Справа № 569/9963/16-ц
21 листопада 2016 року
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Першко О.О.,
з секретарем Корнійчук В.М.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі - відповідач) в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 160 000 доларів США в гривневому еквіваленті, згідно офіційного курсу станом на дату винесення рішення суду. Позовну заяву мотивує тим, що 01 лютого 2016 року він за договором позики передав відповідачу грошові кошти в сумі 160 000 доларів США, які відповідач зобовязався повернути до 01 серпня 2016 року. На підтвердження фактичного одержання відповідачем вказаної суми ним надано розписку. Однак, в зазначений термін і до даного часу відповідач свого зобовязання не виконав, кошти не повернув.
В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлений позов з підстав наведених в позовній заяві та просив його задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився жодного разу, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань. Згідно повідомлення адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Рівненській області (а.с.8) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Надіслані на адресу відповідача, зазначену в позові та повідомленні судові повістки та копії документів повернулися до суду з позначкою на конверті «за закінченням терміну зберігання». У відповідності до абзацу 3 ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.224 ЦПК України в заочному порядку за згодою позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів.
Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні згідно розписки від 01 лютого 2016 року ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 160 000 доларів США і зобов'язався повернути їх до 01 серпня 2016 року.
Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. ст. 1046, 1047 ЦК України).
Вирішуючи справу суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог надав відповідний оригінал розписки, складений відповідачем про те, що він отримав в борг грошові кошти та зобов'язався їх повернути у визначений строк.
Оскільки відповідач на час написання розписки мав в користуванні грошові кошти, належні позивачу, та сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час і визначили строк повернення грошей про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови.
Зазначене узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року та 02 липня 2014 року у справах № 6-63цс13 та №6-79цс14.
Таким чином, відповідач взяв на себе зобов'язання повернути кошти, які мають виконуватись належним чином у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
На час пред'явлення позову борговий документ - розписка знаходилася у позивача. Оригінал цієї розписки приєднано судом до матеріалів справи. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов'язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу.
З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню отримані ним за договором кошти.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.
В позовній заяві позивач просить стягнути суму боргу в розмірі 160 000 доларів США в гривневому еквіваленті, згідно офіційного курсу станом на дату винесення рішення суду, що не суперечить вищенаведеним вимогам законодавства. Станом на 21 листопада 2016 року Нацбанк встановив такий курс валют - 2589,5267 грн. за $100. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг в розмірі 4 143 242 грн. 72 коп., що є еквівалентом 160 000 доларів США (160 000 х 25,895267).
За умовами ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, відповідно до п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути 6 890 грн. 00 коп. судового збору в дохід держави.
Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 533, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 196, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позикизадовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 4 143 242 (чотири мільйони сто сорок три тисячі двісті сорок дві) гривні 72 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати у розмірі 6 890 (шість тисяч вісімсот дев'яносто) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Рівненського міського суду Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку в десятиденний строк з дня винесення судом відповідної ухвали.
Особи, які брали участь у справі, можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Повний текст рішення суду виготовлено 22 листопада 2016 року.
Суддя О.О. Першко