Справа № 140/1891/16-ц Провадження № 22-ц/772/3581/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 50Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Вавшка В.С., Іващука В.А.

при секретарі Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2016 року у цій справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона з відповідачем перебували у шлюбі, від якого у них 6 вересня 1997 року народилась дочка ОСОБА_4. Дочка сторін у справі на даний час навчається на денній форма навчання, на контрактній основі, у Вищій школі економіки та інновації в м. Люблін, Польща. Батько дитини матеріальну допомогу не надає, а позивач, враховуючи її матеріальне становище, не може самостійно забезпечити доньку усім необхідним, зокрема, оплатити їй проїзд до місця навчання, проживання там, харчування, одяг, придбати підручники тощо.

Пославшись на вказані обставини, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти у твердій грошовій сумі на утримання повнолітньої дитини у розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення дитиною 23-х років, за умови її навчання.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2016 року позов задоволено частково, зокрема, вирішено стягнути з відповідача на користь позивача аліменти, на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у твердій грошові сумі у розмірі 1 000 грн., щомісячно, починаючи із 30 серпня 2016 року, на час навчання дитини, але не довше як до досягнення нею 23-річного віку. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідач, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково, визначивши розмір стягуваних аліментів у розмірі 500 грн.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжуються навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріально допомогу.

Як розяснено Пленумом Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про народження серії І-АМ № 324377 (а.с. 9) сторони у справі є батьками ОСОБА_4, яка народилась 6 серпня 1997 року.

ОСОБА_4 навчається на денній форма навчання, на контрактній основі, у Вищій школі економіки та інновації в м. Люблін, Польща. Ця обставини сторонами визнана, тому, з огляду на положення ч. 1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає.

Згідно довідки про склад сімї № 1055 від 31 березня 2016 року ОСОБА_4 зареєстрована за однією адресою з позивачем (а.с. 13).

Згідно довідок начальника Брацлав ТМПК № 22 від 16 вересня 2016 року та № 25 від 17 жовтня 2016 року відповідач працює в Брацлавській територіальній місцевій пожежній команді з 9 червня 2011 року по даний час на посаді пожежного, але не отримав заробітну плату за період із січня 2016 року по вересень 2016 року у звязку з недостатнім фінансуванням (а.с. 50, 55).

Зі змісту довідок про доходи (а.с. 51, 52, 56) вбачається, що дохід відповідача за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року становить 25 835 грн. 18 коп., з 1 січня 2016 року по 31 серпня 2016 року 18 794 грн. 05 коп., з січня 2016 року по вересень 2016 року 21 419 грн. 70 коп.

На утриманні відповідача перебуває його дочка від другого шлюбу ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 48).

Встановивши вказані обставини, суд, керуючись ст. ст. 182, 184, 199-201 СК України, врахувавши факти, що мають бути встановлені судом при розгляді такої категорії справ, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, визначивши аліменти у розмірі 1 000 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, які зводяться до посилань на те, що суд не врахував розмір його заробітної плати і відсутність інших видів заробітку, що у відповідача на утриманні є інша дитина, оскільки зі змісту самого рішення вбачається, що дані обставин судом було враховано та надано їм оцінку, тому саме з цих підстав суд і дійшов висновку про часткове задоволення позову й не визначив розмір аліментів у розмірі, про який заявляла позивач.

Посилання апелянта як на підставу відсутності можливості платити аліменти у розмірі 1 000 грн. на те, що він не отримує заробітну плату за своїм місцем роботи за період із січня 2016 року по вересень 2016 року у звязку з недостатнім фінансуванням, не можна взяти до уваги, оскільки відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом про захист своїх порушених трудових прав щодо оплати праці.

Твердження апелянта про те, що він має постійне місце роботи, а тому аліменти могли бути призначені судом у частці від його заробітку, з огляду на предявлені позивачкою вимоги жодним чином не спростовує зроблені судом висновки та не суперечить положенням ст. 184 СК України щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій формі. Чинним сімейним законодавством не заборонено стягнення аліментів у твердій грошовій сумі навіть за наявності у відповідача постійного місця роботи. Крім того апелянт не позбавлений можливості за наявності підстав, передбачених ст. 192 СК України, предявити позов про зміну розміру аліментів, зокрема шляхом зміни способу їх присудження(зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така правова позиція висловлена у постанові ВСУ від 5 лютого 2014 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України носить обовязків характер.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість рішення суду, тому відповідно до положень ст. 308 ЦПК України вказану апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : В.С. Вавшко

ОСОБА_6