У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 15 червня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоМартинюка В.І., суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором із спадкоємців боржника, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Волинської області від 18 січня 2016 року, в с т а н о в и л а: У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк) звернулося до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 30 серпня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_10 укладено кредитний договір № 647/ФКВ-07, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 35 554 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,5 % річних на строк з 30 серпня 2007 року по 29 серпня 2013 року. На забезпечення зобов'язань за кредитним договором 30 серпня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_10 укладено договір застави транспортного засобу № 647/Zфкв-07, відповідно до умов якого останній передав у заставу банку автомобіль марки «Mitsubishi Outlander XL», номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_10 умов договору, станом на 10 квітня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 283 402 гривні 63 копійки, з яких: сума заборгованості за кредитом - 214 468 гривень 34 копійки; заборгованість за відсотками - 58 739 гривень 20 копійок; заборгованість за комісією - 10 195 гривень 10 копійок, яку позивач просив суд стягнути з ОСОБА_10 на свою користь та судові витрати. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2014 року залучено правонаступників померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 283 402 гривні 63 копійки у межах вартості спадкового майна ОСОБА_10 та судові витрати. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно із ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість згідно з кредитним договором від 30 серпня 2007 року № 647/ФКВ-07 у розмірі 230 010 гривень 82 копійки у межах вартості спадкового майна ОСОБА_10 - автомобіля марки «Mitsubishi Outlander XL», номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 199 500 гривень згідно з договором застави транспортного засобу від 30 серпня 2007 року № 647/ZФКВ-07. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 18 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норма матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємці боржника є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Встановивши, що позичальник належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення її зі спадкоємців боржника в межах вартості спадкового майна - транспортного засобу, визначеною у договорі застави. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що спадкове майно - транспортний засіб, який є предметом застави і за рахунок вартості якого банк просив погасити заборгованість, перебуває у розшуку, відповідачі в натурі спадкове майно не отримали, позивач не надав доказів наявності спадкового майна, за рахунок якого можливо стягнути кредитну заборгованість, а тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Проте з таким висновком апеляційного суду в повній мірі погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вимоги до рішення суду апеляційної інстанції викладені у ст. 316 ЦПК України. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Крім того, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено справедливий судовий розгляд в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право за певних обставин на дослідження нових доказів та переоцінку доказів. Однак рішення апеляційного суду не відповідає у повній мірі зазначеним вимогам. Судом встановлено, що 30 серпня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_10 укладено кредитний договір № 647/ФКВ-07, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 35 554 гривні зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,5 % річних на строк з 30 серпня 2007 року по 29 серпня 2013 року. На забезпечення зобов'язань за кредитним договором 30 серпня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_10 укладено договір застави транспортного засобу № 647/Zфкв-07, відповідно до умов якого останній передав у заставу банку автомобіль марки «Mitsubishi Outlander XL», номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2. 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, відповідно до умов якого ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком України, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а до АТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_10 умов кредитного договору, утворилась заборгованість у розмірі 283 402 гривні 63 копійки, з яких: сума заборгованості за кредитом - 214 468 гривень 34 копійки; заборгованість за відсотками - 58 739 гривень 20 копійок; заборгованість за комісією - 10 195 гривень 10 копійок, яку позивач просив стягнути станом на 10 квітня 2013 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер. Як вбачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_10 19 січня 2011 року Першою луцькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 02-14, згідно з якою спадкоємцями померлого є: дружина - ОСОБА_6, дочка - ОСОБА_7, син - ОСОБА_8, мати - ОСОБА_12 та батько - ОСОБА_13 Мати та батько відмовились від прийняття спадщини. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2014 року залучено правонаступників ОСОБА_10 - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у ч. ч. 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України. Так, згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року (справа № 6-33цс15). Дійшовши висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що транспортний засіб, який є предметом застави і спадковим майном, перебуває у розшуку, відповідачі в натурі спадкове майно не отримали, позивач не надав доказів наявності спадкового майна, за рахунок якого можливо стягнути кредитну заборгованість, апеляційний суд при цьому не перевірив обсяг та вартість спадкового майна, отриманого спадкоємцями у спадщину, в якій частці кожен з них прийняв спадщину та якими доказами це підтверджується. Апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що спадкоємці повинні відповідати в межах вартості заставного транспортного засобу. Крім того, апеляційний суд не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи відомостям про те, що транспортний засіб марки «Mitsubishi Outlander XL», номер кузова НОМЕР_1, від ОСОБА_10 не відчужувався (а. с. 19, т. 2) та не з'ясував правовий статус вказаної особи (боржник чи спадкоємець). Разом з тим, рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (п. 5 ст. 1219, ст. 1282 ЦК України). Так, спадкоємець зобов'язаний виплачувати взятий померлим кредит, а банк повинен скасувати всі відсотки і нараховані штрафи за прострочення оплати кредиту. З моменту смерті боржника до моменту вступу його спадкоємця в права спадщини спадкоємець не має зобов'язань за цим кредитом, а отже, зобов'язаний платити тільки платежі, встановлені на день смерті боржника. У день смерті спадкодавця відбувається тільки відкриття спадщини і протягом встановлених строків для прийняття спадщини спадкоємці можуть подавати заяви про прийняття спадщини. Після спливу строків для прийняття спадщини вони вступають в права спадкування, і тільки після цього у них виникає зобов'язання платити за боргами спадкодавця. З моменту смерті боржника-спадкодавця до моменту вступу спадкоємця в права на спадщину спадкоємці фактично не мають зобов'язань за цим боргом, а отже, зобов'язані погасити тільки платежі, зафіксовані на день смерті спадкодавця. Суд першої інстанції викладеного не врахував та належним чином не перевірив, станом на який час підлягала нарахуванню заборгованість (з огляду на те, що ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а заборгованість згідно з розрахунком нарахована станом на 10 квітня 2013 року (т. 1, а. с. 15)), чи було припинено нарахування банком відсотків на момент смерті боржника, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову. Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. За таких обставин рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 18 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. ГоловуючийВ.І. Мартинюк Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік