Справа № 486/961/16-ц
Провадження № 2-з/486/12/2016
10 листопада 2016 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді Франчук О. Д.
при секретарі Зацепіній І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про забезпечення позову ,
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 3/10 частини квартири АДРЕСА_1, в якій позивачам належить: 2/5 частки ОСОБА_3, 3/10 частки ОСОБА_1. ОСОБА_2 належить на праві власності 3/10 частки квартири.
12.10.2016 року ОСОБА_1 направила до суду належним чином оформлену заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо реконструкції (перепланування, переобладнання) квартири АДРЕСА_2, до набрання законної сили рішення у справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 3/10 частини квартири.
Відповідно до ч. 4 ст. 151 ЦПК України до заяви про забезпечення позову додається документ, що підтверджує сплату судового збору.
Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, заявником ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в сумі 275,60 грн., що у відповідності до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, та квитанцію долучено до заяви.
Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі статтею 152 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, забороною вчиняти певні дії, що стосуються предмета спору.
Дослідивши письмові матеріали справи та інші докази, судом було встановлено, що працівниками комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне обєднання» 09.08.2016 року було проведено обстеження квартири АДРЕСА_3 на предмет проведення ремонтних робіт та встановлено, що ремонтні роботи проводять в квартирі № 34 та зі слів квартировласника планується приєднання кімнати в квартирі № 33 до квартири № 34 шляхом демонтування перегородки між балконом та лоджією квартири № 33 (а.с. 21).
Зваживши всі обставини справи та враховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, 04.11.2016 року суддею було постановлено ухвалу про забезпечення позову, якою заборонено ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо реконструкції (перепланування, переобладнання) квартири АДРЕСА_2, до набрання законної сили рішення у справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 3/10 частини квартири.
Виконання ухвали було покладено на Южноукраїнський міський відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Миколаївській області.
Проте, 08.11.2016 року на адресу суду надійшло повідомлення від Южноукраїнського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Вказане повідомлення вмотивовано тим, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05.10.2016 року, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа та за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Зазначено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про:
стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин;
обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;
відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи;
стягнення аліментів;
відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.
Ознайомившись з вказаним повідомленням, суд вважає, що Южноукраїнський міський відділ ДВС вільно трактує зазначену норму закону та діє в порушення вимог Конституції України та законів України.
Слід зазначити, що згідно зі ст. 208 ЦПК України судові рішення викладаються у формах ухвали, рішення, постанови. Тобто, ухвала суду про забезпечення позову є видом судового рішення.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 14 ЦПК України). Ухвала суду про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.
Судові рішення як найважливіший акт правосуддя покликані забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Відповідно до п.2) ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Ухвала суду про забезпечення позову від 09.08.2016 року, відповідає усім вимогам до виконавчого документу викладеним в ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.3) ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Посилання працівників Южноукраїнського міського відділу ДВС на ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи, є недоцільним, оскільки Южноукраїнський міський суд Миколаївської області не є стягувачем, як сторона виконавчого провадження. Суд виносить рішення в межах своїх повноважень та направляє його до виконання.

Таким чином, суд вважає, що внаслідок невиконання посадовими особами Южноукраїнського відділу ДВС своїх обовязків та вільного трактування Закону України «Про виконавче провадження», грубо порушуються права громадян. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно статті 211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.

Оскільки судом встановлена бездіяльність працівників Южноукраїнського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, суд приходить до висновку про необхідність винесення окремої ухвали.

Керуючись статями 208, 209, 211 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Окрему ухвалу направити Голові департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України (04053 м.Київ вул. Січових Стрільців, 73), Директору Національного антикорупційного бюро України (03035, м. Київ, вул. Василя Сурикова, 3) та зобовязати вжити заходів.

Про результати розгляду окремої ухвали повідомити Южноукраїнський міський суд Миколаївської області не пізніше 10.12.2016 року.

Про вжиті заходи повідомити суд не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

Окрему ухвалу може бути оскаржено особами, інтересів яких вона стосується в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області в 5-денний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_5