У х в а л а

03 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., вивчивши касаційну скаргу фермерського господарства «ОСОБА_2» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року у справі за позовом фермерського господарства «ОСОБА_2» до Міністерства юстиції України, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року фермерське господарство «ОСОБА_2» (далі - ФГ «ОСОБА_2») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначав, що моральна шкода була спричинена представнику ФГ «ОСОБА_2» - ОСОБА_2, яка полягає у його моральних стражданнях, приниженні честі, гідності, ділової репутації, порушенням нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активної підприємницької діяльності для забезпечення діяльності фермерського господарства, неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, так як всі родичі та знайомі глузують з нього.

Просив стягнути моральну шкоду з Міністерства Юстиції України та Держави України в особі Державної казначейської служби України в розмірі 1 000 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року, відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ФГ «ОСОБА_2» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У прохальній частині касаційної скарги ФГ «ОСОБА_2» просить поновити строк на касаційне оскарження, обґрунтовуючи пропуск процесуального строку тим, що повний текст рішення апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року отримав 20 жовтня 2016 року.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ. Одночасно з клопотанням про поновлення чи продовження строку належить вчинити ту дію або подати той документ чи доказ, стосовно якого заявлено клопотання.

Дане клопотання підлягає задоволенню, оскільки строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не зазначено кому спричинена моральна шкода, зокрема представнику фермерського господарства ОСОБА_2 чи фермерському господарству «ОСОБА_2» щодо ненадання вичерпної відповіді на звернення фермерського господарства «ОСОБА_2» відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про інформацію».

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Така позиція узгоджується з висновками Верховного суду України висловленою у постанові № 6-48цс13 від 11 вересня 2016 року, які у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову фермерському господарству «ОСОБА_2».

З висновками суду першої інстанції погодився й апеляційний суд м. Києва.

З такими висновками погоджується й суд касаційної інстанції.

Доводи, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

Поновити фермерському господарству «ОСОБА_2» строк на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фермерського господарства «ОСОБА_2» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року у справі за позовом фермерського господарства «ОСОБА_2» до Міністерства юстиції України, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович