Справа № 200/1073/16-ц
Провадження № 2/200/1932/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" серпня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Южакової В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ про звільнення майна з-під арешту,-

В С Т А Н О В И В:

14 січня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ про звільнення майна з-під арешту.

17 травня 2016 року позивач надав уточнену позовну заяву.

В обґрунтування позову зазначив, що 23.03.2007 року між Приватбанком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2007-039, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 800000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивач і відповідач 23.03.2007 року уклали договір іпотеки № 2007-39, згідно п.3.3 якого ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 782,90 кв.м., житловою площею 304,1 кв.м. що розташований за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Українська, б. 36, який належить відповідачу на праві власності. Постановою від 23 квітня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_2 при примусовому виконанні виконавчого провадження № 47229085 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості накладено арешт на все нерухоме майно, що належить відповідачу.

Позивач просить звільнити з-під арешту, накладеного постановою від 23.04.2015 року державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_2 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1, а саме домоволодіння, загальна площа 782,90 кв.м., що розташований за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Українська, б. 36, та звільнити з-під арешту земельну ділянку площею 916 кв.м. у фактичному користуванні, крім того, 64 кв.м. самовільно зайнятої землі за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Українська, б. 36. Стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника.

Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій зазначив, що покладається на розсуд суду при вирішенні питання щодо звільнення з-під арешту майна. Заперечує проти покладення судових витрат на відповідача, оскільки позивач не надав суду доказів про те, що відповідач взагалі був повідомлений про накладення арешту на майно.

Представник третьої особи Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 23.03.2007 року між Приватбанком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2007-039, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 800000,00 доларів США.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивач і відповідач 23.03.2007 року уклали договір іпотеки № 2007-39.

Згідно п.7 договору іпотеки, в забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором та іпотекодавцем за цим договором, іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу домоволодіння від 07 березня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстрованим в Державному реєстрі правочинів приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, згідно з Витягом з Державного реєстру правочинів серія ЕР 134990, виданим 16.03.2007 року за № 3699429, номер правочину 1970270 та зареєстрованого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серія ССС № 802510, виданим 21.03.2007 року, наступне нерухоме майно (далі предмет іпотеки), а саме домоволодіння № 36, яке згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно серія ССС № 539434, має наступний опис: літ. А-2 житловий будинок, цегла, загальною площею 782,90 кв.м., житловою площею 304,10 кв.м., № 1-10, І-ІІ споруди. Майно та усі його приналежності розташований на земельній ділянці площею 916 кв.м. та знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Українська, б. 36.

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 23.04.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження при примусовому виконанні виконавчого листа № 755/26741/14-ц виданого 22.12.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва на користь стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» накладено арешт на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_1.

Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3).

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно до п. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт на все майно боржника або на окремі предмети.

Відповідно до п.5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору - заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя.

В силу ст. 1 Закону України «Про заставу» кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Статтями 17, 18 цього ж Закону передбачено, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом або договором. Наступні застави вже заставлено майна допускаються у разі, якщо інше не передбачено законом і попереднім договором застави. Якщо предметом застави стає майно, яке вже є заставним забезпеченням іншого зобов'язання (боргу), заставне право попереднього заставодержателя зберігає силу.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору про іпотеку), іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, незалежно від настання строку виконання зобов'язань за основним договором, у випадку, зокрема, невиконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором.

Як передбачено ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Статтею 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», передбачено, що зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Як встановлено, право застави у ПАТ КБ «Приватбанк» на спірне майно виникло до накладення арешту.

Таким чином системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про наявність у іпотекодержателя права на вчинення дій, спрямованих на захист прав іпотекодержателя, визначених умовами договору іпотеки, в тому числі і шляхом подачі позову про зняття арешту з майна, в складі якого є предмет іпотеки, переданий в іпотеку позичальником на забезпечення задоволення вимог кредитора за рахунок предмету іпотеки.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази та те, що на теперішній час арешт, накладений постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 23.04.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, знятий не був, а також те, що кредитні зобов'язання відповідача, забезпечені заставою, не погашені, суд дійшов висновку, що право ПАТ КБ «Приватбанк» як іпотекодержателя порушено, оскільки у такому випадку позивач буде позбавлений можливості задовольнити свої вимоги щодо погашення кредитної заборгованості за рахунок спірного арештованого майна в тому числі і шляхом реалізації своїх прав іпотекодержателя при зверненні стягнення на майно, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, у повному обсязі доведеними і підлягають задоволенню, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення з-під арешту нерухомого майна, розташованого за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Українська, б. 36.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 224, 225, 294 ЦПК України, ст.ст. 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ про звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Звільнити з-під арешту, накладеного постановою від 23.04.2015 року державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_2 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню ВП № 47229085 при примусовому виконанні на користь ПАТ «Укрсоцбанк»про стягнення заборгованості, нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, а саме: домоволодіння, загальною площею 782,90 кв.м., житловою площею 304,1 кв.м., що розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Українська, б. 36, та звільнити з-під арешту земельну ділянку площею 916 кв.м. у фактичному користуванні, крім того, 64 кв.м. самовільно зайнятої землі за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Українська, б. 36.

Стягнути з ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1378 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску