Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

Справа №377/404/16-ц

Провадження №2/377/221/16

23 червня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді Орла А.С., при секретарі Прохоровій О.О., з участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні об'єктом права власності шляхом визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, -

УСТАНОВИВ:

13 червня 2016 року позивач звернувся до суду з названим позовом до відповідача з вимогою про усунення перешкоди у користуванні своїм правом власності на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання відповідача особою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням мотивуючи її тим, що за його згодою у будинку з 26.01.2008 р. був зареєстрований відповідач, але у будинку ніколи не проживав, а близько п'яти років тому назад виїхав до Росії на постійне місце проживання, проте з реєстрації у будинку не знявся, що перешкоджає йому продати будинок, оскільки покупець відмовляється укладати договір поки зареєстровані у будинку особи не знімуться з реєстрації.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримував з посиланням на зазначені у позовній заяві обставини, дійсне існування яких підтвердив.

Надіслана на адресу зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання відповідача судова повістка повернута до суду з відміткою про не з'явлення адресата за отриманням, що може свідчити про відсутність його за цією адресою і у цьому випадку згідно правил ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик вручено належним чином.

Беручи до уваги наявність умов, передбачених ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів.

Вислухавши пояснення та перевіривши надані докази і визначивши відповідні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач на підставі договору дарування від 28 листопада 2001 року є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1. Його право власності зареєстровано 28.11.2001 р. за № 103 в книзі № 7 Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації (а.с.8).

Згідно довідки ф. 3 у вказаному будинку крім інших осіб зареєстровано з 26.01.2008 р. постійно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Згідно актів про не проживання від 18.05.2015 р., 18.08.2015 р., 18.02.2016 р., 18.05.2016 р. ОСОБА_3 не проживає, його особисті речі відсутні (а.с.10-13).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 318 цього Кодексу).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно правил ч. 1 ст. 29 цього Кодексу місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зобов'язує громадянина України, а також іноземця чи особи без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Згідно ч. 1 ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України надає кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїм порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша).

Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено спосіб захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, а саме: власнику майна надано право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В судовому засіданні було з'ясовано, що між позивачем та відповідачем мала місце домовленість про використання належного позивачеві на праві власності житлового будинку як адреси реєстрації місця проживання відповідача, що саме по собі не має наслідком виникнення у нього самостійного права користування житловим будинком, яке є похідним від права власності позивача і залежить від нього.

Як зазначено позивачем у позовній заяві та стверджувалось його представником у судовому засіданні, відповідач виїхав на межі України на постійне проживання, не знявшись з реєстрації у будинку позивача, що перешкоджає його продажу, оскільки покупець відмовляється від укладення договору до зняття з реєстрації місця проживання зареєстрованих у ньому осіб.

Виходячи з того, що за змістом статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання за відсутності заяви громадянина чи його представника є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування, а також беручи до уваги, що визначеним статтею 391 Цивільного кодексу України способом захисту права власності від порушень, не пов'язаних з позбавленням володіння, є усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, враховуючи встановлені обставини справи, які свідчать про реальне порушення права власності позивача внаслідок того, що відповідач не знявся в реєстрації в будинку та виїхав за межі України, суд погоджується з наведеними позивачем обґрунтуваннями і вважає правильним позов задовольнити у повному обсязі.

Згідно правил ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір на суму 551 грн. 20 коп., від сплати якого позивач звільнений на підставі п. 10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 3, 4, 15, 114, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь держави судовий збір на суму 551 грн. 20 коп..

Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня одержання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено на загальних підставах до апеляційного суду Київської області. Апеляційна скарга позивачем може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем - у той же строк з дня постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційні скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. С. Орел