У Х В А Л А

11 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Гуменюка В.І., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут-Агро", треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_5, про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з товариство з обмеженою відповідальністю "Бахмут-Агро" (далі - ТОВ "Бахмут-Агро") на користь ОСОБА_4 майнову шкоду в розмірі 3 тис. 59 грн 13 коп., судовий збір у розмірі 30 грн 55 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 81 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір в дохід держави в сумі 143 грн. 59 коп.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 2 вересня 2015 року рішення міськрайонного суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди скасовано, позов у цій частині задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Бахмут-Агро" на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 1 тис. грн. У частині стягнення з ТОВ "Бахмут-Агро" на користь ОСОБА_4 судового збору рішення суду першої інстанції змінено: збільшено суму стягнення судового збору до 58 грн 88 коп. та збільшено суму витрат на правову допомогу до 91 грн 50 коп. У решті рішення суду першої інстанції залишено в силі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів попередніх судових інстанцій залишено без змін.

18 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідності рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносин норм матеріального права, а саме частини другої статті 22 та статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦПК України).

На підтвердження зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 червня 2012 року, 6 березня, 10 липня, 18 вересня 2013 року, 17 вересня 2014 року на постанови Верховного Суду України від 3 грудня 2014 року, 28 січня, 3 червня, 1 липня, 7 жовтня 2015 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовані зазначені норми права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносин норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх судових інстанцій про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття належної їй земельної ділянки, у розмірі 3 тис. 59 грн 13 коп., який визначено на підставі розрахунку, здійсненого Державною інспекцією сільського господарства в Донецькій області.

У частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення на її користь шкоди, завданої їй і третім особам, суд касаційної інстанції зазначав, що треті особи позовних вимог про стягнення завданої їм шкоди не заявляли, а ОСОБА_4 як позивач не наділена повноваженнями звертатись до суду з позовними вимогами в інтересах третіх осіб. Крім того, розмір збитків, завданих самовільним зайняттям земельної ділянки, належної саме позивачці у судовому засіданні не доведено.

Погоджуючись з висновком апеляційного суду в частині задоволення позову про стягнення моральної шкоди, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходив з того, що самовільне зайняття відповідачем земельної ділянки ОСОБА_4 призвело до моральних страждань позивачки та свідчить про наявність моральної шкоди, а тому суд дійшов висновку про стягнення з ТОВ "Бахмут-Агро" на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в сумі 1 тис. грн.

Ухвалою від 18 вересня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував рішення судів попередніх судових інстанцій та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції з огляду на те, що суди не перевірили правильності розрахунку завданих позивачу збитків та неправильно вирішили питання про відшкодування моральної шкоди, яка залежить від правильності вирішення позову в частині стягнення майнової шкоди, завданої незаконними діями відповідача позивачу. При цьому суд зазначив, що під час нового розгляду питання про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншим порушенням земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до статті 156 Земельного кодексу ??????? <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_999/ed_2013_08_11/pravo1/T012768.html?pravo=1> та статті 1166 ?? ??????? <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844269/ed_2013_08_11/pravo1/T030435.html?pravo=1> така шкода відшкодовується в повному обсязі. Зокрема, в разі пошкодження посівів, самовільного зайняття ріллі або сінокосіння на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої урожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їх призначення.

Отже, виходячи із доводів заяви, змісту судового рішення касаційного суду, що переглядається, відсутні підстави, які б свідчили про неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Разом з тим, в ухвалі від 6 березня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, розглядав спір щодо відшкодування шкоди, завданої позивачу внаслідок розгерметизації нафтопроводу.

В ухвалі від 17 вересня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирішував спір про відшкодування шкоди, завданої знищенням посівів соняшника внаслідок оброблення гербіцидами.

Отже, з наданих для порівняння ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та ухвали яку заявниця просить переглянути вбачається, що вони постановлені у справах з іншим предметом спору, підставами позову, змістом позовних вимог та фактичних обставин.л

Що стосується ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 червня 2012 року та 10 липня 2013 року то вони не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, у розумінні пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції цією ухвалою скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції з підстави, передбаченої статтею 338 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим у постановах Верховного Суду України від 3 грудня 2014 року, 28 січня, 3 червня, 1 липня, 7 жовтня 2015 року, наданих заявницею на обґрунтування пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України, предметом розгляду суду було відшкодування шкоди, завданої користуванням земельною ділянкою без правовстановлюючих документів; недбальством відповідача; неправомірними діями відповідачки, а саме підписанням акта розподілу додаткової нафти без відповідних правових підстав.

Отже, висновок суду касаційної інстанції у справі, яка переглядається, не суперечить правовим висновкам викладеним у зазначених постановах Верховного Суду України, оскільки у справі, яка переглядається, та у справах, за результатами перегляду яких Верховним Судом України прийнято надані для порівняння постанови, наявні різні предмети спору, інші правовідносини та фактичні обставини.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут-Агро", треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_5, про відшкодування шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк