АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/7419/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2882/16Головуючий у 1-й інстанції Січиокно Т. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Мартєва С.Ю.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представника ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2016 року

по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, стягнення боргу, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А

У червні 2015 року ФОП ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування кімнатою № 612 у будинку № 60 по вул. Київське Шосе у м. Полтаві без надання іншого житла; усунути перешкоди у користуванні майном шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідачів; стягнути із відповідачів у солідарному порядку на його користь заборгованість за квартирну плату та комунальні послуги у розмірі 10379,09 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що розпорядженням № 128 від 31.08.1987 року відповідачі були вселені у кімнату № 612 у будинку № 60 по вул. Київське Шосе у м. Полтаві, загальною площею 26,37 кв.м.

24.10.2007 року між ним та відповідачами укладено договір найму займаного житла у гуртожитку.

Вказував, що відповідачі із 2013 року у гуртожитку не проживають, оплату комунальних послуг не проводять, у зв'язку з чим за період часу із 01.03.2006 року по 01.04.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 10379,09 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2016 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № 612 у будинку № 60 по вул. Київське Шосе у м. Полтаві.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_6 заборгованість по квартплаті та платі за комунальні послуги в розмірі 10 379 грн. 09 коп.

У задоволенні інших позовних вимог ФОП ОСОБА_6 відмовлено.

Вирішено питання про судові витарти.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_3, просили скасувати його та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_6 відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ФОП ОСОБА_6 є власником ? частки громадської будівлі (готельний комплекс та гуртожиток), розташованого за адресою: м. Полтава, вулиця Київське Шосе, 60. Вказаний обєкт нерухомості позивач придбав згідно договору купівлі-продажу від 15.01.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу по № 112. Згідно вказаного договору за згодою співвласника колективної виробничо - торгівельної фірми «Крокуль» у власність приватного підприємця ОСОБА_6 перейшли приміщення, в тому числі: кімната № 612.

Згідно розпорядження № 128 від 31.08.1987 року ВАТ «Полтавський алмазний завод» ОСОБА_2 вселена у кімнату № 612 у будинку № 60 по вул. Київське Шосе у м. Полтаві (а.с.7).

Згідно довідки № 10 від 21.04.2015 року ОСОБА_2 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 та займає 1 кімнату жилою площею 16,7 кв.м. загальною площею - 26,37 кв.м. У вказаній кімнаті проживає двоє осіб, а саме ОСОБА_2, як квартиронаймач, дата реєстрації 02.12.1987 року та ОСОБА_3 - дочка квартиронаймача, дата реєстрації 27.02.2003 року. (а.с.8).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30.07.2007 року ОСОБА_2 зобов'язано укласти безстроковий договір найму житла та участі у витратах на утримання будинку та прибудинкової території на кімнату № 612 з ПП ОСОБА_6 (а.с.16).

Відповідно до акту не проживання за місцем реєстрації від 22.07.2014 року, складеного комісією у складі: паспортиста гуртожитку ОСОБА_7, мешканців гуртожитку ОСОБА_8, ОСОБА_9 - квартиронаймач кімнати № 612 ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 із 01.01.2014 року постійно не проживають у гуртожитку. Нову адресу місця проживання та причину їх відсутності громадян не встановлено. Кімната використовується для зберігання речей. Доступу у кімнату адміністрація гуртожитку не має (а.с.15).

Відповідно до акту не проживання за місцем реєстрації від 08.04.2015 року, складеного комісією у складі: паспортиста гуртожитку ОСОБА_7, мешканців гуртожитку ОСОБА_8 та ОСОБА_10 - наймач кімнати № 612 у будинку № 60 по вул. Київське Шосе у м. Полтаві ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 із 01.01.2014 року постійно не проживають у гуртожитку. Нову адресу місця проживання та причину їх відсутності не встановлено. Кімната використовується для зберігання речей. Доступу у кімнату адміністрація гуртожитку не має (а.с.14).

Ухвалюючи рішення в частині стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не було здійснено їх належну оплату, а відсутність укладеного між сторонами договору найму житла не звільняє їх від сплати житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

У відповідності до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про безпідставність нарахування квартплати та комунальних послуг за відсутності укладеного договору найму, оскільки відповідачі ухилялися від його укладення, тоді як користувалися жилим приміщенням та комунальними послугами. Відсутність укладеного між сторонами договору найму житла не звільняє відповідачів від обов'язку сплачувати плату за житлово-комунальні послуги. Апелянтами не надано належних доказів того, що житлово-комунальні послуги не надавалися.

Розмір заборгованості підтверджується наданим ФОП ОСОБА_6 розрахунком. Заперечуючи проти правильності даного розрахунку, апелянти не надали суду докази його помилковості та/або розрахунок заборгованість, які б вони вважали правильним.

Надані відповідачами до суду першої інстанції квитанції про оплату житлово-комунальних послуг не в повній мірі відповідають зарахованим платежам згідно виписки з особового рахунку. Вказані платежі здійснені поза межами періоду, за який заборгованість стягнута судом, тому колегія суддів їх до уваги не приймає, оскільки вони не спростовують встановлений судом першої інстанції факт заборгованості в розмірі 10379,09 грн. за період з 01.03.2006 року по 01.04.2015 року.

Інших доводів, які б спростовували вищевказані висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість, апелянтами не наведено.

Проте, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_6 в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин норми матеріального пава, що не врегульовують спірні правовідносини.

Главою 4 ЖК УРСР не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням.

У статті 130 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України.

Разом із тим, окрім відповідної глави ЖК УРСР, зазначене питання врегульоване лише у Примірному положенні про гуртожитки. У розділі VIII Примірного положення про гуртожитки, яким передбачено відповідальність за порушення правил надання жилої площі в гуртожитку, користування гуртожитками та їх утримання, зазначено, що особи, винні у порушенні правил користування гуртожитками, несуть відповідальність відповідно до законодавства.

У зв'язку з цим можна розмежовувати правовий режим гуртожитків, житлові приміщення у яких підлягають приватизації та правовий режим гуртожитків, які призначені для тимчасового проживання.

Оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації, прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК УРСР.

На спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», оскільки вказаний закон прийнято 04.09.2008 року, а сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є обєктами права державної та комунальної власності. Спірне житло розташовано у гуртожитку, який належить до приватної власності, право на який виникло у позивача у 2003 році та правомірність набуття ним права власності на вказаний обєкт нерухомості не спростована.

Щодо мешканців інших гуртожитків, на яких не поширюються гарантії, передбачені Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", до яких відноситься гуртожиток по вул. Київське Шосе, 60 у м. Полтаві то такі гуртожитки призначені для тимчасового проживання осіб, тому щодо мешканців цих гуртожитків правила статей 71, 72 ЖК УРСР не поширюються, оскільки можливість визнання мешканців таких гуртожитків не передбачена ні у ЖК УРСР, ні у Примірному положенні про гуртожитки.

Таким чином, відсутні підстави для визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № 612 у будинку № 60 по вул. Київське Шосе у м. Полтаві.

Виходячи з викладеного, у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції ухвалено помилкове рішення в частині задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_6 про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням та розподілу судових витрат, яке відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_6 підлягають судові витрати у розмірі 75,90 грн. з кожної.

З ФОП ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає стягненню сплачений ними судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі по 66,99 грн. кожній.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2016 року в частині визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням та розподілу судових витрати скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 судові витрати по 75,90 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати по 66,99 грн. кожній.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: --//-- ОСОБА_1

Судді --//-- ОСОБА_11

--//-- ОСОБА_12

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1