Ухвала

іменем україни

30 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про реальний розподіл будинку, усунення перешкод в користуванні власністю, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду із вказаним позовом, в якому просили зобов'язати ОСОБА_3 припинити дії, які порушують їх право власності та користування їхнім майном, шляхом повернення до попередніх характеристик квартири № 3 за технічним паспортом на цю квартиру.

Позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обґрунтовано тим, що ОСОБА_4є власником квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 є власником квартири № 1 (І поверх) та № 3 (мансарда) у цьому ж будинку, який складається з трьох квартир. Позивачі зазначають, що ОСОБА_3 чинить їм перешкоди у користуванні допоміжним приміщенням коридору, сходовою кліткою та горищем.

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про реальний розподіл будинку і усунення перешкод у користуванні власністю, посилаючись на те, що він є власником квартир АДРЕСА_1, а відповідачі не дотримуються правил добросусідства, у зв'язку з чим ОСОБА_3 просив суд зобов'язати останніх не чинити йому перешкоди в користуванні приміщеннями в будинку по АДРЕСА_1, а також провести між сторонами реальний розподіл будинковолодіння, виділивши йому як власнику квартири № 1, що становить 42/100 ідеальних частин житлового будинку приміщення першого поверху із влаштуванням окремого входу до житлового будинку, а саме: перший поверх - тамбур літ. «І» площею 1,70 кв. м; коридор літ. «II» площею 4,75 кв. м (по 1/2 із спільного користування для квартир № 1 і 3); погріб літ. «III» площею 4,40 кв. м (по 1/2 із спільного користування для квартир № 1 і 3); коридор літ. 1-1 площею 2,80 кв. м; кухня літ. 1-2 площею 9,30 кв. м; житлова кімната літ. 1-3 площею 12,80 кв. м; житлова кімната літ. 1-4 площею 22,20 кв. м. Загальна площа користування приміщень першого поверху квартири № 1 становить 57,95 кв. м. Як власнику квартири № 3, що становить 29/100 ідеальних частин житлового будинку приміщення 2-ого мансардно-горищного поверху, із влаштуванням окремого входу до житлового будинку, а саме: перший поверх - коридор літ. «II» площею 4,75 кв. м; (по 1/2 із спільного користування для квартир № 1 і 3 ); погріб літ. «III» площею 4,40 кв. м; (по 1/2 із спільного користування для квартир № 1 і 3) другий поверх: балкон літ. «VI» площею 0,60 кв. м; коридор літ. 3-1 площею 8,80 кв. м; житлова кімната літ. 3-2 площею 10,25 кв. м; житлова кімната літ. З-З площею 11,80 кв. м. Загальна площа користування приміщень першого та другого поверхів квартири №3, становить 40,60 кв. м. ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як власникам квартири № 2 відповідно виділити частину житлового будинку, що становить 29/100 ідеальних частин житлового будинку, із влаштуванням окремого входу до житлового будинку, а саме: перший поверх - веранда літ. «III» площею 4,60 кв. м; кухня літ. 2-1 площею 13,30 кв. м; житлова кімната літ. 2-2 площею 22,30 кв. м. Загальна площа користування приміщень 1-ого поверху квартири № 2, становить 40,20 кв. м. Провести між сторонами поділ горища житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідно до варіанту судової будівельно-технічної експертизи виділивши йому: як власнику квартири № 1 горище площею 30,52 кв. м над своєю квартирою, при її 42/100 ідеальних частин; як власнику квартири № 3 горище площею 43,40 кв. м. над своєю квартирою, при її 29/100 ідеальних частин. Відповідачам, як власникам квартири № 2 виділити горище площею 36,50 кв. м при її 29/100 ідеальних частин. Зобов'язати сторін провести перебудовчі ремонтно-будівельні роботи, як власників квартир в будинку в зв'язку з його реальним розподілом, що визначені експертом у висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2014 року вищевказані позови об'єднано в одне провадження.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2015 року позовну заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі поданої ними заяви залишено без розгляду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2015 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Проведено реальний розподіл житлового будинку по АДРЕСА_1, а саме:

- виділено власнику квартири № 1 ОСОБА_3, що становить 42/100 ідеальних частин будинковолодіння: перший поверх - тамбур літ. «І» площею 1,70 кв. м; коридор літ. «II» площею 4,75 кв. м (по 1/2 із спільного користування для квартир № 1 і № 3); погріб літ. «III» площею 4,40 кв. м (по 1/2 із спільного користування для квартир № 1 і № 3); коридор літ. 1-1 площею 2,80 кв. м; кухня літ. 1-2 площею 9,30 кв. м; житлова кімната літ. 1-3 площею 12,80 кв. м; житлова кімната літ. 1-4 площею 22,20 кв. м. Загальна площа користування приміщенням першого поверху квартири № 1 становить 57,95 кв. м.

- виділено власнику квартири № 3 ОСОБА_3, що становить 29/100 ідеальних частин житлового будинку: перший поверх - коридор літ. «II» площею 4,75 кв. м; (по 1/2 із спільного користування для квартир № 1 і № 3 ); погріб літ. «III» площею 4,40 кв. м; (по 1/2 із спільного користування для квартир № 1 і № 3) другий поверх: балкон літ.«VI» площею 0,60 кв. м; коридор літ. 3-1 площею 8,80 кв. м; житлова кімната літ.3-2 площею 10,25 кв. м; житлова кімната літ. З-З площею 11,80 кв. м. Загальна площа користування приміщенням першого та другого поверхів квартири № 3, становить 40,60 кв. м.

