_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/364/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2016 року.

Київський районний суд м. Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Третя Одеська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину внаслідок порушення державним нотаріусом порядку вчинення нотаріальних дій при оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом,

Встановив:

ОСОБА_1 у вересні 2015 року звернулась до суду з позовом до Третьої Одеської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, оформленого і виданого 13.10.2004 року спадкоємцю ОСОБА_6 Після неодноразових уточнень позовних вимог в порядку ст..31 ЦПК України в судовому засіданні представник позивачки вимагав ухвалити рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, оформлене і видане 13.10.2004 року ОСОБА_6 внаслідок порушення нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори порядку вчинення нот8аріальних дій.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до суду не зявились, про час і місце слухання справи сповіщені, причини неявки суду не повідомили. Представник нотаріальної контори надав заяву про вирішення спору за його відсутності.

Представник ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 не визнала і просила застосувати до вимог ОСОБА_7 строки позовної давності.

Суд вислухав учасників процесу, вивчив матеріали справи і встановив наступне:

Квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.12.1998 року Державною судноплавною компанією «Чорноморське морське пароплавство» (зареєстрованого в КП «ОМБТІ і РОН») належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_8 і ОСОБА_6. 22 лютого 2001 року після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на 1/2 частину вищевказаної квартири. До нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 надав 16.09.2004 року тільки її син ОСОБА_6, який на момент смерть спадкодавці проживав і мав реєстрацію за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1. 13 жовтня 2004 року ОСОБА_6 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири на грошові внески після смерті матері ОСОБА_8

Спадкоємцями за законом до майна ОСОБА_8 є, крім ОСОБА_6, онуки: ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_5 (за правом представлення після смерті матері ОСОБА_10, померлої 4.11.1994 року), онука ОСОБА_11 (за правом представлення після смерті матері ОСОБА_12, померлої 17.12.1992 року). Онуки заяв до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 не надавали.

Позивачка доводить, що нотаріус ОСОБА_2 при оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_6 порушила вимоги ст.ст.548,549 ЦК України в редакції 1963 року, норми якого діяли на момент відкриття спадщини, тому як прийняла заяву від спадкоємця більше ніж через три роки після смерті спадкодавці, а свідоцтво про право на спадщину за законом оформила через 3,5 роки після відкриття спадщини.

Дослідивши матеріали даної справи і матеріали спадкової справи №1196/2004 до майна ОСОБА_8 суд дійшов висновку про безпідставність і недоведеність вимог позивачки.

Так, рішенням Київського райсуду м. Одеси ухваленого 26 січня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Третя Одеська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом та договору довічного утримання недійсними, що набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_6 постійно проживав і мав реєстрацію за місцем проживання квартира АДРЕСА_2 з 1983 року по 23.12.2006 року (день смерті), що після смерті матері ОСОБА_8 ОСОБА_6 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном і відповідно до вимог ст..549 ЦК України в редакції 1963 року є спадкоємцем, що прийняв спадщину. Рішенням суду також встановлено, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.10.2004 року, оформлене і посвідчене державним нотаріусом ОСОБА_2 є правомірним і таким, що не порушує права ОСОБА_1, як спадкоємиці до майна ОСОБА_8

Дослідивши матеріали спадкової справи №1196/2004 суд вважає, що державний нотаріус при оформленні, посвідченні і видачі ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_8 діяла в межах своїх повноважень і відповідно до положень ЗУ «Про нотаріат», Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року №20/5. Нотаріус ОСОБА_2 перевірила факт смерті спадкодавця (свідоцтво про смерть ОСОБА_8І.), місце відкриття спадщини (довідка з місця проживання спадкодавця), прийняття спадщини ОСОБА_6 (довідка КП ДЄЗ «Вузівський» з місця проживання і реєстрації спадкоємця, паспорт з відміткою про реєстрацію за місцем фактичного проживання), склад спадщини (правовстановлюючі документи на квартиру і ощадні книжки), відсутність іншої спадкової справи до майна ОСОБА_8 (витяг з Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ).

Відповідно до п.211 Інструкції свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом із спадкодавцем можуть бути довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із спадкоємцем, копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини, реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем. У даному випадку в матеріалах спадкової справи наявні письмові докази щодо постійного проживання спадкоємця ОСОБА_6 за спадкодавцею ОСОБА_8 (крім того позивачеві сторона цей факт визнає).

Положеннями ЦКУ в редакції 1963 року і Інструкцією строк звернення з заявою про прийняття спадщини для спадкоємця, що прийняв спадщину, не обмежений. Як не обмежено вказаними правовими нормами і видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину спадкоємцями, що прийняли спадщину.

Доводи ОСОБА_1 що ОСОБА_6 пропустив строк для прийняття спадщини не містяться на фактичних обставинах і вимогах закону.

Не відповідають положенням закону і доводи позивачки щодо відсутності письмової заяви ОСОБА_1 про відмову від спадщини після смерті бабусі. Так, ч.2 ст.553 ЦК України (в редакції 1963 року) визначає, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст.549 цього Кодексу). В судовому засіданні представник позивачки визнав, що про смерть бабусі ОСОБА_1 довідалась у день смерті спадкодавці (приймала участь у похованні), на момент смерті ОСОБА_8 позивачка з нею не проживала, до нотаріуса заяву про прийняття спадщини в установлений законом строк 6 місяців не надавала. Таким чином, ОСОБА_1 є спадкоємцем, що відмовився від спадщини.

Суд погоджується з заявою відповідачевої сторони про пропуск ОСОБА_1 строків позовної давності для звернення до суду з цим позовом.

Для оскарження нотаріальних дій нотаріуса встановлений законодавством загальний строк позовної давності в три роки, визначений ст..257 ЦК України в редакції 2004 року. Позивачка у позовних заявах вказала, що вже в травні 2007 року їй стало відомо про оформлення і видачу державним нотаріусом ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_6, але до суду з цим позовом ОСОБА_1 звернулась в вересні місяці 2015 року. Посилання позивачки на стан здоровя не підтверджені письмовими доказами(надані медичні документи свідчать, що за станом здоров»я позивачка визнавалась інвалідом у період з 1995 по 1998 роки). Відсутні докази, що ОСОБА_1 з 2007 року зверталась до суду з вимогами щодо неправомірності дій нотаріуса (наявні в матеріалах справи судові рішення свідчать про вирішення судовими інстанціями спорів щодо права позивачки на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_8, та після смерті ОСОБА_6А.). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Керуючись ст.213,214,215 ЦПК України, суд

Вирішив:

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа- Третя Одеська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину внаслідок порушення державним нотаріусом порядку вчинення нотаріальних дій при оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя Калашнікова О. І.