Справа № 603/677/16-ц
Провадження №2/603/308/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

за участі секретаря судового засідання Пшеничняк В.Й.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області

про визнання права на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) у господарстві спілка селян «Світанок» згідно зареєстрованого Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 за №1169.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік - ОСОБА_2. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай), яка перебуває в господарстві спілка селян «Світанок», згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 за №1169.

Позивач вважає, що саме вона повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за законом першої черги, та вступила у фактичне управління спадковим майном.

Позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилося, що сертифікат загублено.

Позивач - ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, суду подала заяву про слухання справи у її відсутності.

Відповідач - представник Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не з'явився, суду подав відзив на позов де просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника, проти позову не заперечують.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 65 років в с.Садове Монастириського району Тернопільської області помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого 10.06.2000 року.

Згідно Інформації про грошову оцінку земельної ділянки (паю) наданої відділом Дергеокадастру у Монастириському районі Тернопільської області від 18.10.2016 року №29-1912-0.61-892/-16 встановлено, що за життя ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) в господарстві: спілці селян «Світанок» згідно Сертифікату серії НОМЕР_1 під №1169.

Родинні відносини між позивачем ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 11.11.1960 року згідно якого позивач ОСОБА_1 змінила своє дошлюбне прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1».

Спірні відносини, що виникли між сторонами пов'язані з реалізацією позивачем свого права на спадкування, а тому регулюються нормами книги «Спадкове право» Цивільного кодекс України (далі - ЦК України).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України Постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК (16.01.2003р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1963 р.), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Як вбачається з матеріалів справи на час смерті ОСОБА_2, тобто на час відкриття спадщини, був чинним ЦК Української РСР 1963 року, тому при вирішенні питання про прийняття ОСОБА_1 спадщини у вигляді права на земельну частку (пай) згідно сертифіката серії НОМЕР_1 на право на земельну частку (пай) в господарстві спілці селян «Світанок» та визнання за нею права на це майно в порядку спадкування за законом необхідно керуватися ст. 549 ЦК Української РСР в якій зазначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем.

Згідно ч. 2 ст. 553 ЦК Української РСР 1963 року вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Спадкове майно ОСОБА_1 фактично прийняла, що підтверджується довідкою Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області від 19.10.2016 року за №220/10-07, так як на день смерті проживала разом із спадкодавцем.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів ОСОБА_1 не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, так як згідно ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства.

Як слідує з матеріалів справи оригінал Сертифіката на право на земельну частку (пай) був втрачений про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністров'я».

Згідно даного повідомлення вбачається, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданий Монастириською райдержадміністрацією 01.10.1996 року ОСОБА_2, загублений.

На даний час виготовити (отримати) правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті, а отримати дублікат Сертифіката на право на земельну частку (пай) може лише її власник.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому в положенні п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на право на земельну частку (пай) згідно закону після смерті ОСОБА_2 в нотаріальній конторі.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві, а отже вона як спадкоємець за законом має право на право на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_2, інших спадкоємців, які б претендували на дане спадкове майно у спадщині судом не встановлено, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась, що підтверджується повідомленням Монастириської державної нотаріальної контори від 30.11.2016 року №1468/01-16.

Суд не бере до уваги заяву ОСОБА_4 засвідчену секретарем виконавчого комітету Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області 21.10.2016 року, яка б мала право на спадкове майно за законом, яке залишилось після смерті ОСОБА_2, згідно яких вона відмовилась від права на спадкове майно на користь ОСОБА_1, так як, згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом.

Частиною 2 ст. 553 ЦК України (в редакції 1963 року), передбачено, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Натомість, вищевказана заява ОСОБА_4 свідчить про те, що вона спадщини не приймала, їй відомо про заявлені вимоги ОСОБА_1 та щодо них не заперечує, так як протягом розгляду справи в суді заперечень проти позову не подавала і ніяких дій, які б могли помішати позивачу у задоволенні її заявлених вимогах не вчиняла.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред'явлено, а ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, тому є підстави визнати за нею право на спадкове майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права позивачем на спадкове майно, яким являється право на земельну частку (пай).

На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права на право на земельну частку (пай), який перебуває в господарстві спілка селян «Світанок».

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 294 ЦПК України, ст.ст. 392, 1216,1218 ЦК України, ст. 529, 549, 553 ЦК України (1963 року) суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії НОМЕР_1 за №1169 на право на земельну частку (пай), що знаходиться в господарстві спілці селян «Світанок»» та виданого на ім'я ОСОБА_2, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя І. М. Галіян