АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 682/3298/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1320/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Федорової Н.О.,

суддів Баса О.Г., Матковської Л.О.,

секретаря Бондаря О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1 та її

представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 сільської ради Славутського району Хмельницької області, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7, про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и л а:

13 листопада 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулись до суду із вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначили, що 31 жовтня 1996 року їхня тітка ОСОБА_8 склала заповіт, посвідчений завідувачем Славутської державної нотаріальної контори Хмельницької області та зареєстрований в реєстрі за № 3888. Згідно з вказаним заповітом остання заповіла ОСОБА_1 належний їй на праві власності житловий будинок № 12 з надвірними будівлями та ОСОБА_5 належний їй на праві власності житловий будинок №20 з надвірними будівлями по вул. Островського у с. Лисиче Славутського району Хмельницької області.

Спадкодавиця проживала одна, а тому вони допомагали їй вести домашнє господарство, обробляти землю та доглядали за нею.

У 2014 році ОСОБА_8 захворіла на психічну хворобу та перебувала декілька місяців на лікуванні у психіатричній лікарні. Вони відвідували останню в лікарні та фінансово допомагали.

4 травня 2015 року ОСОБА_8 померла. Після її смерті звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. В нотаріальній конторі дізнались, що 23 квітня 2015 року ОСОБА_8 склала заповіт, посвідчений ОСОБА_6 сільською радою Славутського

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції ОСОБА_9 Провадження № 22-ц/792/1320/16

Суддя-доповідач ОСОБА_10 Категорія № 39

району Хмельницької області, згідно якого усе своє майно заповіла ОСОБА_4

Даний заповіт вважають недійсним, оскільки в цей період спадкодавиця хворіла психічною хворобою та не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

А тому, просили суд визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_8 23 квітня 2015 року, посвідчений секретарем Лисиченської сільської ради Славутського району Хмельницької області за реєстровим № 34.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 квітня 2016 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, притягнуто ОСОБА_7

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_8 23 квітня 2015 року та посвідчений 23 квітня 2015 року секретарем Лисиченської сільської ради Славутського району Хмельницької області за реєстровим № 34. Вирішено питання про судові витрати.

Непогоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, в решті рішення залишити без змін.

Рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 вважає необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем, оскільки не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_8

Так, 15 листопада 2012 року ОСОБА_8 склала заповіт, посвідчений ОСОБА_6 сільською радою Славутського району Хмельницької області за реєстровим № 176, згідно з яким заповіла житловий будинок № 12 з надвірними будівлями та землями по вул. Островського у с. Лисиче Славутського району Хмельницької області та дві земельні ділянки площею по 2,64 га ОСОБА_7

В силу положень ч.ч. 2-3 ст. 1254 ЦК України даний заповіт скасував попередній заповіт від 31 жовтня 1996 року, посвідчений завідувачем Славутської державної нотаріальної контори Хмельницької області та зареєстрований в реєстрі за № 3888, відповідно до якого спадкоємцем житлового будинку № 12 по вул. Островського у с. Лисиче Славутського району була ОСОБА_1

А тому, оспорюваний ОСОБА_1 заповіт не порушує будь-яких її прав чи інтересів.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу з мотивів, які в ній зазначені. Наголосив на тому, що вони оскаржують рішення лише в частині задоволення судом позовних вимог однієї з позивачок ОСОБА_1 В частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 рішення не оскаржується. Не заперечив того факту, що ОСОБА_1 є племінницею померлої.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги та пояснила, що вона є племінницею померлої ОСОБА_8 Отже, незважаючи на те, що заповіт, який був складений відносно неї померлою скасований, вона має право на спадкування її майна по закону.

Позивач ОСОБА_5, представник відповідача ОСОБА_6 сільської ради та третя особа ОСОБА_7 своїм правом на безпосередню участь у судовому засіданні не скористались, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, дана їм правильна оцінка, а його висновки узгоджуються з матеріалами справи і відповідають вимогам закону.

