Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №331/973/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Смолка І.О.
Провадження №22-ц/778/3537/16 Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

секретаря Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із вказаним позовом, який згодом уточнило та обґрунтовувало тим, що 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», (далі - ПАТ «Сведбанк») та товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») було укладено Договір факторингу.

Також 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи) було укладено Договір факторингу.

Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 06.10.2008 року №0703/1008/45-184, згідно якого позичальником є ОСОБА_3.

06.10.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 уклали кредитний договір №0703/1008/45-184, з подальшим внесенням змін та доповнень.

Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, банк зобов'язався надати ОСОБА_3 кредит у сумі 80 000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 80 000 доларів США.

В свою чергу, відповідач, неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 09.03.2016 року має прострочену заборгованість:

по відсотках - 42 972,21 дол. США., що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 1 138 640,23 грн.,

пеня - 148 713,08 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 3 605 997,87 грн.

Проте, посилаючись на вимоги ст.ст. 258, 266 ЦК України, позивач зазначає розмір пені - 1 865 946,71 грн..

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 06.10.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_4 уклали договір поруки № 0703/1008/45-184-Р-1.

Також, 06.10.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_5 уклали договір поруки № 0703/1008/45-184-Р-2.

І, також, в забезпечення виконання зобов'язань позичальника, 06.10.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_6 уклали договір поруки №0703/1008/45-184-Р-3.

Відповідно до умов договорів поруки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 як поручителі поручаються за виконання ОСОБА_3 обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 612 433,07 грн., з яких заборгованість по відсотках - 1 138 640,23 грн. пеня - 3 605 997,87 грн. та судовий збір у сумі 3 654 грн..

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у сумі 3 004 586,94 грн., а саме:

по відсотках - 1 138 640,23 грн.;

пеня - 1 865 946,71 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судовий збір у сумі 3 654 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) (т.2 а.с.73,75-77).

Від ТОВ «Кредитні ініціативи» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника товариства, просять суд в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 відмовити (а.с.86).

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, причини неявки не повідомили, будь-яких клопотань від них не надходило.

Відповідачі приймають участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції через свого представника - ОСОБА_7.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності представника ТОВ «Кредитні ініціативи».

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника відповідачів - ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду оскаржується в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором та судового збору, отже в цій частині переглядається колегією суддів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що 06.10.2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №0703/1008/45-184, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у сумі 80 000 доларів США та зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2011 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Сведбанк» суму боргу за кредитним договором станом на 27.09.2011 року у сумі 747 252 грн. 46 коп., пеню у розмірі 73 173 грн.49 коп. (т. 1 а.с.124-125).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу (т. 1 а.с.30-43).

Також 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» ТОВ «Кредитні ініціативи було укладено Договір факторингу (т. 1 а.с.44-54).

Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 06.10.2008 року №0703/1008/45-184, згідно якого позичальником є ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним (Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15).

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Апелянт не навів переконливих доказів, чому факт неповідомлення боржника як попереднім так і новим кредитором про необхідність сплати заборгованості за рішенням суду, є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язання.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог первісного кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України до остаточного виконання вказаного судового рішення. (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 та №6-1252цс16 від 21 вересня 2016 року).

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача заборгованості з відсотків у сумі 1 138 640 грн. 23 коп. і пені у сумі 1 865 946 грн. 71 коп., нарахованих після ухвалення судового рішення станом на 09.03.2016 року, яка підтверджена належними розрахунками позивача, які не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами (т. 1 а.с.204-205).

Доводи відповідача щодо неналежного нарахування позивачем пені не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, оскільки відповідно до наданого позивачем розрахунку пені, остання обчислена у національній валюті України - гривні згідно чинного законодавства та умов кредитного договору ( п.8.1. договору) та в межах річного строку (т. 2 а.с.82).

Посилання апелянта на наявність на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду позову до нього про звернення стягнення на предмет іпотеки не свідчить про неправомірність висновків суду, які відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 6-73цс13 від 4 вересня 2013 року.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57,58,59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст.309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Вирішуючи спір, судова колегія вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм діючого законодавства, а так як ці доводи відтворюють доводи заперечень відповідача проти позовних вимог, які були предметом дослідження судом першої інстанції.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

Г.С. Подліянова