґрунтовані заперечення проти позову або вжити інших дій, спрямованих на реалізацію його процесуальних прав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_6, у підтримання скарги, представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_8, який заперечив проти апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановленоо, що 16.10.2015 р. позивачем подано учаснику (засновнику) ТзОВ «ОСОБА_2 Буд» ОСОБА_3 заяву про звільнення з посади директора ТОВ «ОСОБА_2 Буд».

Така заява була прийнята та розглянута учасником (засновником) Товариства та задоволена. Відповідно до поданої позивачем інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі, 19.10.2015 року зареєстровано зміну керівника ТзОВ «ОСОБА_2 Буд» (номер реєстраційної дії - 6026730), відповідно до якої ОСОБА_5 звільнено, а з 19.10.2015 року призначено нового директора, ОСОБА_6

Згідно з витягом № від 11.11.2015 р., Протоколом №23/10/15/1 Загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Буд» від 23.10.2015 року, керівником відповідача, ТзОВ «ОСОБА_2 Буд» з 26.10.2015 року призначено (поновлено) позивача, номер реєстраційної дії - 7026730.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції зазначив про те, що позивача не було повідомлено про призначення директором після звільнення, позивач на зборах з приводу його призначення не був, заяви на ім`я директора не писав, а тому зробив висновок про відсутність трудових відносин між позивачем та відповідачами в період з 16.10.2016 року по час винесення цього рішення.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Так, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч.1 ст. 92 ЦК України).

Згідно з нормами ст.89 ЦК відомості про керівника юридичної особи вносяться до єдиного державного реєстру (скорочено ЄДР).

Відповідно до ч.2 ст.65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін (ч.4 ст.65 ГК України).

Відповідно до ч.2 ст.2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч.1 ст.21 КЗпП).

Згідно зі ст.43 Конституції України використання примусової праці забороняється.

Так, матеріали справи не містять жодних доказів з приводу повідомлення позивача про призначення його директором ТзОВ «ОСОБА_2 Буд» після звільнення 19.10.2015 р. , окрім того, такий був відсутній при прийняті рішення учасником (засновником) Товариства 23.10.2016 року про призначення його директором Товариства, та про проведення зборів не повідомлений.

Матеріали справи не містять жодних заяв на прийняття (поновлення) його директором ТзОВ «ОСОБА_2 Буд».

Таким чином, суд вірно дослідив ту обставину, що засновником (учасником) ТзОВ «ОСОБА_2 Буд» ОСОБА_3 було прийняте рішення, оформлене протоколом №23/10/15/1 загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Буд» від 23.10.2016 року, всупереч волі та відома позивача, ОСОБА_5, а відтак, є вірним висновок суду про наявність ознак примусу позивача щодо продовження трудових відносин, які оформлені без відома та згоди позивача .

Як видно з матеріалів справи, після написання заяви про звільнення 16. 10.2015 року та після реєстрації зміни керівника товариства 19.10.2015 року, позивач на роботі не був, заробітної плати не одержував та ці обставини апелянтом визнаються.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про відсутність трудових відносин між сторонами є вірним, а відтак, всупереч волі працівника, в односторонньому порядку визначати про наявність трудових відносин є порушенням прав позивача, тому суд вірно відновив таке право в обраний позивачем спосіб.

Оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч.1 ст.307, 308, ст.ст. 313,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Буд» та представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарженою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в двадцятиденний строк з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Береза В.І

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_9