РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 390/1230/16-ц

Провадження № 2/390/553/16

"22" листопада 2016 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Сарап М.Б.,

при секретарі - Палій М.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Кропивницькому позовну заяву ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за ним права власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,4200 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно з договором купівлі-продажу від 29.06.2000 року він придбав житловий будинок під АДРЕСА_1. Вказаний договір був укладений між ним та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в письмовій формі та відповідно з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований на товарній біржі УТБ «Іикопмарк-контракт», реєстраційний номер 57. Вказаний вище договір був зареєстрований в Кіровоградському технічному бюро інвентаризації. Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 22.02.2016 року по справі №390/2567/15-ц визнано дійсним вказаний договір купівлі продажу житлового будинку. Відповідно до витягу з ДЗК про земельну ділянку № НВ-016 від 14.07.2016 року земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на підставі Державного акту від 0 7.06.2000 року, НОМЕР_1; а, відповідно до витягу з ДЗК про земельну ділянку №НВ-01б від 14.07.2016 року земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,4200 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на підставі Державного акту від 07.06.2000 року НОМЕР_1. Отже, вважає, що він набув право власності в порядку ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України на вказані земельні ділянки та просить суд задовольнити позов.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити позов.

Відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надали до суду письмові заяви про визнання позову та проханням розглянути справу без їх участі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином через оголошення в газеті «Народне слово» № 46 від 17.11.2016 року, причини неявки суд не повідомив.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29.06.2000 року позивач ОСОБА_1 придбав житловий будинок під АДРЕСА_1. Вказаний договір був укладений між позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в письмовій формі та відповідно з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України "Про товарну біржу'", зареєстрований на товарній біржі УТВ «Інкопмарк-контракт», реєстраційний номер 57.

Сторони взяті на себе зобов'язання виконали, а саме: відповідачі передали житловий будинок, а позивач сплатив гроші в обумовленій сумі. Вказаний вище договір був зареєстрований в Кіровоградському технічному бюро інвентаризації.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 22.02.2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним було задоволено та визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який укладений 29 червня 2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, зареєстрований Універсальною товарною біржею «Інкопмарк контракт», реєстраційний номер №57. Вказане рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 04.03.2016 року.

Відповідно до витягу з ДЗК про земельну ділянку № НВ-016 від 14.07.2016 року земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на підставі Державного акту від 0 7.06.2000 року, НОМЕР_1; а, відповідно до витягу з ДЗК про земельну ділянку №НВ-01б від 14.07.2016 року земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,4200 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на підставі Державного акту від 07.06.2000 року НОМЕР_1.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно п.7 ППВС України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом, зокрема, визнання прав.

Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ч.1 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно ч.4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно п.18 ППВС України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що з 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК.

Відповідно до правового висновку Верховно Суду України у справі № 6-253цс16 від 13.04.2016 року, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі 6-2цс15 від 11.02.2015, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вказане, керуючись ст.ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України, враховуючи положення п.18 ППВС України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», Правові висновки Верховного Суду України у справах № 6-253цс16 від 13.04.2016 року, 6-2цс15 від 11.02.2015 року, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,4200 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя «підпис»

З оригіналом згідно

Суддя Кіровоградського

районного суду М.Б.Сарап