УХВАЛА

іменем україни

22 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ПАТ «ПриватБанк» (далі-банк) звернулося до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 05 вересня 2007 року між ним та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно з яким банк надав позичальнику у строкове платне користування кредит в розмірі 30 000,00 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11, 04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05 вересня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 05 вересня 2007 року був укладений договір іпотеки, згідно з яким іпотекодавець передав в іпотеку кредитору будинок загальною площею 105, 30 кв. м, жилою площею 67,00 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Обумовлена сторонами договору ціна предмету іпотеки становить 189 375 грн.

У зв'язку із невиконанням своїх зобов'язань у позичальника ОСОБА_4 утворилася заборгованість по кредитному договору у розмірі 58 436, 76 доларів США.

Посилаючись на наведене, банк просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 58 436, 76 доларів США, що еквівалентно 466 909,73 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 105, 30 кв. м, жилою площею 67,00 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки).

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2014 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскаржуваним рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2015 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2007 року, що станом на 03 січня 2014 року становить 58 436,76 доларів США, що за курсом НБУ складає 466 909,73 грн, звернуто стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 105,3 кв. м, жилою площею 67,00 кв. м шляхом продажу вказаного предмету іпотеки за початковою ціною 189 375,00 грн ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_5, просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що з урахуванням вимог ст. ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку» та умов кредитного договору та договору іпотеки, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 05 вересня 2007 року в розмірі 58 436,76 доларів США необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 105,3 кв. м, жилою площею 67,00 кв. м.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Судом установлено, що 05 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, згідно з яким банк надав позичальнику у строкове платне користування кредит в розмірі 30 000,00 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11, 04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05 вересня 2017 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 05 вересня 2007 року був укладений договір іпотеки, згідно з яким іпотекодавець передав в іпотеку банку будинок загальною площею 105,30 кв. м, жилою площею 67,00 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Обумовлена сторонами договору ціна предмету іпотеки становить 189 375 грн.

Згідно розрахунку наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 05 вересня 2007 року станом на 03 січня 2014 року становить 58 436, 76 доларів США.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно ч. 1-2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Пунктом 35.5 договору іпотеки передбачено, що сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 189 375,00 грн.

Вирішуючи даний спір та визначаючи розмір кредитної заборгованості, суд апеляційної інстанції виходив із того, що розмір кредитної заборгованості становить станом на 03 січня 2014 року складає 58 436,76 доларів США, що за курсом НБУ становить 466 909,73 грн та складається з: 24 239,00 доларів США - залишок заборгованості за кредитом; 15 159,83 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2 422,36 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 13 803,07 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором; 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина); 2 781,21 доларів США - штраф (процентна складова).

Не погоджуючись із розміром кредитної заборгованості ОСОБА_3 просив призначити судово-економічну експертизу про що неодноразово подавав відповідні заяви, як в суді першої інстанції (том 1 а. с. 119), так і в апеляційній інстанції (том 1 а. с. 229, том 2 а. с. 43).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 551 ОСОБА_3 просив зменшити розмір неустойки (том 1 а. с. 128).

Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Отже, суди попередніх інстанцій, на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України, вказаних роз'яснень не врахували, не надали належної правової оцінки вищевказаним доводам ОСОБА_3 щодо призначення судово-економічної експертизи, зменшення розміру неустойки та не мотивували підстави відхилення вказаних доводів, у зв'язку з чим дійшли до передчасного висновку щодо визначення розміру заборгованості в рахунок якої необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував положення частини 3 статті 549 ЦК України, якою передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до п. 4.2 кредитного договору від 06 вересня 2007 року сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит надається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи даний спір, у мотивувальній частині рішення погодився із розрахунком, наданим ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому наведений розрахунок пені із переведенням доларів США в національну валюту України - гривню за курсом, установленим НБУ на час виникнення заборгованості.

Однак, суд дійшов такого висновку помилково, без урахування вищевказаних вимог закону, у зв'язку з чим не врахував, що в даному випадку розмір пені має обчислюватися в гривнях від суми простроченого платежу, визначеної за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, а не на час виникнення заборгованості в цілому.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не можна вважати законними та обґрунтованим, воно підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

С.О. Карпенко

Г.І. Мостова