Справа №718/2301/16-ц
Провадження №2-о/718/92/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016 року Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого судді Мізюка В.М., секретаря Івасюк Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу за ОСОБА_1, зацікавлена особа: ОСОБА_2, про розірвання шлюбу

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про розірвання шлюбу, який зареєстрований 04.08.2014 року у виконавчому комітеті Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис № 04. Вказує, що від шлюбу дітей немає. Зазначає, що одруження із ОСОБА_2 виявилося невдалим, в них різні погляди на життя, через що постійно виникали сварки і як наслідок вони втратили почуття поваги, любові та довіри. На даний час вона твердо прийшла до переконання, що шлюб між ними носить формальний характер і подальше збереження сім'ї є неможливим, а тому просила позов задовольнити.

Заявниця подала заяву про підтримання позову та просила розглянути справу без її участі.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, оскільки на даний час перебуває в Райківецькій виправній колонії №78. Через канцелярію суду заяв та клопотань від нього не надходило.

Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги позивачки слід задовольнити.

Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 04 серпня 2014 року у виконавчому комітеті Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис № 04, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1.

На даний час сторони не підтримують подружні стосунки та не приймали мір до примирення та поновлення сім'ї.

Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов"язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім'ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов'язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.».

За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

З'ясувавши фактичні взаємостосунки між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, судом також враховуються ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України, у якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю « сім'ї», як соціального інституту сучасного суспільства.

Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих та з врахуванням норм ст. 112 СК УК України, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, інтересам суспільства, у зв'язку з чим, шлюб між сторонами повинен бути розірваний.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

На підставі ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Розірвати шлюб, який зареєстрований 04 серпня 2014 року у виконавчому комітеті Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис № 04, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Після розірвання шлюбу заявниці залишити прізвище «ОСОБА_1».

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.М. Мізюк