Справа №431/5057/16-ц
Провадження №2/431/1592/16
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 грудня 2016 року Старобільський районний суд Луганської області
в складі: головуючого судді Пелиха О.О.,
за участю секретаря Чесалової О.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Старобільської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Старобільської районної державної адміністраціїпро позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позову позивач посилалась на те, що вона є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком дитини є ОСОБА_2, який починаючи з серпня 2008 року спільно з ними не проживає, дитину не забезпечує та ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не піклуються про її розвиток. У зв'язку з наведеним просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її сина.
У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву в якій просила суд розглянути справу без її участі, позов підтримала та просила суд його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач, будучи повідомлений про час та місце розгляду справи через оголошення у пресі до суду не з'явився.
Третя особа - представник Органу опіки та піклування Старобільської районної державної адміністрації до суду не з'явився, надав заяву в якій зазначив, що за інформацією отриманою органом відповідач на території району не проживає, а тому провести відповідні бесіди з ним не виявилося можливим.
Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
На підставі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
02 грудня 2016 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд приходить до наступних висновків.
Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 10.12.2008 року шлюб між ними було розірвано, при цьому з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10,11).
Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.
Батьком малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9).
Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 07.07.2011 р. прізвище малолітньої дитини ОСОБА_3 було змінено на ОСОБА_3 (а.с.12)

Відповідач рішення суду про стягнення аліментів належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 01.04.2012 року становила 12 470, 04 грн. (а.с.13-14).

Вироком Станично - Луганського районного суду Луганської області від 12.05.2014 р. ОСОБА_2 було визнано винним та засуджено за ч.1 ст.164 КК України - за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів) до громадських робіт.

Згідно довідки - розрахунку від 07.07.2016 року ОСОБА_2 станом на 01.06.2016 року має заборгованість по аліментам у сумі 38 853 грн. 23 коп. (а.с.17-18).

Згідно акту контрольного обстеження житлово - побутових умов від 19.10.2016 р. ОСОБА_1 проживає разом з сином ОСОБА_3, за місцем проживання для дитини створені всі необхідні умови, вона має окрему кімнату де підтримується необхідний порядок, вихованням та утриманням дитини займається позивач, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків (а.с.21).

За інформацією наданою Сватівською загальноосвітньою школою 1-111 ступенів №8 ОСОБА_3 навчається у школі з 01.09.2013 р. Батько дитини навчального закладу та батьківських зборів не відвідує, життям дитини не цікавиться (а.с.19).

Оскільки законодавство при позбавленні батьківських прав з підстав ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини, пов'язує винну, протиправну поведінку батьків, судом з'ясовувалось чи не ухилявся батько від виконання обов'язків з поважних причин.

Судом ОСОБА_2 було надано право надати докази, що він не ухиляється від батьківських обов'язків, і не виконує їх з поважних причин. Проте, відповідач не надав жодного доказу, що він за станом здоров'я, чи з інших підстав не міг усвідомлювати свої батьківські зобов'язання та не мав можливість виховувати дитину, зустрічатися з нею, не міг надавати матеріальну допомогу, чи чинилися перешкоди з боку позивача або інших осіб щодо спілкування з малолітнім.

Відповідно до статті 150 СК України батьки, де б вони не перебували, зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.

Згідно з ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України " Про охорону дитинства " виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно ч.1 ст.164 СК України, підставами позбавлення батьківських прав є, зокрема ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Дана норма передбачає позбавлення батьківських прав, а не батьківства.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту та інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав - це санкція за протиправну винну поведінку батьків.

Ухилення від виконання юридичного обов'язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Судова практика склалась таким чином, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму та наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР №798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, статтею 12 Закону "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень Конвенції про права дитини - позбавлення батьківських прав, це, перш за все, спосіб захисту прав та інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та моральної забезпеченості.

Вирішуючи спір, суд приймає до уваги, як ставлення батька до дитини, так і ставлення дитини до батька.

Відповідачем не надано доказів, які б спростовували твердження позивача щодо ухилення його від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та свідомого нехтування своїми обов'язками.

Таким чином, надані у справі докази вказують про небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов'язки, піклуватись про дитину, її здоров'я, займатися її вихованням. Відповідач не бажає спілкуватися з дитиною при наявності такої можливості.

Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу, батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України до батьків, які ухиляються від виконання батьківських обов'язків передбачено застосування правові санкції для застосування до них юридичної відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, суд вважає, що до відповідача необхідно застосувати один із заходів юридичної сімейно-правової відповідальності, яка настає при винній поведінці батьків, а саме: необхідно позбавити батьківських прав щодо його дитини, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 19, 150, 155,157, 159, 164 СК України, ст. ст. 3,4,10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-229 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Старобільської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 551 грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відповідач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Пелих