Справа № 750/8862/15-ц
Провадження № 2/750/3009/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючої судді Карапута Л.В.,

секретаря Руденок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність,

встановив:

31.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме просить в рахунок погашення заборгованості в сумі 649940,6 гри., з яких: тіло кредиту - 601464,39 грн.; відсотки 48476,21 грн. за кредитним договором № 0 від 30.11.2006 року звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_1. а саме: - нежиле приміщення загальною площею 88,2 кв. м., що є власністю Іпотекодавця та знаходиться за адресою: місто Чернігів, вулиця Шевченка, буд. 106 та визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на нежиле приміщення загальною площею 88,2 кв. м., що є власністю Іпотекодавця та знаходиться за адресою: місто Чернігів, вулиця Шевченка, буд. 106.

Представник позивача в судове засідання не зявився, в ході розгляду справи подавав до суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутність, позов підтримує.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника та відмовити в задоволенні заяви.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України справа розглядається за відсутності сторін, без здійснення технічної фіксації.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

30.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, згідно з умовами; якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 83500,00 доларів США з розрахунку 12.3% річних на строк з 30.11.2006 по 29.11.2017 року.

В частині надання кредитних коштів АТ «УкрСиббанк» свої зобов'язання виконав в повному обсязі.

08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором. АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Таким чином, керуючись Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, AT «Дельта банк» набуло статус нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків нового Кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу вказаних норм 08.11.2011 року AT «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами, у тому числі, за кредитним договором № 0 Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», що підтверджується Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.11.2011 року.

Отже, відповідно до вищевказаного Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами AT «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором про надання кредиту № 0 від 30.11.2006 року іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки № 30006Z210 від 30.11.2006 року передав в іпотеку нерухоме майно:

нежиле приміщення загальною площею 88,2 кв. м що є власністю Іпотекодавця та знаходиться за адресою: місто Чернігів, вулиця Шевченка, буд. 106.

Предмет іпотеки є власнісню Іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 28.07.2005 року за реєстровим № 1085, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 739246, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 1285270 від 28.07.2005 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації 28.08.2005 року, номер запису б в книзі 6 і немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких Іпотекодавець отримав право власності на Предмет іпотеки. Право власності Іпотекодавця на предмет іпотеки зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 6349372, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8143303, виданим Комунальним підприємством Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації 25.08.2005 року.

На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УКРСИББАНК».

08 грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», останнім передано Публічному акціонерному товариству «Дельта банк», (що підтверджується Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ст. 514 ЦК України та вказаного Договору до ПАТ «Дельта банк» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

В момент передачі нежилого приміщення в іпотеку за згодою сторін предмет іпотеки був оцінений в 565103 грн. 00 коп.

Пунктом 4.1. іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки у: - випадках, зазначених в п.п.2.11. 2.1.2 цього договору іпотеки, або; - у разі смерті фізичної особи Іпотекодавця, або; - у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим Договором, або; - в інших випадках відповідно до діючого законодавства.

Згідно п.4.2 звернення стягнення здійснюється на підставі: - або рішення суду; - або виконавчого напису нотаріуса; - або застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя; - або за договором між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Пунктом 4.3 договору визначено, що у випадках зазначених в п.п. 2.1.1-2.1.2 цього договору іпотеки Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно до ст.. 35 Закону України «Про іпотеку».

Згідно п.4.4 договору, у разі невиконання Іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомленні, про яке йдеться в п.4.3 Іпотекодержатель здійснює звернення стягнення.

Відповідно до умов п.4.5 договору звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до Закону України «Про іпотеку».

Станом на 28 липня 2015 року заборгованість по кредитному договору складає :

1) заборгованість по тілу кредиту 601464 грн. 39 коп.

2) заборгованість по відсоткам 48476 грн. 21 коп.

Згідно п. 4.6 договору, звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог Іпотекодержателя, здійснюється відповідно до розділу 5 договору Іпотеки та відповідно до розділу 5 Закону України «Про іпотеку».

Згідно п.5.1 договору Іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на Предмет іпотеки:

- передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»;

- право Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п.5.2 договору, у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення позовних вимог Іпотекодержателя.

В повідомленні про яке йдеться в п.5.2 Іпотекодержатель зазначає який із способів задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачені ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується Іпотекодержателем для задоволення своїх вимог.

Пункт 5.4 договору визначає, що у разі застосування передачі предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя як способу задоволення вимог Іпотекоджателя (абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Згідно п.5.5 договору, у разі застосування права Іпотекодерждателя від свого імені продати Предмет іпотеки як способу задоволення вимог Іпотекодержателя ( абз. 3 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»), Іпотекодержатель реалізує норми ст.. 38 Закону України «Про іпотеку» і повідомлення, про яке йдеться в п.5.2., вважається повідомлення Іпотекодавцю про намір укласти договір купівлі-продажу Предмету іпотеки.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі вимог до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленомустаттею 37 цього Закону.

Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 38, 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.04.2012 року, у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

З урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36,частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суд має виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Як вбачається зі справи, позивач не реалізував передбаченого договором способу позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання.

З огляду на викладене, суд не знаходить законних підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк». Товариство на позбавлено права звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208 209, 292, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.В. Карапута