АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Каратаєвої Л.О.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «А-Банк») про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що відповідно до умов договору №75753-CRED від 12 липня 2007 року, який укладено між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, останній отримав кредит в розмірі 6.000 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом 24% річних, на строк до 10 липня 2009 року.

Вказували, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «А-Банк» укладено договір поруки №167.

Зазначали, що починаючи з 12 липня 2007 року ОСОБА_2 здійснював часткове виконання своїх обов'язків за спірним кредитним договором, сплативши усього 5.628 доларів США 97 центів.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору, суму кредиту у повному обсязі не повернув, внаслідок чого у нього станом на 22 квітня 2013 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 8.077 доларів США 90 центів, що еквівалентно 64.542 грн. 43 коп., яка складається з 2.575 доларів США 04 центи, що еквівалентно 20.575 грн.25 коп., - заборгованість за основною сумою кредиту; 5.088 доларів США 40 центів, що еквівалентно 40.653 грн.12 коп., - заборгованості по процентам за користування кредитом; 31 долар 29 центів, що еквівалентно 250 грн., - штраф (фіксована частина); 383 долари 17 центів, що еквівалентно 3.061 грн.52 коп., - штраф (процентна складова), яку просили стягнути солідарно з відповідачів ПАТ «А-Банк» у розмірі 10.000 грн., а залишок заборгованості у розмірі 6.826 доларів США 34 центи, що еквівалентно 54.542 грн.43 коп., стягнути з відповідача ОСОБА_2

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 відмовлено, провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» закрито.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції відбувався в режимі відео конференції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2)чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3)які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4)яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду в частині позовних вимог ПАТ КБ «Приват-Банк» до відповідача ОСОБА_2 не відповідає.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 12 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №75753-CRED, згідно якого банк надав останньому, на умовах визначених в договорі, кредит в розмірі 6.000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 10 липня 2009 року.

Строк позовної давності сторонами визначено п'ять років (т.1 а.с.8-9)

Додатком №1 до кредитного договору №75753-CRED від 12 липня 2007 року сторонами було узгоджено графік погашення кредиту та відсотків (т.1 а.с.10).

12 липня 2007 року сторонами було укладено договір №75753-CARD про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки «Мікрокредит» (т.1 а.с.11).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст.546 ЦК України).

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором між банком та відповідачем ПАТ «А-Банк» було укладено договір поруки №167 від 20 жовтня 2010 року.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 22 квітня 2013 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 8.077 доларів США 90 центів, що еквівалентно 64.542 грн.43 коп., яка складається з 2.575 доларів США 04 центи, що еквівалентно 20. 575 грн. 25 коп., - заборгованість за основною сумою кредиту; 5.088 доларів США 40 центів, що еквівалентно 40.653 грн.12 коп., - заборгованість по процентам за користування кредитом; 31 долар 29 центів, що еквівалентно 250 грн., - штраф (фіксована частина); 383 долари 17 центів, що еквівалентно 3.061 грн.52 коп., - штраф (процентна складова)

Залишаючи позовні вимоги банку до ОСОБА_2 без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів видачі кредиту, вимоги спростовуються матеріалами справи та є необґрунтованими, а відповідач ОСОБА_2 наполягає на тому, що кредитний договір не підписував.

Однак, погодитися з такими висновками суду в частині позовних вимог банку до ОСОБА_2 неможливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що у відповідності до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в частині позовних вимог банку до ОСОБА_2 та ухвалення нового рішення в цій частині.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст.ст.610,612 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Згідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов'язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.10 ЦПК України.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положення ст.11 ЦК України визначають, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Нормами ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27,46 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Предметом доказування у даному спорі є факт укладання кредитного договору та як наслідок утворення заборгованості за ним.

Під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

За способом утворення докази поділяються на первинні (відомості про факти одержують із першоджерела - з оригіналу документа, від свідка-очевидця і т.п.) і похідні (відомості про факти одержують із джерела, що відтворює інший доказ, - з копії документа).

За відношенням до шуканого факту докази поділяються на прямі (прямо вказують на наявність або відсутність шуканого факту) і непрямі (дозволяють зробити припускаємий висновок про шуканий факт)

Звертаючись до суду з даними вимогами позивачем було надано копію кредитного договору №75753-CRED від 12 липня 2007 року, який укладено між банком та ОСОБА_2 (т.1 а.с.8-11).

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Колегією суддів ухвалою від 29 липня 2016 року було витребувано від позивача деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором №75753-CRED від 12 липня 2007 року, довідку про рух коштів за картковим рахунком №754862.

Для огляду в судовому засіданні витребувано кредитну справу №75753-CRED від 12 липня 2007 року (т.2 а.с.9-10).

Ухвала суду про надання доказів банком була виконана.

З деталізованого розрахунку вбачається, що відповідач ОСОБА_2 12 липня 2007 року отримав кредитні кошти у загальному розмірі 6.000 доларів США, оплати здійснював нерегулярно та у меншому, від визначеного кредитним договором, розміру, сплативши загалом 5.628 доларів США 97 центів, з яких 3.424 долари США 96 центів на погашення тіла кредиту, 2.204 долари США 01 цент на погашення відсотків (т.1 а.с.4,102-168, т.2 а.с.36-53,61-63).

Колегія суддів приходить до висновку, що позивач частково довів належними та допустимим доказами свої позовні вимоги в частині заборгованості за кредитним договором №75753-CRED від 12 липня 2007 року станом на 22 квітня 2013 року у загальному розмірі 7.663 долари США 44 центи, що еквівалентно 61.227 грн.37 коп., та складається з заборгованості за кредитом у розмірі 2.575 доларів США 04 центи, що еквівалентно 20.574 грн. 25 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5.088 доларів США 40 центів, що еквівалентно 40.653 грн.12 коп.

Позовні вимоги в частині заборгованості у розмірі 31 долар 29 центів, що еквівалентно 250 грн., - штрафу (фіксована частина); 383 долари 17 центів, що еквівалентно 3.061 грн.52 коп., - штрафу (процентна складова) позивач не довів, оскільки спірним кредитним договором стягнення саме штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова) сторонами передбачено не було.

Колегія суддів наголошує на тому, що спірний кредитний договір було укладено за волевиявленням ОСОБА_2 про що свідчить його підпис на кожній сторінці спірного кредитного договору, оскільки це не було спростовано відповідачем.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 заявляв, що не підписував ніяких договорів з ПАТ КБ «Приват-Банк», проте в силу вимог ст.60 ЦПК України саме на ОСОБА_2 покладено обов'язок доведення того факту, що він не підписував кредитний договір, за невиконання умов якого до нього пред'явлено позов.

ОСОБА_2 в судовому порядку не оспорює вказаного договору та не порушує питання про визнання його недійсним з тих підстав, що він його не підписував.

В той час коли стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 червня 2015 року у справі №6-449цс15, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідач ОСОБА_2 не заявляв ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції клопотання про проведення по справі судової почеркознавчої експертизи, на підставі висновків якої можливо було б з'ясувати обставини щодо належності підпису у спірному кредитному договорі не відповідачу ОСОБА_3, а тому посилання останнього, що в договорі не його підпис, не можуть бути беззаперечними доказами вчинення підпису у договорі іншою особою.

Хоча його права та обов'язки роз'яснювалися багаторазово, оскільки справа слухалася протягом тривалого часу.

Клопотання ОСОБА_2 про витребування від відповідача ПАТ «А-Банк» доказів, колегія суддів відхиляє, оскільки провадження по справі в частині вимог до ПАТ «А-Банк» закрите та колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про часткове скасування рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2016 року в частині позовних вимог до ОСОБА_2, з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1.355 грн. 42 коп.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2016 року в частині відмови в позові публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати і в цій частині ухвалити нове рішенням, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №75753-CRED від 12 липня 2007 року станом на 22 квітня 2013 року у загальному розмірі 7.663 долари США 44 центи, що еквівалентно 61.227 грн.37 коп., та складається з заборгованості за кредитом у розмірі 2.575 доларів США 04 центи, що еквівалентно 20.574 грн.25 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5.088 доларів США 40 центів, що еквівалентно 40.653 грн.12 коп.

В іншій частині позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 1.355 грн.42 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Каратаєва Л.О.