Встановлено, що 31 травня 1996 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким зробила особисте розпорядження: житловий будинок № 20 з надвірними будівлями по вул. Островського у с. Лисиче Славутського району Хмельницької області заповіла ОСОБА_5, а житловий будинок № 12 з надвірними будівлями по вул. Островського у с. Лисиче Славутського району Хмельницької області заповіла ОСОБА_1 Заповіт посвідчено Славутською державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за № 3888 (а.с. 46).

15 листопада 2012 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким житловий будинок № 12 з господарськими будівлями та землями по вул. Островського у с. Лисиче Славутського району Хмельницької області, земельні ділянки площею 2,64 (державний акт серія ЯБ № 598635) та 2,64 га (державний акт серія ЯБ № 598637) заповіла ОСОБА_7. Заповіт посвідчений секретарем Лисиченської сільської ради ОСОБА_11, зареєстрований в реєстрі за № 176 (а.с. 63).

23 квітня 2015 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_4 Заповіт посвідчений секретарем Лисиченської сільської ради ОСОБА_11, зареєстрований в реєстрі за № 34 (а.с. 62).

4 травня 2015 року ОСОБА_8 померла в с. Лисиче Славутського району Хмельницької області, що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть (а.с. 6).

12 травня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (а.с. 34).

15 жовтня 2015 року та 28 жовтня 2015 року з такими ж заявами звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відповідно (а.с. 44, 50).

Одночасно з цим, відповідно до даних висновку судово-психіатричної експертизи № 121 від 14 березня 2016 року ОСОБА_8, яка померла 4 травня 2015 року, на час складання та посвідчення заповіту, а саме 23 квітня 2015 року, страждала психічним захворюванням у вигляді неуточненої деменції, не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними (а.с. 101-104).

Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ч. 1 ст. 225 ЦК України).

Враховуючи вищевикладені обставини справи та вимоги закону, суд першої інстанції правильно виходив з того, що є достатньо підстав для визнання заповіту, складеного 23 квітня 2015 року ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4, недійсним, оскільки на час його складання заповідач не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем, оскільки не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_8, і її права оспореним заповітом ніяким чином не порушені, колегія суддів до уваги не приймає з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Як вбачається з вищевикладених обставин справи, ОСОБА_8 склала три заповіти: 31 травня 1996 року, 15 листопада 2012 року та 23 квітня 2015 року. Тобто кожен з наступних заповітів, відповідно до вимог закону, скасовував попередній.

Одночасно з цим, другий заповіт від 15 листопада 2012 року, складений на користь ОСОБА_7, скасував попередній заповіт лише в частині розпорядження ОСОБА_8 житловим будинком № 12 з господарськими будівлями по вул. Островського у с. Лисиче Славутського району Хмельницької області. Отже, в іншій частині заповіт від 31 травня 1996 року щодо розпорядження житловим будинком № 20 з надвірними будівлями по вул. Островського у с. Лисиче Славутського району Хмельницької області не був скасований.

Вказане є достатньою підставою вважати, що оспореним заповітом порушені права ОСОБА_5, оскільки він складений щодо всього майна ОСОБА_8, в тому числі і щодо того, яке залишене в спадок для ОСОБА_5 і яке остання прийняла в строки, обумовлені законом.

Що стосується ОСОБА_1, то з урахуванням того, що інші учасники процесу не заперечили, що вона є племінницею померлої ОСОБА_8, тобто має право на отримання спадщини по закону, вчасно звернулась до нотаріальної контори про її прийняття, неприйняття спадщини ОСОБА_7, колегія суддів прийшла до висновку про те, що оспореним заповітом також порушені її права на отримання спадщини після смерті ОСОБА_8, оскільки остання не усвідомлювання значення своїх дій та не могла керувати ними, складаючи 23 квітня 2015 року на користь ОСОБА_4 заповіт.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова