АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

01 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2

на рішення Печерського районного суду м.Києва від 04 жовтня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт», ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги ,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.10.2016 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, поданої від імені та в інтересах ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене із порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Вказує, що позивачу у порушення норм діючого законодавства не надходило жодного повідомлення про відступлення права вимоги ні за основним зобовязанням, ні за договором іпотеки. Зазначає, що правочин про відступлення права вимоги, укладений між ПАТ «КБ «Стандарт» та ТОВ «Фінансова компанія «ДРім Фінанс» є нікчемним на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки тимчасова адміністрація у ПАТ КБ «Стандарт» була введена 19.02.2015 року, а правочин про відступлення вимоги був укладений 29.04.2014 року, тобто менше, ніж за один рік до введення тимчасової адміністрації у банку та визнання данного банку неплатоспроможним. Посилається на те, що відповідачами було допущене істотне порушення права позичальника як споживача фінансових послуг через оформлення завідомо неправомірних операцій з відступлення права вимоги, що були спрямовані виключно на отримання майна позичальника.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7,який є представником ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Відповідачі та треті особи в судове засідання не з'явилися,представників для участі у справі не направили. Виходячи з положень ч.5 ст.74,ч.5 ст76,ч.2 ст.305 ЦПК Українги колегія суддів визнала їх повідомлення належним,а неявку такою ,що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що договори про відступлення права вимоги за своїм змістом не суперечать вимогам ч. 1 ст. 516 ЦК України та ст. 24 ЗУ «Про іпотеку», а відтак підстави для визнання їх недійсними в силу ст. 203 ЦК України відсутні. Суд також вважав недоведеними твердження позивача щодо оформлення завідомо неправдивих операцій з відступлення права вимоги, що нібито спрямовані на отримання предмету іпотеки, оскільки вони спростовуються належними доказами та повідомленням про факт відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. Суд при ухваленні вказаного рішення виходив з того, що підставою визнання договору недійсним може бути недодержання вимог закону саме у момент його укладення.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується оскільки вони зроблені на повно та всебічно встановлених обставинах справи, відповідають вимогам закону та узгоджуються з правовими позицієями ВСУ, зокрема, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18.08.2010 р. у справі № 6-20271св10.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Статтею 6 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає право суб'єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 01.08.2006 р. між ОСОБА_2 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», було укладено кредитний договір № 014/0043/82/61804, згідно з умовами якого банк надавав позичальнику кредит у вигляді кредитної невідновлювальної лінії з лімітом 96 700,00 доларів США зі строком повернення до 01.08.2016 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 01.08.2006 року між ОСОБА_2 та банком був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О. за реєстровим №1442. Відповідно до умов вказаного договору іпотекодавець передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 39.4 кв.м.

29.04.2014 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» було укладено договори про відступлення права вимоги за іпотечним та кредитним договорами, про що внесено відповідний запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватним нотаріусом Кисельовою Н.В.

ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» 29.04.2016 р. відступило право вимоги за іпотечним договором ТОВ «Фінансова компанія «Дрім Фінанс», про що внесено відповідний запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

29.04.2014 року ТОВ «Фінансова компанія «Дрім Фінанс» відступило право вимоги за іпотечним договором ОСОБА_4 відповідно до договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеного між ТОВ «ФК «Дрім Фінанс» на ОСОБА_10 від імені ОСОБА_4 за довіреністю. Вказана обставина підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, копія якого міститься в матеріалах справи (Т. 1, а.с. 45-46).

В подальшому ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_5 договір купівлі - продажу квартири від 11.09.2014 року.

17.09.2014 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 було набуто ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом

Згідно положень ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-ІV відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у 5-денний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

А відтак, за загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, що не позбавляє сторін права додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Як убачається із змісту кредитного договору № 014/0043/82/61804 від 01.08.2006 року та іпотечного договору від 01.08.2016 року, укладеного між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», і ОСОБА_2, сторони не встановлювали надання згоди позичальником на заміну кредитора, іпотекодержателя.

А відтак, відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов'язанні не є підставою для визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги, оскільки обов'язковість такої згоди не була передбачена договором.

Пунктом 2.5. Договору відступлення права вимоги від 29.04.2014 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КБ Стандарт» передбачено, що первісний кредитор не пізніше п'яти календарних днів з дати відступлення права вимоги за кредитним договором, а також відступлення прав за договорами забезпечення, Первісний кредитор повідомляє боржника та поручителя про факт відступлення прав вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення шляхом направлення повідомлення за встановленими формами. Повідомлення направляється рекомендованим листом та/або вручається іншим способом, який дозволяє достовірно довести дату відправлення повідомлення. Первісний кредитор несе відповідальність за направлення зазначених повідомлень, але не несе відповідальності за отримання боржником та/або поручителем зазначеного повідомлення та ознайомлення з їх змістом.

Відповідно до положень п. п. 3.1.1. Розділу 3 Договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 29.04.2014 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КБ «Стандарт» передбачено, що первісний кредитор зобов'язаний протягом п'яти календарних днів після дати підписання сторонами акту приймання - передачі, повідомити іпотекодавця про відступлення права вимоги за Договором іпотеки Новому кредитору.

На виконання вимог вищевказаних пунктів договорів про відступлення прав вимоги, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 30.04.2014 року направив боржнику, іпотекодавцю та поручителю повідомлення про факт відступлення права вимоги за кредитним договором, договором іпотеки та договором поруки, що підтверджується наданими копіями повідомлень та реєстру поштових відправлень (Т.1, а.с. 244-246).

А відтак, судом першої інстанції було вірно встановлено, що при укладенні договорів про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами були дотримані всі вимоги діючого законодавства України, а отже підстави для визнання їх недійсними в силу ст. 203 ЦК України відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Разом з тим, заявником не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, також не було доведено підстав, з яких договір про відступлення права вимоги, укладений між ПАТ «КБ «Стандарт» та ТОВ «ФК «Дрім Фінанс» є нікчемним відповідно до ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки вказаний договір був укладений до ухвалення НБУ Постанови від 19.02.2015 р. № 116 «Про віднесення ПАТ «КБ «Стандарт» до категорії неплатоспроможних» та запровадження у вказаному банку тимчасової адміністрації.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 04 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 757/43676/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 14320 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Литвинова І.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.