У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз-1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних та пені,

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ТОВ «Зараз-1» звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 26 травня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу відповідачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. З 01 липня 2015 року зазначений будинок був переданий на обслуговування від TOB «Зараз» до TOB «Зараз-1» на підставі акта приймання-передачі житлового будинку № 17.

ТОВ «Зараз-1» направило для підписання ОСОБА_2 два екземпляри договорів про управління будинком, надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, однак останній від їх підписання відмовився. Позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг в с. Чайки, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 05 вересня 2014 року № 240.

Відповідач своєчасно не вносить плату за надані комунальні послуги у зв'язку з чим за період з 01 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 3 263,37 грн. Згідно розрахунку заборгованості відповідачу також нараховано 3 % річних у розмірі 49,35 грн, індекс інфляції - 3 323,81 грн та пеня - 831,85 грн.

Виходячи з наведеного, позивач просив стягнути з відповідача борг за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 4 205,01 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року, позов ТОВ «Зараз-1» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Зараз-1» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в сумі 4 205,01 грн за період з 01 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року, що складається із: суми боргу з урахуванням індексу інфляції - 3 323,81 грн; 3 % річних - 49,35 грн; пені - 831,85 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Зараз-1» відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно із ст. 162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, обов'язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом покладається на власника та наймача (орендаря) квартири, житлового приміщення у гуртожитку.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, а саме те, що станом на грудень 2015 року відповідач був обізнаний про те, що надання та виконання житлово-комунальних послуг здійснюється ТОВ «Зараз-1», а не ТОВ «Зараз», який вже не надавав такі послуги, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз-1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних та пені.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов