Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/1045/16 Головуючий у 1 інстанції: Добрєв М.В.
Провадження № 22-ц/778/3315/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Савченко О.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів, визнання частково недійсними окремих положень кредитного договору та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який потягом розгляду справи уточнив, до ТОВ»Порше Мобіліті» про захист прав споживачів, визнання частково недійсними окремих положень кредитного договору та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.04.2012р. між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» був укладений кредитний договір № 50003327, за умовами якого він отримав кредит в розмірі 318000 грн. 05 коп. із сплатою 9,90% річних, на строк 60 місяців на придбання автомобілю.

За умовами кредитного договору всі платежі сплачуються у гривнях і підлягають сплаті за розрахунком відповідно до обмінного курсу гривні до долара США, встановленим «КІБ « ПАТ «Креді ОСОБА_4».

Згідно п.п.1.1., 1.3.1. Загальних умов кредитування підтверджується застосування еквіваленту іноземної валюти у розрахунках між сторонами зазначеного договору та встановлюється порядок такого розрахунку.

Вважає, що п.1.3.1 загальних умов кредитування створює істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача.

Умови кредитного договору, а саме графік погашення кредиту та умови, які передбачають збільшення розміру щомісячних платежів в залежності від курсу долара США, є незаконними та несправедливими і такими, що суперечать Цивільному кодексу України, Законам України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», нормам цивільного законодавства України.

На підставі зазначеного остаточно просив визнати недійсними ст. ст. 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3, 8.3 додатку до Кредитного договору №50003327 від 20 квітня 2012 року укладеного між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» під заголовком «Загальні умови кредитування»; визнати частково недійсним графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору №50003327, укладеного 20 квітня 2012 року між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» в частині визначення сум «еквівалент у дол. США»; визнати недійсним ст. 2.4 додатку до кредитного договору №50003327 укладеного 20 квітня 2012 року між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» під заголовком «Загальні умови кредитування» в частині: Проценти нараховуються на еквівалент Суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до Графіку погашення кредиту та зобовязати ТОВ «Порше Мобіліті» здійснити зарахування надмірно сплачених коштів за кредитним договором №50003327 укладеного 20 квітня 2012 року в рахунок дострокового погашення суми кредиту.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, стягнути з відповідача судові витрати.

В судове засідання апеляційного суду позивач та його представник, належним чином та завчасно повідомлені про дату апеляційного розгляду, вдруге не з'явилися.

Судова колегія відхилила клопотання представника позивача - ОСОБА_5 про повторне відкладення розгляду справи, заявлене з тих підстав, що представники зайняті в інших судових засіданнях.

Справа до розгляду призначалась двічі: 26.10.2016 року та 06.12.2016 року.

При цьому апеляційний суд виходив з того, що відповідно до ст. 27 ЦПК України участь в судовому засіданні є правом особи, яка бере участь у справі.

З наданого 25.10.2016 року клопотання позивача вбачається, що його представник реалізував надане йому ст. 27 ЦПК України право брати участь в судовому засіданні на власний розсуд, а саме: 26.10.2016 року знаходиться у відрядженні у м.Харькові.

ОСОБА_3, який в силу вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України зобов'язаний добросовісно користуватись своїми правами, повинен з'явитись до суду і обґрунтувати причину та підставу відкладення розгляду справи, а не взагалі не з'явитись до суду.

З огляду на викладене, суд не вбачив підстав для відкладення розгляду справи в порядку ч. 1 ст. 305 ЦПК України, оскільки згідно даної норми процесуального права судове засідання відкладається в разі неявки в судове засідання за клопотанням особи, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що при укладенні кредитного договору ТОВ «Порше Мобіліті» було порушено вимоги чинного законодавства, передбачені статями 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів».

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Вказаний висновок відповідає фактичним обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального і процесуального права.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 20 квітня 2012 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір № 50003327, за умовами якого ТОВ «Порше Мобіліті» зобов'язався надати позивачу кредит в сумі 318000,05 грн., еквівалент 39601,50 доларів США із застосуванням процентної ставки 9,90 % річних, на строк 60 місяців на споживчі цілі на придбання автомобілю марки Audi, модель Q7, кузов №WAUZZZ4L3CD033588, рік випуску 2012 (а.с. 7-12).

За умовами кредитного договору всі платежі сплачуються у гривнях і підлягають сплаті за розрахунком відповідно до обмінного курсу гривні до долара США, встановленим «КІБ «ПАТ «Креді ОСОБА_4».

При укладенні кредитного договору сторони погодили, що цей договір складають у тому числі і Загальні умови кредитування.

За змістом п. 1.3.1. Загальних умов кредитування, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі.

Пунктом 2.4 Загальних умов кредитування передбачено, що нарахування процентів відбувається щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360», відповідно до Графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до Графіка погашення кредиту.

У п. 2.5 Загальних умов кредитування зазначено, що термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіка погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими загальними умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів.

Як зазначено у п.п. 9.5.-9.7. Загальних умов кредитування, засвідчених підписом ОСОБА_3, ТОВ «Порше Мобіліті» належним чином ознайомило його, зокрема, з Правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією, з інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з Правилами надання фінансових послуг (кредитів), також йому надана вичерпна інформація про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

ТОВ «Порше Мобіліті» виконав перед позивачем зобов'язання, передбачені кредитним договором, та видав кредитні кошти відповідно до умов договору, що визнається сторонами в межах даного спору.

Зобов'язання, за статтею 524 ЦК України, має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

У статті 533 ЦК України зазначено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України у справі від 2 липня 2014 року № 6-79цс14, згідно з частини 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина 2 статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Отже, визначення сторонами в договорі еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті узгоджується з положеннями статті 533 ЦК України.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсним кредитного договору.

Істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та ріст суми боргу, яку необхідно сплачувати, не може бути підставою для визнання недійсним кредитного договору.

Крім того, положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на встановлення у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, грошового еквівалента таких зобов'язань в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті

У частині 1 статті 215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1,3 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом статей 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» підставами для визнання договору недійсним є укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Відповідно до частини 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведений у частині 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналізуючи норму статті 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності ( п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Пунктом 1.3 Загальних умов кредитування зазначено, що сторони погодили, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплату таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти.

Положення п. 1.3.1 Загальних умов кредитування не позбавляють позивача права на висловлення своєї незгоди щодо застосування нового обмінного курсу. За умовами договору при здійснені розрахунків за Кредитним договором застосовується як позитивне так і від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, що забезпечує дотримання інтересів як кредитора, так і позичальника. Також, договором не передбачено можливості ТОВ «Порше Мобіліті» змінювати умови договору на власний розсуд.

ОСОБА_3 не довів того, що умови кредитного договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві.

Згідно положень статей 6,627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

В укладеному між сторонами у письмовій формі договорі, який складається з: кредитного договору; графіку погашення кредиту; додаткової угоди; загальних умов кредитування, чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється, не спростовують правильності вирішення справи.

Оскільки статті 524,533 ЦК України містяться в розділі 1 «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 Цивільного кодексу України, вони поширюють свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

З наведеного слідує, що положення цивільного законодавства, в тому числі і статті 1054 ЦК України, не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти, в тому числі і в кредитному договорі.

Таким чином, при укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладення договору.

З цього приводу, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції вказаних норм матеріального права в постанові від 02 липня 2014 року по цивільній справі № 6- 79цс14 дійшла наступних висновків: «Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня».

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Дана правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 04 липня 2011 року у справі № 3-62гс11.

Враховуючи викладене, умови вказаного вище кредитного договору стосовно суми зобов'язання та суми погашення зобов'язання (суми платежу) викладені у відповідності з чинними нормами цивільного законодавства.

Згідно з вищезазначеними умовами договору кредитні кошти надавалися позивачу саме в українських гривнях, також і договором і додатками до нього, передбачено, що всі платежі повинні бути сплачені в гривнях, а не в іноземній валюті, із зазначення еквіваленту у доларах США, а коригування суми процентів відповідно до загальних умов кредитування здійснюється в інтересах як позивача, так і відповідача, а, отже, відповідає принципам справедливості та добросовісності.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням вимог статей 213,214 ЦПК України. Суд правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову

Відповідно статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: