АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

12 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

за участю прокурора : Вацьківської І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1,яка діє від імені та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 05 лютого 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1,яка діє в інтересах малолітніх: ОСОБА_2 ,ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6,третя особа : приватний нотарус Київського міського нотаріального округу Корсак Анжела Юріївна про визнання недійсним договору довічного утримання ,-

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідачки. Зазначала ,що за три дні перед смертю її колишня свекруха -ОСОБА_8,знаходячись у лікарні та перебуваючи вкрай тяжкому стані ,уклала з відповідачкою договір довічного утримання. Посилаючись на те,що отримуючи сильнодіючі ліки та ураховуючи її внутрішній стан,розуміння невилікуваності її хвороби ,під впливом та спонуканням відповідачки та її матері, ОСОБА_8, уклала правочин не розуміючи його наслідків ,просила визнати договір довічного утримання недійсним

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 05.02.2016 року у задоволенні данного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1,діючи від імені та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Посилається на порушення норм матеріального та процессуального права, неповноту з'ясування обставин,що мають значення для справи,помилковість висновків суду та неправильну оцінку доказів. Зазначає.що суд безпідставно надав перевагу висновку посмертної судово-психіатричної експертизи,який є суперечливим та не грунтується на медичній документації померлої ОСОБА_8 Вважає,що суд не усунув суперечностей у показаннях нотаріуса і свідка щодо обставин підписання договору довічного утримання та не урахував,що укладаючи цей договір ОСОБА_8 не скасувала заповіт складений на її неповнолітніх дітей.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених в ній.

Прокурор Вацьківська І.В. просила апеляційну скаргу задовольнити.

ОСОБА_10 та представник відповідачки ОСОБА_11 просили апеляційну скаргу відхилити.

Приватний нотарус Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю. просила розглянути справу за її відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Звертаючись з даним позовом про визнання договору довічного утримання від 17.12.2014 року недійсним, позивачка посилалася на те, що в момент укладення договору ОСОБА_8 знаходилася у лікарні й перебувала у такому тяжкому стані здоров'я під впливом сильнодіючих ліків, коли не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними,а ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла. Сам договір не відповідав її внутрішній волі, оскільки вона виявляла бажання заповісти свою квартиру своїм онукам,позбавленим їх батьком,а її сином , батьківського піклування та утримання,на користь яких нею був складений заповіт. В лікарні за нею доглядав медперсонал та сиділка і не було ніякої потреби укладати оспорюваний договір тим більше,що від послуг відповідачки у наданні їй допомоги,ОСОБА_8 відмовилася ще до поміщення її у лікарню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що при укладенні оспорюваного договору ОСОБА_8 не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними та вважав встановленим ,що укладення договору довічного утримання відповідало її вільному волевиявленню.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду у повній мірі.

За правилами ст. 309 ч.1 п.1,2,3,4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Статтями 203 ч.3, 225 ч.1 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та(або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповіднодо вимог ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно із п .16 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Як убачається з матеріалів справи 20 грудня 2014 року у 9-й Київській міській клінічній лікарні померла ОСОБА_8 ,яка проживала у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1,що належала їй на праві приватної власності ( а.с.13 т.1).

З показань свідків ОСОБА_12,ОСОБА_13,ОСОБА_14, опитаних у судовому засіданні, убачається,що до поміщення ОСОБА_8 у лікарню вона потребувала допомоги ,яку їй надавали різні люди .Відповідачка із своєю матір'ю також пропонували свої послуги щодо надання їй допомоги та догляду за нею на умовах дарування відповідачці квартири від яких вона відмовилася.

Відповідач у судовому засіданні підтвердила ту обставину,що ОСОБА_8, перебуваючи вдома, до поміщення у лікарню від її послуг відмовилася.

За життя, а саме 15.02.2013 року ОСОБА_8 був складений та нотаріально посвідчений заповіт згідно з яким вона заповіла усе належне їй майно, у тому числі й вказану квартиру, своїм неповнолітнім внукам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ,в рівних частках, тобто по 1/4 частині кожному ( а.с.11-12 т.1).

З медичної документації наявної у справі слідує, що ОСОБА_8 у квітні 2014 року проходила лікування у 12-й міській клінічній лікарні,а 06.11.2014 року була поміщена до Київської міської лікарні № 9 у зв'язку із погіршенням стану її здоров'я з діагнозом мієломна хвороба.

Під час перебування у лікарні ,за три дні до смерті, а саме 17.12.2014 року ОСОБА_8 уклала договір довічного утримання з ОСОБА_15 по якому квартиру АДРЕСА_1 вона передала у власність останній взамін на зобов'язання забезпечувати її утримання та догляд довічно ( а.с.94-97 т.1).

Цей договір у зв'язку із поганим станом здоров'я ОСОБА_8 укладено та посвідчено в Київській міській клінічній лікарні № 9 за адресою : м.Київ,вул.Ризька,1 про що записано у самому договорі.

При укладанні та підписанні цього договори лікарі ,або інші медичні працівники лікарні,що здійснювали лікування та догляд за хворою,не були присутніми,інформацію щодо стану здоров'я ОСОБА_8 та можливості вчиняти таки дії нотаріус у лікарів не запитувала,покладаючись на власний розсуд.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

З долученої до справи медичної документації: медичної карти амбулаторного хворого,медичних карток стаціонарного хворого №№ 1556,14136, убачається ,що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1, страждала на ряд захворювань,зокрема й на мієломну хворобу і з 06.11.2014 року та на момент укладання договору довічного утримання перебувала на стаціонарному лікуванні в Київській міській лікарні № 9.

18.12.2014 року, тобто на другий день після підписання договору, ОСОБА_8 була поміщена у реанімаційне відділення ,де й померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою суду першої інстанції від 30.06.2015 року було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу,згідно з висновком якої № 905 від 23.10.2015 року ОСОБА_8 при укладанні договору довічного утримання усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

Виходячи з неповноти та наявних розбіжностей у висновку даної судової експертизи,суперечливості іншим матеріалам справи і неявкою експертів у судове засідання для їх усунення,що викликало сумніви щодо його правильності,у відповідності до положень ч.2 ст.150 ЦПК України ухвалою апеляційного суду м.Києва від 16.06.2015 року було призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу за висновком якої № 168ц від 17.08.2016 року ОСОБА_8 на час вчинення договору довічного утримання страждала на органічний афективний розлад,депресивний (МКХ-10;F06.36) на соматично несприятливому фоні із глибокою астенією до порушення свідомості у стадії обнубіляції (МКХ-10; F05.0) та не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Оцінюючи зазначений висновок судової експертизи,який узгоджується з іншими доказами по справі,зокрема з медичною документацією,показаннями свідків, є повним та обґрунтованим,виходячи з встановлених обставин справи та ураховуючи те,що відповідачка після укладання договору довічного утримання фактично не здійснювала утримання ОСОБА_8, виходячи з засад розумності і справедливості, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги і позовних вимог та визнання договору довічного утримання від 17.12.2014 року укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_6,посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак Анжелою Юріївною та зареєстрований у реєстрі за № 1700 недійсним.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314,316,317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1,яка діє від імені та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 05 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту : Позов задовольнити. Визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 17 грудня 2014 року ,посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак Анжелою Юріївною та зареєстрований у реєстрі за № 1700.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 756/640/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 4975 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Маринченко М.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.