У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року та касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2015 року, рішення апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з кожного з відповідачів на його користь по 12 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що позивачу на праві власності належить приміщення за адресою: АДРЕСА_1, яке він передав у безоплатне користування відповідачу ОСОБА_6 на підставі договору безоплатного користування приміщенням, укладеного 6 жовтня 2000 року. Разом з тим, ОСОБА_6 без його згоди уклала з відповідачем ОСОБА_7 договір про співпрацю, відповідно до умов якого ОСОБА_6 надає, а ОСОБА_7 приймає у спільне користування приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 червня 2014 року, зміненим рішенням апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року, застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину - вищевказаного договору про співпрацю та виселено ОСОБА_7 із незаконно зайнятого ним приміщення.

Позивач посилається на те, що такими діями відповідачів йому завдано моральні страждання, оскільки останній змушений був вжити заходів, направлених на захист свого права власності. Крім цього, від незаконних дій відповідачів, позивач потерпів ще й фізично, страждав від болю та незручностей, викликаних переломом руки, струсом мозку, забоями та іншими тілесними ушкодженнями, завданими ОСОБА_7 при фізичному перешкоджанні позивачу в користуванні вказаним приміщенням. Наведене порушило звичайний уклад життя позивача. Крім цього, погіршились стосунки позивача з суміжними орендарями, оскільки він зобов'язаний забезпечити їм належні умови, однак внаслідок умисного відключення ОСОБА_6 електроенергії, води та опалення, позивач змушений був майже місяць возити воду з дому, що відняло багато часу, сил та тримало у нервовій напрузі, а також змусило позивача витрачати час та кошти на переобладнання електропостачання та водопостачання і влаштування індивідуального електричного опалення для сусіднього орендаря.

Суму моральної шкоди як наслідок вчинення відповідачами нікчемної угоди і наслідки цієї угоди позивач оцінює у 24000 грн і вважає, що відповідачі як особи, які однаково свідомо порушували права позивача, повинні нести цю відповідальність в рівних частках.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року рішення районного суду в частині відмови у стягненні моральної шкоди з ОСОБА_7 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 5000 грн моральної шкоди. В решті рішення суду залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Позивач ОСОБА_5, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_7 не погоджуючись з даними рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги слід відхилити, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у відповідності до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не доведено, що моральна шкода завдана йому саме з вини відповідачів внаслідок укладення відповідачами нікчемного договору про співпрацю. Наявна у матеріалах справи копія акта судово-медичного дослідження (обстеження) №434/12 свідчить лише про отримання ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, однак не підтверджує, що такі спричинені діями будь-кого з відповідачів. Позивачем не подано суду достатніх та належних доказів на підтвердження завдання йому з вини відповідачів моральної шкоди.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині відмови у стягненні моральної шкоди з ОСОБА_7 з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення цих вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що в даному випадку має місце вина відповідача ОСОБА_7, який на першу вимогу не звільнив приміщення, має місце шкода внаслідок таких дій, протиправна поведінка та причинний зв`язок, що є складовою для відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання стягнення моральної шкоди апеляційний суд вважав, що розмір позовних вимог є необґрунтованим і такі підлягають задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь позивача у розмірі 5000 грн.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1.

6 жовтня 2000 року між ним та ОСОБА_6 укладено договір безоплатного користування вказаним приміщенням для здійснення нею професійної діяльності.

28 жовтня 2009 року між приватними нотаріусами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір про співпрацю, за яким ОСОБА_6 без згоди позивача як наймодавця, надала у користування ОСОБА_7 вищевказані приміщення для здійснення нотаріальної діяльності.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що договір про співпрацю від 28 жовтня 2009 року, укладений між приватними нотаріусами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 порушує його право розпорядження власністю, у зв»язку з чим, відповідно до ст. 228 ЦК України є нікчемним.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 червня 2014 року застосовано наслідки недійсності нікчемної угоди - договору про співпрацю від 28 жовтня 2009 року, укладеного між приватними нотаріусами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і усунуто перешкоди у здійсненні права власності майном, шляхом звільнення ОСОБА_7 приміщень: 3-1, 3-2 кв.3, 5-1, 5-2 кв.5 і частини приміщення 5-4 по АДРЕСА_1 згідно технічного паспорту від 19 червня 1995 року

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року вказане рішення місцевого суду скасовано в частині застосування наслідків недійсності нікчемної угоди - договору про співпрацю від 28 жовтня 2009 року та усунення перешкод у здійсненні права власності майном шляхом звільнення ОСОБА_7 приміщень: 3-1, 3-2 кв.3, 5-1, 5-2 кв.5, з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції, тобто в частині звільнення ОСОБА_7 приміщення 5-5 АДРЕСА_1 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилено. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 червня 2014 року в частині, залишеній без змін рішенням апеляційного суду та рішення апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року залишено без змін.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Із змісту наведених норм вбачається, що однією з підстав задоволення вимог про відшкодування моральної є встановлення причинно-наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) та шкідливими наслідками, які настали.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Вирішуючи даний спір, апеляційний суд належним чином визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами та, встановивши наявність вини відповідача ОСОБА_7, який на першу вимогу не звільнив належне позивачу приміщення, факт завдання останньому шкоди внаслідок таких дій, правильно виходив з наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди у зв'язку з доведеністю протиправної поведінки ОСОБА_7 та причинного зв»язку із завданням позивачу моральної шкоди.

При цьому, відсутність вини ОСОБА_7 в ході розгляду справи не довів, доводів позивача не спростував.

Встановивши вказані обставини апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок ОСОБА_7

Визначений апеляційним судом розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_7 на користь позивача відповідає вимогам розумності і справедливості.

При цьому, позивач не спростував висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності усіх складових, визначених законом для покладення на ОСОБА_6 відповідальності за завдану моральну шкоду.

Встановивши факти та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, суд апеляційної інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для встановлення неправильного застосування місцевим судом у нескасованій частиніта судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків апеляційного суд та суду першої інстанції у нескасованій частині, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень. При вирішенні даної справи апеляційним судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційні скарги слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та рішення місцевого суду у нескасованій частині без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 та касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2015 року у нескасованій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська