Судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ЛеванчукаА.О.
16 листопада 2016 року м. Київ
щодо вирішення цивільної справи за позовом прокурора Макарівського району Київської області в інтересах держави в особі Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - управління Державного земельного агентства у Макарівському районі Київської області, про визнання недійсними державних актів на землю та договорів купівлі-продажу, за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2016 року,
За наслідками розгляду вищезазначеної справи, колегією суддів постановлено ухвалу, якою відхилено касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області та залишено без змін рішення апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2016 року.
Колегія суддів погодилася із висновками суду апеляційної інстанції щодо відмови в задоволенні позову прокурора Макарівського району Київської області в інтересах держави в особі Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області з огляду на те, що право прокурора на пред'явлення позову виникло у вересні 2001 року, коли Копилівській сільській раді, в інтересах якої заявлено позов, стало відомо про відчуження спірних земельних ділянок, отже строк позовної давності за цими вимогами сплинув у вересні 2004 року, тоді як даний позов пред'явлено до суду у лютому 2014 року.
З таким висновком не погоджуюсь з огляду на наступне.
Статтею 45 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
У справі, яка переглядається, прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області з позовом про визнання недійсними державних актів на землю, договорів купівлі-продажу та витребування на підставі статей 387, 388 ЦК України на користь держави із чужого незаконного володіння земельних ділянок, які були відчужені за незаконними рішеннями Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області від 11 травня 2001 року № 3 та від 2 червня 2001 року № 4.
Вирішуючи спір, апеляційний суд вважав доведеним факт того, що спірні земельні ділянки були надані відповідачам згідно неіснуючих рішень від 11 травня 2001 року № 3 та 2 червня 2001 року № 4, та, що вибули вони з власності держави з порушенням вимог чинного законодавства, а тому існують всі правові підстави для визнання недійсними державних актів на право власності на землю та витребування їх з незаконного володіння відповідачів на користь держави відповідно до вимог ст. 387 ЦК України. Разом із цим суд відмовив у задоволенні цих позовних вимог з підстав пропущення строку позовної давності, про застосування якого було заявлено ОСОБА_8 та ОСОБА_4
Однак такий висновок суду про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, на мою думку, не ґрунтується на вимогах Закону та суперечить правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 2 листопада 2016 року у справі № 6-2161цс16, якою не передбачено застосування строку позовної давності у аналогічних правовідносинах.
У той же час, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову на основі повно з'ясованих обставин справи та наявних у справі належних і допустимих доказів, яким відповідно до ст. ст. 60, 212 ЦПК України надав правильну оцінку.
З огляду на це касаційна скарга першого заступника прокурора Київської області підлягала задоволенню із скасуванням рішення апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2016 року та залишенням в силі рішення Макарівського районного суду Київської області від 25 листопада 2014 року.
Суддя А.О. Леванчук