Провадження № 2/520/948/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Луняченка В.Л.

при секретарі Нефедової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання первісного правочину від 27.08.2010 року недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

27.08.15 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, після уточнення якого (а/с 130) просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти сумою 1591420,79 гривень відкоригована сума основного боргу, зазначеного у іноземної валюті, у звязку із зміною офіційного курсу гривні до долару США, штраф за неповернення позики, за період з січня 2015 року по січень 2016 року, у розмірі 1575594,22 гривень, та 3% річних за період з 15.12.2014 року по 14.01.2016 року у сумі 112731,23 гривень, мотивуючи позов тим, що ОСОБА_2 не виконує належним чином, покладені на нього зобовязання з повернення позичених коштів за договором позики від 27.08.10 року, у звязку з чим виникла зазначена заборгованість, яку останній в добровільному порядку не сплачує.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, відповідно до якого просить суд визнати первісний правочин від 27.08.2010 року недійсним, зазначаючи, що виконав умови договору позики відповідно до договору про внесення змін від 15.08.11 року.

Представник позивача ОСОБА_1, ОСОБА_3, діючий на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив їх задовольнити та розглядати справу за його відсутністю, у задоволенні зустрічного позову просить відмовити у звязку з тим, що позов необгрутнований та безпідставний.

Відповідач - позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 до судового засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, враховуючи той факт, що від ОСОБА_2 не надходила заяв про залишення його позовних вимог без розгляду, та приймаючи до уваги, що у відповідності до ч.1 ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, вважає за доцільним розглянути справу на підставі наданих сторонами доказів і пояснень викладених у позовних заявах.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає позов ОСОБА_1 підлягаючим задоволенню частково, а зустрічні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав:

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали Договір позики грошей, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 27 серпня 2010 року та зареєстрований в реєстрі за №1235. В подальшому між Позивачем та Відповідачем були укладені договір про внесення змін та доповнень до Договору позики посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 27 жовтня 2010 року та зареєстрований в реєстрі за №1531, договір про внесення змін та доповнень до Договору позики посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 27 грудня 2010 року та зареєстрований в реєстрі за №1915, договір про внесення змін та доповнень до Договору позики посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 14 березня 2011 року та зареєстрований в реєстрі за №357, договір про внесення змін до Договору позики посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 20 травня 2011 року та зареєстрований в реєстрі за №4518 та договір про внесення змін до Договору позики посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 15 серпня 2011 року та зареєстрований в реєстрі за №1204.

Згідно п. 1 Договору позики (в останній редакції від 15.08.2011 р.) ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 гроші в розмірі 1255496 гривень, що в еквіваленті складає 157500 дол. США по курсу НБУ, станом на 14 липня 2011 року.

Відповідно до п. 5 Договору позики (в останній редакції) відповідач зобов'язався сплачувати боргову суму, що в еквіваленті складає 157500 дол. США згідно графіку:

- суму еквівалентну 3 000 дол. США до 15 серпня 2011 року; - суму еквівалентну 154500 дол. США до 14 вересня 2011 року.

Таким чином, з моменту передання Позивачем Відповідачу грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України були укладені договори позики, істотні умови яких зафіксовані у розписці, наданій Відповідачем, а саме: визначено особу позикодавця та позичальника, суму грошових коштів, що передаються у позику, встановлено строк повернення грошових коштів та сума, яка підлягає поверненню.

Відносини позики, які виникли між позивачем, як позикодавцем, та Відповідачем, як позичальником, за своєю природою є одностороннім зобов'язанням (правочином), в якому відповідач, як позичальник, зобов'язаний повернути отриману ним грошову суму в строк, встановлений за домовленістю сторін (зазначений у розписці), а позивач, як позикодавець, має право прийняти виконання зобов'язання або вимагати належного виконання Відповідачем свого обов'язку.

Останній строк повернення грошей за Договором позики був 13.09.2011 р.

Свої зобов'язання за Договором позики Кредитор виконав у повному обсязі і передав у власність Відповідача зазначену у договорі суму грошей.

В свою чергу Позичальник належним чином не виконує свої обов'язки за Договором позики, зокрема, не повернув у встановлені терміни суму боргу.

В зв'язку з цим Кредитором 16.09.11 р. Позичальнику надіслана заява про необхідність негайно сплатити грошову суму.

Зазначена заява ОСОБА_2 була проігнорована, борг не повернутий.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Данні обставини вже неодноразові досліджувались судами при розгляді інших справ.

Так, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.03.2013 р. по цивільній справі №2-6800/11 були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, стосовно стягнення заборгованості за вищезазначеним договором позики і стягнуто з останнього: 1 258 897 грн. 50 коп., що за курсом НБУ на день ухвалення рішення складало 157 500 доларів США основного боргу, 834 904 грн. 84 коп. штрафу за неповернення позики, 54 838, 03 гривень штрафу за порушення умов іпотечного договору, 55 521, 60 гривень, 3% річних за період з 14 вересня 2011 року по 4 березня 2013 року, а також 1 700 гривень витрат по сплаті судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено нове рішення у справі про часткове задоволення позову ОСОБА_1 і стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики 157 500 доларів США, що еквівалентно 1 128 879, 50 гривень, 55 521,60 гривень - 3 % річних, всього стягнуто 1 314 419, 10 гривень. У задоволенні інших позовних вимог про стягнення суми штрафу за договором позики, штрафу за порушення умов іпотечного договору, грошових сум з упущеної вигоди, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року рішення апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2013 року в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди, упущеної вигоди та стягнення витрат на правову допомогу залишено без змін. В іншій частині рішення апеляційного суду скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Апеляційним судом Одеської області 9 грудня 2014 року прийнято рішення, яким залишено без змін рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.03.2013 р. в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1258897,5 грн. - основного боргу, 55521,6 грн. -3% річних, скасоване рішення Київського райсуду м. Одеси в частині стягнення з ОСОБА_2 штрафу за неповернення позики, штрафу за порушення умов іпотечного договору, прийнято нове рішення, згідно якого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто штраф за неповернення позики в розмірі 747020,12 грн., відмовлено в задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині стягнення штрафу за порушення умов іпотечного договору, на користь позивача стягнуті судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року рішення апеляційного суду Одеської області від 9 грудня 2014 року в частині вирішення позову про стягнення основного боргу, 3% річних та в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій за порушення умов іпотечного договору залишено без змін. В іншій частині рішення апеляційного суду скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Апеляційним судом Одеської області 27 травня 2015 року прийнято рішення, яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто штраф за неповернення позики в розмірі 747020,12 грн.

Крім того, у зв'язку з непогашенням боргу після винесення рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.03.2013 р. ОСОБА_1 звернувся з позовними вимогами про стягнення з Позичальника курсової різниці та заборгованості за новий період.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2015 р. по цивільній справі №520/14210/13ц були частково задоволені вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, та стягнуто з останнього: 1224640,78 грн. курсову різницю між сумою боргу в гривні станом на 18 грудня 2014 року та сумою основного боргу, зазначеного в рішенні Київського районного суду м. Одеси від 29.03.2013 р., 118896241 грн. - штраф за неповернення позики за період з березня 2013 року по грудень 2014 року, 3% річних за період з березня 2013 року по грудень 2014 року у сумі 86219,53 грн., а також 3441 грн. витрат по сплаті судового збору, в решті позовних вимог відмовлено.

Апеляційним судом Одеської області 9 червня 2015 року прийнято рішення, яким: залишено без змін рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2015 р. по цивільній справі №520/14210/13-ц в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1224640,78 грн. - основного боргу (курсової різниці), 86219,53 грн. - 3% річних, скасоване рішення Київського райсуду м. Одеси в частині стягнення з ОСОБА_2 штрафу за неповернення позики, прийнято нове рішення, згідно якого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто штраф за неповернення позики в розмірі 500 000 грн.

Після ухвалення вищевказаних рішень суду позичальник боргові зобовязання не виконав. Станом на 26.08.2015 р. розмір неповернутої Позичальником позики так і складає еквівалент 157500 дол. США, та з врахуванням зміни курсу долару еквівалент у гривнях становить 4074959,07 гривень, у звязку з чим позивач вважає, що стягненню з відповідача на його користь підлягає сума коштів розміром 1591420,70 гривень, а саме різниця між сумою договору у гривні на 03.02.2016 року - час звернення із зміною до позову, та зазначеною у рішенні Київського районного суду м. Одеси від 12.02.15 року, а також штраф за неповернення позики у розмірі 1575594,22 гривень, за період з січня 2015 року по січень 2016 року та 3% річних за період з 15.12.14 року по 14.01.16 року у сумі 112731,23 гривень.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

До теперішнього часу Відповідачем досі не повернуто позичені грошові кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За положеннями статей 625,1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики лише протягом строку дії договору, а після його закінчення, у разі прострочення виконання грошового зобовязання, застосовуються лише положення ст. 625 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 61 ч. 3 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Беручи до уваги рішення Апеляційного суду Одеської області від 09.06.15 року (а/с 40), яким рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.05.15 року змінено в частині стягнення штрафу за неповернення позики та судових витрат, а саме стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 штраф за неповернення позики за період з березня 2013 року по грудень 2014 року у сумі 500000,00 гривень з урахуванням того, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вже було стягнуто штраф за несвоєчасне повернення позики у розмірі 747020,12 гривень, тому наявні підстави для зменшення розміру неустойки, у відповідності до ч.3 ст. 551 ЦК України.

Розмір неустойки відповідно до вимог ст. 551 ч.3 ЦПК України може бути зменшено за рішенням суду , якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин , які мають істотне значення.

В даному випадку з урахуванням всіх обставин встановлених судом, та обставинами встановленими рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09.06.2015 року, суд вважає за можливе зменшити суму штрафу за неповернення позики з 1575594,22 гривень до 500000,00 гривень.

Враховуючи зміну курсу валют за період з 18.12.2014 року ( датою зазначеною у рішенні Київського районного суду від 12.02.2015 р. по цивільній справі №520/14210/13ц) по 03.02.1016 року ( згідно позовних вимог, та наданою позивачем розрахунку), та того факту , що відповідач зобовязався перед позивачем у договорі позики про повернення позичених коштів сумою (еквівалент) по курсу долара США на день повернення позики, суд вважає доведеними вимоги про стягнення стягнути курсової різниці між сумою основного боргу у гривні станом на 03.02.2016 року у розмірі 1591420, 79 гривень.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому суд погоджується з доводами позивача щодо стягнення 3% річних за період з 15.12.14 року по 14.01.16 року, що відповідно до наданого суду розрахунку становить 112731,23 гривень.

Таким чином з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума коштів сумою 1591420,79 гривень - курсова різниця основного боргу між сумою стягнутою за рішенням суду від 12.12.2015 року та 03.02.2016 року, 3% річних за період з 15.12.14 року по 14.01.16 року розміром 112731,23 гривень та штраф за неповернення позики у сумі 500000,00 гривень.

Також з відповідача в силу вимог ст. 88 ч.1 ЦПК України, відповідно до яких стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, у звязку з чим з відповідача на користь ОСОБА_6 підлягають стягненню понесені судові витрати у вигляді судового збору.

Щодо вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 зазначених у зустрічному позові, суд вважає їх безпідставним та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали Договір позики грошей, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 27 серпня 2010 року та зареєстрований в реєстрі за №1235. В подальшому між Позивачем та Відповідачем були укладені договір про внесення змін та доповнень до Договору позики посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 27 жовтня 2010 року та зареєстрований в реєстрі за №1531, договір про внесення змін та доповнень до Договору позики посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 27 грудня 2010 року та зареєстрований в реєстрі за №1915, договір про внесення змін та доповнень до Договору позики посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 14 березня 2011 року та зареєстрований в реєстрі за №357, договір про внесення змін до Договору позики посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 20 травня 2011 року та зареєстрований в реєстрі за №4518 та договір про внесення змін до Договору позики посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 15 серпня 2011 року та зареєстрований в реєстрі за №1204, тобто договори про внесення змін та доповнень до Договору позики від 27.08.10 року з чим, відповідно до власноручних підписів ОСОБА_2, останній погодився, також сторонами були виконані всі умови передбачені зазначеним договором, а саме ОСОБА_1 виконав в повному обсязі покладені на нього зобовязання з надання грошових коштів у власність ОСОБА_2, та відповідно до договору позики від 27.08.10 року на ОСОБА_2 покладено обовязок з повернення зазначених коштів.

Зазначені обставини були встановлені рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.03.2013 по справі № 2-6800/11 ( залишеного без змін в частині стягнення основного боргу і процентів за користування коштами) ( а/с 16) та рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27.05.2015 року, яким було частково змінене рішення Київського районного суду від 29.03.2013 року у вигляді зменшення розміру штрафу за невиконання договору позики від 27 серпня 2010 року (а/с 26), тому у відповідності до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягають новому доказуванню.

Таким чином, з моменту передання Позивачем Відповідачу грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України був укладений договір позики, та визначено особу позикодавця та позичальника, суму грошових коштів, що передаються у позику, встановлено строк повернення грошових коштів та сума, яка підлягає поверненню. Як зазначено самі ОСОБА_2 у зустрічному позові, він виконав умови передбачені Договором від 15.08.11 року про внесення змін до договору позики від 27.08.10 року виплативши ОСОБА_1 відповідну грошову суму.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч 3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними», відповідно до статей 229-230 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа, на підтвердження своїх вимог повинна довести, що така помилка мала місце, а також вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання, або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобовязань, які виникли з правочину,і не повязане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону, чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним».

Також суд звертає увагу ОСОБА_2 на те, що договори про внесення змін до договору позики від 27.08.10 року ( первинний правочин як зазначено ОСОБА_2 у зустрічному позові) є невідємною частиною договору позики від 27.08.10 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 27 серпня 2010 року та зареєстрований в реєстрі за №1235.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ІНН НОМЕР_2 грошові кошти сумою 1951420,79 гривень- додаткове стягнення до основного боргу, зазначеного у іноземної валюті, у звязку із зміною офіційного курсу гривні до долару США станом на 03.02.16 року, 3 % річних за період часу з 15.12.14 року по 14.01.16 року розміром 112731,23 гривень та штраф за неповернення позики за період з січня 2015 року по січень 2016 року у розмірі 500000,00 гривень, а всього 2564152, 02 ( два мільйони пятсот шістдесят чотири тисячі сто пятдесят дві грн. 02 коп.) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ІНН НОМЕР_2 понесені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 3654, 00 ( три тисячі шістсот пятдесят чотири грн.. 00 коп.) гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання первісного правочину від 27.08.2010 року недійсним відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луняченко В. О.