Справа № 369/6075/15-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/3314/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 17.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Коцюрби О.П.,

Суддів - Журби С.О., Лівінського С.В.,

При секретарі Топольському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації, -

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом, який мотивувала тим, що рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2015 року за нею та відповідачем визнано право власності по 1/2 частині за кожним на автомобіль марки Skoda Octavia А5, державний номерний знак НОМЕР_1. Так як автомобіль є неподільним, тому позивач вважає, що вона має право на грошову компенсацію вартості ? частини спірного автомобіля.

Просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію вартості 1/ 2 частини автомобіля в розмірі 96 541,86 грн. та покласти на відповідапча судові витрати.

При розгляді справи, позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги, обґрунтовувала їх тим, що вартість автомобіля за судовою експертизою становить 233 490,44 грн. Так як ОСОБА_3 зобовязаний їй сплатити грошову компенсацію, то право власності на її частину слід визнати за відповідачем.

Остаточно просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля в розмірі 116 740,22 грн., визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля Skoda Octavia А5, державний номерний знак НОМЕР_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 квітня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просила, скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 квітня 2016 року, ухвалити у справі нове рішення про задоволення її позову. Зазначила, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 квітня 2016 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення Києво-Святошинськогог районного суду Київської області від 01 квітня 2016 року є законним, тому, апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом при розгляді справи встановлено, що 20 вересня 1980 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року між сторонами розірвано.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2015 року за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнано право власності по 1/2 частині за кожним на автомобіль марки Skoda Octavia А5, державний номерний знак НОМЕР_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 лютого 2016 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2015 року залишено без змін.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 07 грудня 2015 року №18354/15-54, ринкова вартість автомобіля Skoda Octavia А5, державний номерний знак НОМЕР_1, складає 233 490,44 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 та ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

В ч. 3 ст. 358 ЦК України вказано, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Статтею 364 ЦК України передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про призначення компенсації, і не передбачається обов'язок згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Такої правової позиції притримується Верховний Суду України (постанова від 19 лютого 2014 року справа № 6-4ц14), Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (рішення від 02 жовтня 2013 року).

При вирішенні спору, суд першої інстанції, з яким погоджується і колегія суддів прийшов до правильного висновку про те, що правовий режим спільної часткової власності має забезпечувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Таке враховує загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників.

Аналогічні правові висновки зробив Верховний Суд України при розгляді справ № 6-4цс14 від 19 лютого 2014 року та 6-2915цс15 від 13 січня 2016 року, предметом яких був спір про стягнення компенсації (ст. 364 ЦК) за частку у спільному майні. При розгляді цих справ Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого з урахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

У силу приписів статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Так як позивач не надала суду доказів про неможливість спільного користування спірним автомобілем, наявність достатнього доходу для сплати компенсації за автомобіль та враховуючи те, що реалізація цього права порушить права відповідача як іншого співвласника, який не має змоги сплатити за нього грошову компенсацію, з урахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів вважає, що Києво-Святошинський районний суд Київської області прийшов до правильного висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, тому, апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: