Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві про скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, відділу Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києві про скасування постанови.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 серпня 2012 року позов ПАТ «Сведбанк» до неї та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 321 741 дол. 56 центів США задоволено.

ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» відповідно до договору про відступлення прав за іпотечними договорами має право вимоги до неї та ОСОБА_2

Вказала, що ОСОБА_2 за погодженням з ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», як іпотекодержателем, було реалізовано предмет договору іпотеки - квартира АДРЕСА_1 та за рахунок коштів, отриманих внаслідок реалізації нерухомості сплачено ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» 321 741 дол. 56 центів США.

Таким чином, ОСОБА_2 виконав свої зобов'язання за договором, що підтверджується довідкою ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» від 26 червня 2015 року, відповідно до якої зобов'язання ОСОБА_2 по кредитному договору є припиненими у зв'язку з його повним виконанням.

У період з моменту набрання законної сили рішення першої інстанції про стягнення з них заборгованості за кредитним договором до повного виконання рішення ні їй, ні ОСОБА_2 не було відомо про наявність відкритого виконавчого провадження, про що їм стало відомо лише після надходження до бухгалтерії Національної академії державного управління при Президенту України постанови державного виконавця про звернення стягнення на її доходи.

Відповідно до постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києві від 28 вересня 2015 року стягнуто з неї 256 975 грн. 14 коп. виконавчого збору та 116 грн. 82 коп. витрат на проведення виконавчих дій.

Посилаючись на те, що їй не було повідомлено про відкриття виконавчого провадження № 40616961 віл 11 листопада 2013 року, у зв'язку з чим, вона була позбавлена права добровільно виконати рішення суду у встановлені строки, просила скасувати постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києві від 28 вересня 2015 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позов з викладених у ньому підстав та просила його задовольнити у повному обсязі.

Державний виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив заперечення проти позову, в яких вказав, що просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 62-66).

Представник ВДВС Подільського РУЮ у місті Києві у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 серпня 2012 року позов ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 321 741 дол. 56 центів США задоволено (а.с. 21-22).

Відповідно до договору факторингу від 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило права вимоги заборгованості за кредитним договорами ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» (а.с. 24-27).

Згідно договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» разом з відступленням прав вимоги заборгованості за кредитним договорами відступаються і права вимоги за іпотечними договорами ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» (а.с. 28).

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19 липня 2013 року замінено сторону виконавчого провадження - стягувача ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» у виконавчому провадженні з виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 серпня 2012 року (а.с. 30).

ОСОБА_2 виконав свої зобов'язання за договором, що підтверджується довідкою ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» від 26 червня 2015 року, відповідно до якої зобов'язання ОСОБА_2 по кредитному договору є припиненими у зв'язку з його повним виконанням (а.с. 32).

Відповідно до постанов державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києві від 28 вересня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 256 975 грн. 14 коп. виконавчого збору та 116 грн. 82 коп. витрат на проведення виконавчих дій (а.с. 36).

Оскаржувана постанова № 40616961 про стягнення з боржника виконавчого збору була винесена 28 вересня 2015 року.

У вказаній постанові зазначено, що постанова може бути оскаржена в 10-денний строк з часу її оскарження.

У ч. 8 ст. 28 Закону України «Про виконавчого провадження» визначено, що постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Згідно роз'яснень у п. 16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК України. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 неодноразово знайомилася з матеріалами виконавчого провадження, а саме 25 березня 2016 року (а.с. 90), 13 травня 2016 року (а.с. 104).

Статтею 69 ЦПК України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Ураховуючи те, що право на звернення до суду щодо оскарження дій державного виконавця є строковим, представнику ОСОБА_1 про оскаржувану постанову державного виконавця стало відомо 25 березня 2016 року, однак до суду з позовом остання звернулася лише 16 вересня 2016 року, тобто з пропуском строку, визначеному у ч. 8 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», клопотання про поновлення строку для подачі заяви останньою не подано, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Також, слід вказати, оскільки рішення суду боржником у строк, наданий для самосійного виконання, виконано не було, 28.09.2015 року державним виконавцем Подільського РУЮ у м. Києві було винесено постанову № 40616961 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору.

В порядку виконання виконавчого листа державним виконавцем було встановлено, що боржник отримує доходи в НАДУ при Президентові України. Іншого майна боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, не розшукано.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати. За іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача.

Згідно ст. 20 даного закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

У разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

29 вересня 2015 року державним виконавцем Подільського РУЮ у м. Києві, керуючись п.10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яку разом з оригіналом виконавчого листа, постановою про стягнення з боржника виконавчого збору направлено для подальшого виконання до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві.

13 січня 2016 року державник виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49809175 (а.с. 79) та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 81).

10 лютого 2016 року до Шевченківського РУЮ у м. Києві надійшла заява представника стягувача про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з повним виконанням виконавчого листа № 758/4113/13-ц від 06.09.2013 року.

Згідно ч. 6 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

15 квітня 2016 року, державним виконавцем на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, однак оскільки виконавчий збір стягнуто не було, пунктом 2 постанови від 15.04.2016 року постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 28.09.2015 року виділено в окреме провадження.

Отже, державний виконавець при виконанні виконавчого листа вчиняв ряд дій відповідно до законодавства з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу позову посилається на ст. 383 ЦПК України, при цьому звертається до суду не зі скаргою на дії державного виконавця, а з позовною заявою.

Розгляд судами скарг у порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України, є однією із форм судового контролю за виконанням судових рішень, виконання яких є складовою частиною цивільного процесу, оскільки провадження у справі завершується виконанням ухвалених у такій справі судових рішень.

За приписами ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (ч. 2 статті 384 ЦПК України).

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 387 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

За положеннями ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Зі змісту ст. ст. 27, 31 ЦПК України вбачається, що позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета та підстав позову.

У ч. 1 ст. 11 ЦПК України зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушених прав, оскільки у даному випадку слід було звертатись зі скаргою на дії державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України, а не з позовною заявою.

За таких обставин, суд, розглядаючи позов у межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позов задовленню не підлягає, оскільки не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 383, 384, 386, 387 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві про скасування постанови про стягнення виконавчого збору відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. О. Шаховніна