Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтервіамонт», Товариствоа з обмеженою відповідальністю «Лендфонд», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Міцар», про визнання права власності та витребування майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати за ним право власності на нежитлові приміщення, а саме з № 1 по № 9 (групи приміщень № 15) літ. А, загальною площею 120,40 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А), та витребувати їх із власності ТОВ «Інтервіамонт», ТОВ «Лендфонд».

На обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 20 серпня 2008 року між ним та ТОВ «Інтервіамонт» був укладений договір комісії, згідно із яким ТОВ «Інтервіамонт» зобов'язалося за дорученням позивача за винагороду укласти від свого імені та за рахунок позивача договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, загальною площею 120,4 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Вартість зазначеної нерухомості повинна бути не дорожче 680 000 грн. Також, згідно п.п. 2.2.1, 2.1.3 та 4.2 договору ТОВ «Інтервіамонт» зобов'язано провести необхідну комерційну та переддоговірну роботу й укласти з продавцем договір купівлі-продажу у строк 700 календарних днів з дня набрання чинності цим договором. Протягом 30 календарних днів ТОВ «Інтервіамонт» зобов'язаний повідомити позивача про укладення договору купівлі-продажу та надати позивачу копію укладеного договору та іншу необхідну документацію.

На виконання умов договору, позивач 17 вересня 2009 року перерахував на рахунок ТОВ «Інтервіамонт» суму у розмірі 655 500,00 грн, у зв'язку з чим, у подальшому, 29 вересня 2009 року на виконання умов договору комісії ТОВ «Інтервіамонт» було укладено з ТОВ «Міцар» договір купівлі-продажу зазначеного нежитлового приміщення. Відповідно до укладеного договору купівлі-продажу ТОВ «Міцар» зобов'язалося передати ТОВ «Інтервіамонт», а останнє зобов'язалось прийняти та оплатити майно, а саме: нежитлові приміщення з № 1 по № 9 (групи приміщень № 15) (літ. А) загальною площею 120,40 кв. м, що знаходяться в АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що ТОВ «Інтервіамонт» свої зобов'язання за договором комісії не виконав, а саме, не повідомив його про укладення договору купівлі-продажу, не надав його копію, не передав йому та не оформив належним чином на нього перехід права власності на придбану нерухомість, а також не надав письмовий звіт про виконання зобов'язань за договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвали нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 20 серпня 2008 року між ТОВ «Інтервіамонт» та ОСОБА_4 був укладений договір комісії, згідно з яким ТОВ «Інтервіамонт», в порядку та на умовах визначених цим договором, зобов'язалось за дорученням позивача за винагороду укласти від свого імені та за рахунок позивача договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, загальною площею 120,4 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А).Вартість об'єкту повинна бути не дорожче 680 000,00 грн. При цьому, п. п. 1.3 договору передбачено, що ТОВ «Інтервіамонт», виступаючи від свого імені, самостійно укладає договір купівлі-продажу об'єкту з третьою особою.

17 вересня 2009 року, на виконання договору комісії, ОСОБА_4 перерахував ТОВ «Інтервіамонт» грошові кошти у розмірі 655 000,00 грн.

29 вересня 2009 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Лендфонд» було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з яким, ОСОБА_4 відступив, а ТОВ «Лендфонд» набув право вимоги та обов'язків, що належали позивачу у відповідності до умов договору комісії від 20 серпня 2008 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Інтервіамонт», зокрема, отримати нежилі приміщення із місцезнаходження: АДРЕСА_1 загальною площею до 130 кв. м, вартістю об'єкту не дорожче 700 000,00 грн або отримати грошові кошти, надані позивачем ТОВ «Інтервіамонт» на виконання договору в сумі 655 000,00 грн.

Також, п. п. 1.2 договору про відступлення права вимоги, серед іншого, визначено, що з моменту набрання чинності цього договору ТОВ «Лендфонд» одержує право вимагати від ТОВ «Інтервіамонт» належного виконання всіх зобов'язань за договором.

Листом від 29 вересня 2009 року ОСОБА_4 було повідомлено ТОВ «Інтервіамонт» про відступлення права вимоги ТОВ «Лендфонд» щодо прав та обов'язків, які існували у позивача по договору.

16 листопада 2009 року між ТОВ «Інтервіамонт» та ТОВ «Лендфонд» було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення з № 1 по № 9 (групи приміщень № 15) (літ. А), загальною площею 120,40 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А), про що також свідчить Акт прийому-передачі приміщення від 16 листопада 2009 року та витяг з Державного реєстру правочинів.

Відмовляючи в задоволенні позовних, суд першої інстанції з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що права позивача зі сторони ТОВ «Інтервіамонт» та ТОВ «Лендфонд» порушено не було, оскільки ОСОБА_4 відповідно до умов договору про відступлення права вимоги, відступлено на користь ТОВ «Лендфонд» право вимоги та обов'язку, що належали позивачу відповідно з договором комісії.

Крім того, договір про відступлення права вимоги недійсним не визнано, посилання позивача на ті обставини, що договір про відступлення права вимоги є неукладеним, так як його сторонами не досягнуто згоди та не відображено в ньому істотної умови, яка визначає ціну договору, є безпідставними, оскільки такі обставини спростовуються умовами самого договору про відступлення права вимоги.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.І. Євтушенко Г.І. Мостова