Справа № 760/5249/16-ц
Провадження № 2/760/3300/16
У Х В А Л А

07 вересня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

В складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.,

з участю секретаря - Кучерини Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться зазначена вище цивільна справа.

В судовому засіданні 07.09.2016 представник позивача звернувся до суду з заявою про забезпечення позову в якій просить накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать відповідачеві ОСОБА_3, в межах суми позову - 1`213`667, 13 грн..

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечувала проти клопотання і просила відмовити в його задоволенні.

Суд, заслухавши клопотання, думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Згідно з положеннями ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ч. 3 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд розглядаючи заяву, має з урахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, данні про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою позовним вимогам.

Пунктом п. 3 зазначеної вище Постанови Пленуму ВС України встановлено, що згідно з п. 1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача на свою користь боргу в сумі 1`213`667, 13 грн..

Разом з цим, звертаючись до суду з клопотанням про забезпечення позову заявником у відповідній заяві не зазначено на яке конкретно майно позивач просить накласти арешт. Вказана обставина позбавляє суд можливості переконатися, що постановленням ухвали про забезпечення позову не будуть порушені права інших осіб, які не є учасниками судового провадження, оскільки вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких

можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних

заходів.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що клопотання представника позивача про забезпечення позову, без зазначення конкретного майна на яке просить накласти арешт заявник, задоволенню не підлягає. До того ж, суду не надано доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя