Ухвала

іменем україни

25 листопада 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ КузнєцовВ.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради про визнання права власності на самочинно здійснену добудову до квартири та земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд із вказаним позовом до Тернопільської міської ради, в якому просила визнати за нею право власності на добудову до квартири і підвал під добудовою, загальною площею 36,6 кв.м., а також на земельну ділянку під добудовою, АДРЕСА_1. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що згідно з розпорядженням заступника міського голови - начальника управління містобудування та архітектури Тернопільської міської ради від 17 червня 2005 року № 63, а також рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1374 від 09 листопада 2005 року їй дозволено будівництво балкону розміром 3,30х1,10 м до приватизованої квартири АДРЕСА_1 Цього ж року вона збудувала добудову до вказаної квартири, однак в розмірах, більших ніж це передбачено вищевказаними рішеннями. Збільшення розміру добудови мотивувала тим, що в вищезазначеній квартирі з житловою площею 12 кв.м. проживає троє осіб, двоє з яких є інвалідами. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з заявою про узаконення спірної добудови, однак їй було відмовлено.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2016 року, у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Частиною 3 статті 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, вірно виходив із того, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували відповідність здійсненого нею самочинного будівництва архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам. Позивач не є власником земельної ділянки, на якій здійснено самочинну добудову до квартири, земельна ділянка є прибудинковою територією. Земельна ділянка не надавалася позивачу у встановленому законом порядку ані до проведення будівництва, ані під уже збудоване нерухоме майно.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради про визнання права власності на самочинно здійснену добудову до квартири та земельну ділянку.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О.Кузнєцов і кримінальних справ