- виділено власнику квартири № 2 ОСОБА_4, що становить 29/100 ідеальних частин житлового будинку: перший поверх - веранда літ. «III» площею 4,60 кв. м; кухня літ. 2-1 площею 13,30 кв. м; житлова кімната літ. 2-2 площею 22,30 кв. м. Загальна площа користування приміщенням першого поверху квартири № 2, становить 40,20 кв. м.

Проведено між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поділ горища житлового будинку по АДРЕСА_1:

- виділено ОСОБА_3 як власнику квартири № 1: горище площею 30,52 кв. м над своєю квартирою, при її 42/100 ідеальних частин до будинку; як власнику квартири № 3: горище площею 43,40 кв. м над своєю квартирою, при її 29/100 ідеальних частин до будинку;

- виділено ОСОБА_4 як власнику квартири № 2 горище площею 36,50 кв. м, при її 29/100 ідеальних частин до будинку.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у справі: судовий збір в сумі 3 654 грн, витрати на проведення експертизи в сумі 4 тис. грн. Решту позовних вимог залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2015 року змінено в частині розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у розмірі 2 219 грн 66 коп. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині реального розподілу житлового будинку та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому не є предметом перегляду у касаційному порядку.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції приймаючи до уваги висновки судової будівельно-технічної експертизи від 06 березня 2015 року, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки сторони не можуть самостійно вирішити питання щодо користування будинком, у зв'язку з конфліктними відносинами.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Судом першої інстанції встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 є трьохквартирним, дві квартири знаходяться на першому поверсі і одна квартира в мансардному приміщенні.

Згідно свідоцтва про право власності від 03 жовтня 2003 року ОСОБА_4 є власником квартири № 2 загальною площею 40,2 кв. м, яка розміщена на першому поверсі будинку.

ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання від 09 лютого 1995 року є власником квартири № 1, розміщеної на першому поверсі, а також є власником квартири № 3 в цьому ж будинку, яка знаходиться в мансардному приміщенні на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14 вересня 2010 року, загальна площа квартири становить 40,6 кв. м.

Також судом встановлено, що сторони у справі користуються окремими входами до своїх квартир.

З 10 червня 2014 року будинок по АДРЕСА_1 переданий в самоуправління власників.

Установлено, що спільними для всіх трьох квартир є такі допоміжні приміщення як горище, сходова клітка на горище та вхід на сходову клітку.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановлено, що рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, міського голови м. Івано-Франківська, госпрозрахункової групи з питань приватизації державного житлового фонду Івано-Франківського міського виконавчого комітету, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання недійсними рішення Івано-Франківського міського виконавчого комітету, розпорядження міського голови, свідоцтва про право власності, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, договору довічного утримання, зобов'язання усунути перешкоди у здійснення права власності, зобов'язання вчинити дії та заборону вчинення дій, рішення Івано-Франківського міського суду від 17 серпня 2012 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 спільним коридором, сходовою кліткою та горищем у будинку по АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів від зовнішніх дверей до коридору та демонтажем металевої решітки для доступу до спільного коридору та горища. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в частині визнання недійсними рішення Івано-Франківського міського виконавчого комітету, розпорядження міського голови, свідоцтва про право власності, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу та договору довічного утримання відмовлено з підстав пропуску строків позовної давності.

Статтею ст. 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Зі змісту рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року вбачається, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Приписами ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції всупереч вимогам статей 212 - 215 ЦПК України належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, не встановив фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, оскільки вирішуючи питання про реальний розподіл спірного житлового будинку було залишено поза увагою той факт, що спірні допоміжні приміщення є спільною власністю усіх трьох квартир, які знаходяться в окремому користуванні сторін та примусовому розподілу не підлягають, а лише за згодою всіх співвласників.

Разом з цим, суд не взяв до уваги встановлені факти та висновки, що викладені у рішенні колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2012 року (справа 2/0907/5844/2011), яке є преюдиційним, у відповідності до положень ст. 61 ЦПК України.

Передаючи у користування ОСОБА_3 спірний сходовий майданчик на горищі та сходовий майданчик-коридор на першому поверсі, суд не врахував, що вищевказаним рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2012 року ОСОБА_4 усунуто перешкоди у користуванні спільним коридором, сходовою кліткою та горищем у будинку по АДРЕСА_1.

Таким чином, не надав вказаним обставинам належної оцінки.

Окрім вказаного, вирішуючи питання про поділ майна та виділ частки ОСОБА_4, суди не взяли до уваги, що останній таких вимог не заявляв.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України).

Разом з тим, місцевий суд не звернув уваги на вказані норми права та не встановив правовий режим будинку по АДРЕСА_1 (спільна сумісна чи спільна часткова власність сторін), оскільки із матеріалів справи вбачається, що сторонам належать конкретні окремі квартири.

Суд апеляційної інстанції також в порушення вимог статей 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин суди не виконали своїх обов'язків, визначених законом, повно, всебічно й об'єктивно не з'ясували усіх обставин справи та не надали їм належної оцінки та ухвалили рішення, які не можна визнати в повній мірі законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2016 року, у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про реальний розподіл будинку, скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська