Справа № 265/6147/16-ц
Провадження № 6/265/399/16
У Х В А Л А

29 листопада 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Мельник І. Г., за участю секретаря Марченко К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецької області, зацікавлена особа ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

21 жовтня 2016 року до суду звернувся ОСОБА_1 із заявою про зняття арешту, накладеного постановою державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя від 17.08.2016 року за виконавчим провадження № 47601786 на усе його рухоме та нерухоме майно із забороною його відчуження.

26 жовтня 2016 року заявник уточнив свою заяву, звернувшись до суду із скаргою на дії державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецької області та просив поновити строк на звернення до суду та скасувати постанову від 17.08.2016 року старшого державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецької області ОСОБА_3 за зведеним виконавчим провадженням № 47601786 про накладення арешту на усе рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 із забороною його відчуження. Посилався на те, що у провадженні державного виконавця знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/265/778/15 від 07.05.2015 року та виконавчого листа № 2/265/779/15 від 07.05.2015 року. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження йому стало відомо, що 17.08.2016 року старшим державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. Дана постанова державним виконавцем була винесена у звязку із виникнення заборгованості по аліментам, згідно виконавчих листів. Вважає, що арешт має бути знятий, так як заборгованість по аліментам, яка утворилася у заявника згідно виконавчих листів, відсутня.

Посилаючись на ст..ст.391,316,321 ЦК України вважає, що дана постанова порушує його права власника на належне майно, а саме транспортний засіб.

Вказував, що про існування постанови про накладення арешту дізнався лише на при кінці вересня початку жовтня 2016 року коли знайомився з матеріалами виконавчого провадження, тому вважає, що пропустив строк на оскарження із поважних причин, тому просив його поновити.

Просив поновити строк звернення до суду зі скаргою та скасувати постанову старшого державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецької області від 17.08.2016 року за виконавчим провадженням № 47601786 про накладення арешту на усе рухоме та нерухоме майно, що належить заявникові, із забороною його відчуження.

24.11.2016 року судом в якості заінтересованої особи була залучена до участі у розгляді скарги ОСОБА_2.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, за участю його представника ОСОБА_4 На задоволенні скарги наполягав.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_4, яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг підтримала доводи скарги, зазначивши, що дії державного виконавця про накладання арешту суттєво порушує права її довірителя, як власника, який не має боргу за виконавчими провадженнями. Просила суд задовольнити скаргу ОСОБА_1

Представник Лівобережного відділу ДВС міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності, проти задоволення скарги не заперечувала, пояснив, що на даний час боржник ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів за двома виконавчими листами не має, навіть має переплату.

Зацікавлена особа ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що не заперечує проти задоволення скарги, дійсно боржник ОСОБА_1 повністю сплатив заборгованість за двома виконавчими листами, навіть сплатив аліменти за грудень 2016 року.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали та матеріали виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що дана скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушено їх права чи свободи.

У відповідності з ч.1,2 ст.387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться зведене виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчих листів № 2/265/778/15, виданого 07.05.2015 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 на утримання дружини ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 18.02.2015 року і до досягнення дитиною ОСОБА_5, 13.08.2014 року трьохрічного віку та № 2/265/779/15, виданого 07.05.2015 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.02.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області 17.08.2016 року при примусовому виконанні виконавчих листів № 2/265/779/15; № 2/265/778/15 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1, у звязку із заборгованістю по сплаті аліментів понад 3 місяці.

За даними Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 25 жовтня 2016 року станом на день надання довідки заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1, відсутня, існує переплата.

У судовому засіданні представником заявника були надані квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 25.11.2016 року, згідно яких ОСОБА_1 оплатив аліменти за двома виконавчими листами за грудень 2016 року. Дані обставини у судовому засіданні не заперечувала зацікавлена особа ОСОБА_2

Як визначено у скарзі і дані обставини були підтверджені сторонами у судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 дізнався про винесення державним виконавцем постанови про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно забороною його відчуження при ознайомленні разом зі своїм представником з матеріалами виконавчого провадження на при кінці вересня 2016 року, після чого відразу звернувся із позовною заявою до суду. Однак, 20.10.2016 року дана позовна заява була повернута ОСОБА_1, з посиленням на розділ У11 ЦПК України, як така, що не підлягає розгляду в порядку позовного провадження. 21.10.2016 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця, тому суд вважає, що строк звернення зі скаргою до суду скаржника ОСОБА_1 був пропущений із поважних причин та поновляє даний строк.

Згідно ст. 391 ЦПК України власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 321 ЦК України право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Враховуючи той факт, що заборгованість по аліментах у заявника ОСОБА_1 відсутня, що було підтверджено у судовому засіданні, як державним виконавцем, так і зацікавленою особою, а арешт рухомого та нерухомого майна, належного заявнику на праві власності, державним виконавцем не знято, суд вважає, що наявність арешту на все рухоме та нерухоме майно заявника, порушує його право власності щодо розпорядження зазначеним майном. При цьому, суд не може скасувати поставу винесену державним виконавцем, а може тільки зобовязати державного виконавця здійснити певні виконавчі дії для усунення допущених порушень або іншим шляхом поновити порушені права чи свободи, в звязку з чим частково задовольняє скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та зобовязує державного виконавця скасувати постанову від 17.08.2016 року про накладення арешту на усе рухоме та нерухоме майно із забороною його відчуження за зведеним виконавчим провадженням щодо боржника ОСОБА_1

Керуючись ст..ст.383-389 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, зацікавлена особа ОСОБА_2, задовольнити частково.

Зобовязати державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області скасувати арешт, накладений постановою серії ВП № 47601786 від 17.08.2016 року в рамках зведеного виконавчого провадження на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 на праві власності.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя протягом п"яти днів з дня постановлення ухвали.

Суддя Мельник І.Г.