Справа № 308/7031/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., за участі позивач - ОСОБА_1, та представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - ОСОБА_3, про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову зазначив наступне:

02 червня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області позивач - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклала шлюб, про що 02.06.2011 року складено відповідний актовий запис № 18.

Спільне життя з відповідачем не склалося, тому що у них різні погляд на сімейне життя обовязки. На підставі чого в сімї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сімю немає.

Подружні відносини між ними припинилися з 2014 року. З цього часу спільне господарство не ведеться, спору про спільне майно немає (спір про поділ майна вирішений в судовому порядку).

На підставі наведеного позивач просить суд розірвати його шлюб з ОСОБА_3.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив суд задовольнити його позовну заяву, шлюб розірвати, заявив що не бажає в подальшому проживати з відповідачем, та хоче якнайшвидше розлучитися.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, та просив суд надати подружжю строк для примирення у шість місяців, мотивуючи це тим фактом, що відповідач займається утриманням дітей, тому не має часу на чоловіка, проте бажає зберегти шлюб, однак будь яких конкретних заходів, які буде вживати відповідач для збереження сім'ї суду наведені не були.

Судом було відмовлено у наданні часу для примирення, оскільки суд не вбачає дієвих заходів щодо примирення подружжя, позивач категорично заперечив проти надання часу для примирення, та з урахуванням ч. 1 ст. 24 СК України, відповідно до якої примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін та їх представників, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, 02 червня 2011 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного Головного управління юстиції Закарпатській області та складено відповідний актовий запис № 18.

Судом встановлено, що спільне життя у позивача з відповідачем не склалося, тому що у них різні погляд на сімейне життя обовязки. На підставі чого в сімї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сімю немає.

Подружні відносини між ними припинилися з 2014 року. З цього часу спільне господарство не ведеться, спору про спільне майно немає (спір про поділ майна вирішений в судовому порядку).

Посилання представника відповідача на необґрунтованість заяви позивача, та припущення того, що рішення про розірвання шлюбу було прийняте через хвилювання та емоційний стан чоловіка ОСОБА_1, не знайшли свого підтвердження, так як у судовому засіданні, позивач чітко та неодноразово проявив бажання до розірвання шлюбу, та, як вбачається з ст. 24 Сімейного кодексу України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Проте, представником відповідача ні у запереченнях на позовну заяву ні у судовому засіданні, суду не були наведені дієві методи збереження сімї та шлюбу, на які готовий йти відповідач, який більше того жодного разу не зявився у судове засідання, тому суд не вбачає ознак можливого примирення у даному випадку, таким чином у клопотанні представника відповідача про надання строку для примирення, суд вважає за необхідне відмовити.

Також, судом не приймаються до уваги доводи представника відповідача про те, що у позивача по справі ОСОБА_1 є заборгованість по сплаті аліментів на двох неповнолітніх спільних дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, так як вони не є предметом розгляду даного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Із ст. 55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Враховуючи наведене, та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню.

Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 11, 57, 60, 179, 212, 214, 215, 294 ЦПК України, ст.ст. 55, 109, 112 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, про що складено відповідно актовий запис № 18, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ № 138988, виданим 17.06.2016 року (повторно) - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Томчанія, 2, ідентифікаційний номер суду невідомий, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, Закарпатська область, Перечинський район, с. Лумшори, вул. Лісова, 3 б, ідентифікаційний номер суду невідомий, витрати із сплати судового збору в розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна гривня 20 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Повний текст рішення виготовлений 06.12.2016 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7