Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсною довіреності, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог станом на 6 листопада 2014 року просив визнати недійсною довіреність від 23 листопада 2012 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, відповідно до якої ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_6 розпоряджатись належною ОСОБА_4 квартирою АДРЕСА_1 визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 13 грудня 2012 року між ОСОБА_4, від імені якого діяв ОСОБА_6 на підставі довіреності від 23 листопада 2012 року, та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8 та зареєстрований у реєстрі за № НОМЕР_1; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_5 вказану квартиру на користь ОСОБА_4

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 квітня 2011 року він за допомогою свого знайомого ОСОБА_6 придбав квартиру АДРЕСА_1, яку здавав в оренду.

Знаючи про те, що ОСОБА_4 перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері та позбавлений можливості належним чином захистити свої права, ОСОБА_9 незаконно отримав від нього довіреність від 23 листопада 2012 року на право розпорядження вказаною квартирою, обманним шляхом заволодів правовстановлюючими документами на неї та продав цю квартиру ОСОБА_5 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 13 грудня 2012 року.

У нього не було волевиявлення на продаж квартири, яка є його єдиним житлом, а довіреність бала отримана в той час, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у зв'язку з психічною хворобою.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року, позов задоволено. Визнано недійсною довіреність від 23 листопада 2012 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, відповідно до якої ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_6 розпоряджатись належною ОСОБА_4 квартирою АДРЕСА_1 визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 13 грудня 2012 року між ОСОБА_4, від імені якого діяв ОСОБА_6 на підставі довіреності від 23 листопада 2012 року, та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8; витребувано із незаконного володіння ОСОБА_5 вказану квартиру на користь ОСОБА_4

ОСОБА_5, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції, подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно із ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що на час нотаріального посвідчення довіреності від 23 листопада 2012 року та укладення договору купівлі-продажу квартири від 13 грудня 2012 року, ОСОБА_4 за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, що підтверджується актом судово-психіатричної експертизи № 160 від 5 серпня 2014 року.

Такі висновки судів відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги про невідповідність акта судово-психіатричної експертизи № 160 від 5 серпня 2014 року вимогам Закону України «Про судову експертизу», є необґрунтованими, оскільки зазначену експертизу проведено лікарями судово-психіатричними експертами Комунального закладу «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради», яка є державною спеціалізованою установою, що здійснює судово-експертну діяльність, пов'язану з проведенням судово-психіатричних експертиз.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів про те, що ОСОБА_4 за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними на час нотаріального посвідчення оспорюваних ним довіреності від 23 листопада 2012 року і договору купівлі-продажу від 13 грудня 2012 року, тане дають підстав для скасування ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень.

За таких обставин касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає відхиленню, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова