Справа № 352/521/16-ц
Провадження № 2/352/616/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Пилипів М.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Чукалівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та здійсненні права власності, -

в с т а н о в и в :

Позивач 13.04.2016 р. звернувся в суд з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні майном та здійсненні права власності.

Після уточнення позову 30.09.2016 р. просив зобов'язати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні позивачу належною йому на праві власності присадибною земельною ділянкою площею 0,1850 га з кадастровим номером НОМЕР_1 яка розташована по АДРЕСА_1, шляхом знесення за власний рахунок самочинно збудованої господарської споруди, що знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1, частина якої розміщена на території належної позивачу земельної ділянки.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що він відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 22.02.2001 р. є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1850 га з кадастровим номером НОМЕР_1 яка розташована по АДРЕСА_1. Належна йому земельна ділянка межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_1, яка знаходиться у власності Чукалівської сільської ради, фактичне користування якою здійснює відповідач ОСОБА_3 У 2015 р. на суміжній земельній ділянці ОСОБА_3 без згоди позивача була споруджена господарська будівля, одна стіна якої та технічні елементи дахової покрівлі розміщені на території належної позивачу земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1. Як встановлено управлінням ДАБІ в Івано-Франківській області, спірна господарська будівля відповідача розміщена з порушенням абз.3 п.3.25 ДБН 360-92, згідно якого для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни має бути не менше 1,0 м; при цьому повинно бути забезпечено влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Оскільки частина збудованої ОСОБА_3 господарської будівлі розміщена на території належної позивачу земельної ділянки, порушено його право власності, яке підлягає захисту в судовому порядку згідно вимог ч.2 ст.386, ст.391 ЦК України.

Позивач та його представник у судовому засіданні уточнений позов підтримали і просили його задовольнити, просили стягнути з відповідача ОСОБА_3 судові витрати.

Представник відповідача - Чукалівської сільської ради у судовому засіданні позов до сільської ради не визнав і пояснив, що Чукалівська сільська рада не має жодного відношення до земельної ділянки по АДРЕСА_1, вказана земельна ділянка не перебуває у власності сільської ради; ця земельна ділянка у свій час була передана у власність ОСОБА_4, якому сільська рада надала дозвіл на будівництво; саме у ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_3 у 2002 р. купив цю присадибну земельну ділянку. Представник відповідача у поданій суду заяві просив закінчувати розгляд справи без участі Чукалівської сільської ради.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що він згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30.10.2002 р. купив у ОСОБА_4 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та не закінчений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1. Право власності на придбану земельну ділянку він не зареєстрував, свого часу не отримав державного акту на право власності на земельну ділянку, ним виготовляється технічна документація на вказану земельну ділянку. Він дійсно спорудив на межі із земельною ділянкою позивача господарську будівлю, яка є тимчасовою спорудою, тому не потребує виготовлення відповідного проекту. У червні 2011 р. він запропонував позивачу за власний рахунок поставити паркан на їх спільній межі, а позивач дозволив йому встановити цю тимчасову споруду на межі. Між ними була усна домовленість, існування якої можуть підтвердити свідки, позивач дозволив йому, щоб стіна господарської споруди зайшла на земельну ділянку позивача.

У наступні судові засідання відповідач ОСОБА_3 не з'явився, про час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником присадибної земельної ділянки площею 0,1850 га з кадастровим номером НОМЕР_1 яка розташована по АДРЕСА_1, що посвідчується державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 22.02.2001 р. (а.с.11).

Відповідач ОСОБА_3 є користувачем суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1, яку він купив у попереднього власника ОСОБА_4 згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30.10.2002 р. (а.с.23). Відповідач не отримав правовстановлюючого документу на придбану земельну ділянку та не зареєстрував на неї права власності.

Відповідач спорудив на межі із земельною ділянкою позивача господарську будівлю, одна стіна та елементи дахової покрівлі якої заходять на земельну ділянку позивача, чим порушив вимоги абз.3 п.3.25 ДБН 360-92, згідно якого для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни має бути не менше 1,0 м; при цьому повинно бути забезпечено влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Вказана обставина, якої відповідач не заперечував, підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, а саме: відповіддю управління ДАБІ в Івано-Франківській області (а.с.6-7), відповіддю Чукалівської сільської ради (а.с.8), викопіюванням з Публічної кадастрової карти України (а.с.15), фототаблицями (а.с.16-17, 27-28).

Суд вважає голослівним твердження відповідача про існування між сторонами усної домовленості щодо спорудження господарської будівлі, а саме те, що позивач дозволив йому встановити цю тимчасову споруду на межі, коли він у червні 2011 р. запропонував позивачу за власний рахунок поставити паркан на їх спільній межі, з огляду на те, що відповідач у порушення вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не надав суду жодних доказів на підтвердження вказаної обставини.

Відповідно до вимог ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на земельну ділянку, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ч.1 ст.153 ЦК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на викладене, з урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої позивачем вимоги, яку слід задовольнити. При цьому обставина щодо самочинного будівництва відповідачем господарської споруди, на яку посилався позивач, не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні.

З відповідача ОСОБА_3 слід стягнути понесені позивачем судові витрати, що складаються з 551,20 грн. сплаченого судового збору (а.с.1) та витрат на правову допомогу згідно наданих останнім оригіналу квитанції, акту приймання-передачі виконаних робіт, свідоцтва платника єдиного податку на ім'я ФОП ОСОБА_1, який надавав позивачу правову допомогу, договору про надання правової допомоги (а.с.57-61). Суд визначає розмір компенсації витрат на правову допомогу відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», згідно якої розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі (1378 х 40% = 551,20 грн.) за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні.

При визначенні розміру компенсації витрат на правову допомогу суд враховує наступні витрати: 551,20 грн. за складання позовної заяви, 551,20 грн. за вихід на місце для обстеження і виготовлення фотографій, 551,20 грн. за ознайомлення з матеріалами справи та уточнення позову, по 551,20 грн. за два судові засідання 10.05. та 24.11.2016 р., оскільки тривалість решти двох судових засідань склала відповідно 3 хв. та 2 хв.

З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення з відповідача на користь позивача 3307,20 (551,20 + 2756) грн. судових витрат.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 81, 152, 153 ЗК України, ст.391 ЦК України, керуючись ст.ст. 88, 213-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 належною йому на праві власності присадибною земельною ділянкою площею 0,1850 га з кадастровим номером НОМЕР_1 яка розташована по АДРЕСА_1, шляхом знесення за власний рахунок господарської споруди, що знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1, частина якої розміщена на території належної ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1.

Стягнути із ОСОБА_3 у користь ОСОБА_2 3307 (три тисячі триста сім) грн. 20 коп. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча М.М.Хоминець