УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», в інтересах якого діє Сокуренко Наталія Вікторівна, на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області 25 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа - Служба у справах дітей Адміністрації Корабельного району виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про виселення із житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діє у своїх інтересах та в інтересах своїх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, третя особа - Служба у справах дітей Адміністрації Корабельного району виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про виселення із житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позову зазначило, що 25 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № НКІРОА00000100, згідно якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 24978 доларів США, строком користування до 25.04.2018 року ЗІ сплатою за користування кредитом 12% річних.

В забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань, 08 травня 2008 року між тими ж самими сторонами був укладений іпотечний договір, за яким відповідачка передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Через неналежне виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором, у неї виникла заборгованість по кредиту і рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2010 року з неї на користь банку було стягнуто 189 435,78 грн та судові витрати. Цим же рішенням в задоволенні вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення було відмовлено. В подальшому рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2013 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки. Оскільки відповідачі на пропозицію позивача добровільно не виселяються, позивач просив виселити відповідачів із спірної квартири разом з малолітніми дітьми без надання їм іншого житлового приміщення.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 25 квітня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення, оскільки передана ОСОБА_3 в іпотеку квартира АДРЕСА_1 належала останній на підставі договору купівлі-продажу від 26 січня 2001 року та не була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1892цс15 від 30 вересня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Приватбанк», в інтересах якого діє Сокуренко Наталія Вікторівна, у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа - Служба у справах дітей Адміністрації Корабельного району виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про виселення із житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова