АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2-2435/11 Головуючий суддя І інстанції Шестак О.І.
Провадження № 22-ц/790/7547/16 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Заява про забезпечення позову, доказів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Коваленко І.П.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 травня 2011 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Дзержинському районі м. Харкова», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2010 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Дзержинському районі м. Харкова», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

ПАТ КБ «Приватбанк» подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту у межах суми заборгованості за кредитом в розмірі 15725,31 грн. на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 та заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію ,перереєстрацію, здійснювати його відчуження та обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до закінчення провадження у справі.

Вважають, що неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідач на протязі тривалого часу не виконує взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого виникла заборгованість.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 травня 2011 року заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено:

накладено арешт у межах суми позовних вимог в розмірі 15725,31 грн. на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 заборонивши будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження;

обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зазначає, що судом застосовано засіб забезпечення позову, який не передбачений ЦПК України, а саме обмеження у праві виїзду, оскільки питання про обмеження у праві виїзду за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377 -1 ЦПК та за поданням державного виконавця у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що він ухилявся від виконання законних та обґрунтованих вимог позивача.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з тих обставин, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити, або зробити неможливим виконання рішення.

Повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» ( у редакції на час виникнення спірний правовідносин) передбачено можливість обмеження виїзду з України громадян, щодо яких подано цивільний позов до суду, до закінчення провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК. Серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151 - 153 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, судом першої інстанції помилково застосовано зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості.

Отже, ухвала суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом обмеження виїзду за межі України.

Що стосується ухвали суду в частині накладення арешту у межах суми позовних вимог в розмірі 15725,31 грн. на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, то колегія виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 151 ч. 3; 152 ч.1 п.1, 3 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Оскільки між сторонами існував спір стосовно стягнення грошових коштів, а саме стягнення заборгованості за кредитним договором, то судом обґрунтовано вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно боржника в межах суми позовних вимог.

Підстав для скасування ухвали суду в цій частині не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.2, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 травня 2011 року у частині обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - скасувати.

Постановити в цій частині нову ухвалу.

В задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову шляхом обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - відмовити.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: