Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.08.2014 року у справі № 1289/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про поновлення пропущеного строку на оскарження рішення третейського суду та скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.08.2014 року по справі № 1289/14 (а.с. 11, 12, 19-21).

Вимоги заяви мотивовані тим, що про існування даного рішення йому стало відомо лише 23.06.2016 року в судовому засіданні Апеляційного суду Київської області під час розгляду його апеляційної скарги на рішення Баришівського районного суду у цивільній справі за позовом ПАТ «Універсал Банк», який був поданий з того ж приводу та з тих же підстав. В серпні 2014 року під час розгляду третейським судом справи повідомлень про дату і час розгляду справи та взагалі про слухання такої справи він не повідомлявся та копія рішення третейського суду йому не надсилалася.

В обґрунтування вимог зазначає, що рішення третейського суду є незаконним і підлягає скасуванню з тих підстав, що третейський суд постановив рішення у справі, яка йому не підвідомча, відповідно до положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки спір виник щодо заборгованості кредитним договором, тому на ці правовідносини поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів».

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити.

Представник ПАТ «Універсал Банк» Шумейко П.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог, посилаючись на їх безпідставність.

Вислухавши представника заявника та представника позивача у третейській справі, дослідивши матеріали справи та матеріали третейської справи, суд приходить до наступного висновку.

У поданій заяві ОСОБА_1 просить поновити строк на право звернення із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.08.2014 року, посилаючись на те, що рішення третейського суду ним не отримувалося, а про спірне рішення стало відомо лише 23.06.2016 року під час судового засідання в Апеляційному суді Київської області.

Як убачається із матеріалів третейської справи № 1289/14, процесуальні документи які надсилалися на адресу відповідача Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків ОСОБА_1 не отримував і були повернуті третейському суду за закінченням терміну зберігання та згідно заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 копія рішення третейського суду представником відповідача була отримана 22.07.2016 року. При цьому заява про скасування рішення третейського суду подана до Дніпровського районного суду м. Києва 01.07.2016 року.

Відповідно положень ч. 2 ст. 389-1 ЦПК України, заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

За викладених обставин суд вважає, що встановлений законом строк звернення до суду заявником пропущений з поважних причин, у зв'язку з чим клопотання про поновлення процесуального строку підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, який знаходиться за адресою м. Київ, вул. М.Раскової,15, у складі третейського судді Волошиновича О.П. 28 серпня 2014 року у справі № 1289/14 постановлене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення богу задоволено. Даним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 46 864 грн. 21 коп. та третейський збір в розмірі 868 грн. 64 коп.

Перелік підстав для скасування рішення третейського суду наведений у ст. 389-5 ЦПК України.

Заявник просить скасувати рішення третейського суду з тих підстав, що справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду, оскільки на правовідносини за кредитним договором поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

З матеріалів справи убачається, що рішення третейського суду постановлене на підставі укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору № CL 84501 від 02.09.2008 року.

24 листопада 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду про припинення зобов'язань за договором № CL 84501 від 02.09.2008 року, пункт 4 якої містить третейське застереження про розгляд спорів Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків згідно з регламентом цього третейського суду.

Відповідно до чинного законодавства, підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бити передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом, зокрема статтею 6 Закону України «Про третейські суди».

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 р. зазначену норму закону було доповнено пунктом 14, відповідно якого третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Даний закон набрав чинності 12.03.2011 р.

Згідно п. п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; а споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Як убачається із укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору № CL 84501 від 02.09.2008року, його предметом є надання банком позичальнику кредиту на поточні потреби у розмірі 12 000 грн., отже цей кредит у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчий і на правовідносини, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за даними договором під час його укладення і виконання поширюється дія вказаного Закону.

Відповідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-26/2011 від 10.11.2011 р., дія пунктів 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України, зокрема з питань офіційного тлумачення законів України, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Виходячи з положень ст. ст. 55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України, третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішення тих спорів та лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди, а також на спори, які не підвідомчі третейським судам.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28 серпня 2014 року по справі № 1289/14 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки відносини, які виникли між сторонами спору та були предметом розгляду в третейському суді, пов'язані з виконання зобов'язань по кредитному договору та на момент винесення рішення третейського суду від 28.08.2014 року діяла редакція Закону України «Про третейські суди» де передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тому справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року, винесеній у справі № 6-856цс15 про перегляд судового рішення за заявою фізичної особи про скасування рішення постійно діючого третейського суду, яка прийнята за результатами розгляду справи у подібних правовідносинах.

При ухваленні вищевказаної постанови Верховного Суду України від 02.09.2015 року, Верховний Суд України виклав наступну правову позицію:

«Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», про скасування якого просив ОСОБА_8, ухвалено 26 грудня 2014 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

Суди, розглядаючи заяву ОСОБА_8 на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів.

Оскільки ОСОБА_8 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також правова позиція висловлена 04.11.2015 року Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2074цс15 у якій зазначено про те, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12.03.2011 року, на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється заборона на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Ще Верховним Судом України викладена правова позиція при прийнятті постанови від 27.01.2016 року у справі № 6-2712цс15 де вказано про те, що системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Незалежно від предмета й підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

За викладених обставин наявні підстави для скасування рішення третейського суду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «Універсал Банк» на користь заявника підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в дохід держави в сумі 275 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 72, 73, 88, 360-7, 389-1, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк для оскарження рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.08.2014 року у справі № 1289/14.

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.08.2014 року у справі № 1289/14 задовольнити

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 серпня 2014 року по справі № 1289/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя