АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Бартащук Л.П.
Справа №755/8864/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

за участю секретаря Гоін В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року позивач ПрАТ «АСК «ОМЕГА» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача 72 478,33 грн.

В мотивування вимог посилався на те, що 28.07.2015 року між ПрАТ «АСК «ОМЕГА» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 301-07-2308-10, за яким було застраховано майнові інтереси ОСОБА_1, пов'язані із володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Мітсубіші», д.н. НОМЕР_1

09.09.2015 року в м. Києві стався страховий випадок, а саме - пошкодження застрахованого транспортного засобу. На підставі страхового акту № 10704-Т, розрахунку суми страхового відшкодування, звіту про визначення розміру шкоди, позивачем було виплачене страхове відшкодування ОСОБА_1 в розмірі 88 607,97 грн., проте відповідач після виплати йому страхового відшкодування в порушення умов договору не надав Страховику пошкоджені деталі, вузли, агрегати, зазначені в п. 8.13 Договору.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» 72 478 грн. 33 коп. заборгованості, а також судовий збір в сумі 1 378 грн. 00 коп., а всього стягнуто 73 856 грн. 33 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує, що згідно з п. 8.14. Договору страхування - «Якщо Страховик вимагає передачі пошкоджених деталей, вузлів, агрегатів ТЗ, що визначені у п. 8.13 цього Договору, між Сторонами укладається договір, згідно з яким Страхувальник зобов'язаний протягом 10 (десяти) робочих днів з дня укладення такого договору передати Страховику деталі, вузли, агрегати, зазначені в п. 8.13 цього Договору, про що Сторонами складається Акт приймання- передачі.

05.11.2015 p. позивачем було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування на користь Скаржника та складено страховий акт.

Тобто, складання страхового акту підтверджує отримання Страховиком усіх необхідних документів для виплати страхового відшкодування.

Зазначив, що в разі звернення позивача до ОСОБА_1 із вимогою про повернення деталей, які були пошкоджені та замінені на нові у строк, передбачений п.8.14 Договору страхування, останнній на виконання умов договору передав би їх Страховику. Проте, таких вимог з боку позивача не було. Матеріали цивільної справи № 755/8864/16-ц не містять жодного доказу того, що позивач звертався до ОСОБА_1 з вимогою про передачу пошкоджених деталей.

Суд першої інстанції застосував п. 8.15 Договору страхування, визначивши тим самим правомірність вимог позивача. Проте, умови п. 8.15 Договору страхування встановлюють право позивача зменшити розмір страхового відшкодування на вартість деталей, зазначених в п. 8.13 Договору страхування лише в разі відмови Страхувальника передати пошкоджені деталі до моменту прийняття рішення та виплати відшкодування, а не через п'ять місяців після виплати страхового відшкодування.

Отже, в разі необхідності щодо отримання пошкоджених деталей, позивач зобов'язаний був звернутися з відповідною вимогою до ОСОБА_1 В разі узгодження сторонами переліку деталей, які позивач виявив бажання отримати у свою власність, між позивачем та ОСОБА_1 мав укластися відповідний договір, згідно з яким Страхувальник зобов'язаний протягом 10 (десяти) робочих днів з дня укладення такого договору передати Страховику деталі, вузли, агрегати. Тобто, позивач зобов'язаний був за 10 (десять) робочих днів до здійснення виплати страхового відшкодування звернутися з відповідною вимогою до ОСОБА_1 І лише в разі відмови ОСОБА_1 передати позивачеві пошкоджені деталі, вузли, агрегати, які відповідно до Звіту № 4167 від 22.09.2015 p.. підлягали заміні і їх вартість увійшла у суму нарахованого страхового відшкодування, страховик мав би право застосувати положення п. 8.15 Договору страхування.

Крім того, обраний позивачем спосіб захисту шляхом витребування безпідставно набутого майна не підлягає застосуванню до правових відносин, що існують між позивачем та відповідачем, оскільки виплата страхового відшкодування здійснена відповідно до умов Договору страхування. Договір страхування на момент звернення позивача до суду першої інстанції із позовом не розривався, не змінювався і продовжував діяти.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення. Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, в повній мірі зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що 28.07.2015 року між ПрАТ «АСК «ОМЕГА» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 301-07- 2308-10, згідно якого було застраховано майнові інтереси ОСОБА_1, пов'язані із володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», д.н. НОМЕР_1 (а.с. 5- 7).

09.09.2015 року в м. Києві мав місце страховий випадок - пошкодження застрахованого транспортного засобу.

Відповідно до звіту №4167 від 22.09.2015 року матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.н. НОМЕР_1 внаслідок пошкодження складає 91 007,97 грн. (а.с. 11, 12).

Згідно із п. 2.2.5 Договору страхування встановлено франшизу (безумовну) від розміру страхової суми, зазначеної в п. 4.1 цього Договору по кожному з наведених в п.п. 2.1 ризиках (протиправні дії третіх осіб, в результаті яких винна третя особа не встановлена), відповідно становить 1 %.

Згідно із страховим актом №10704-т від 05.11.2015 року пошкодження транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», д.н. НОМЕР_1 визнано страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 88 607,97 грн. (а.с. 4).

З ремонтної калькуляції № 4167 від 22.09.2015 року убачається, що у вартість ремонту, який становить загальну суму 91 007,97 грн., включені наступні рахунки: вартість робіт - 6 216,00 грн.; загальна сума фарбування - 10 864,07 грн. та запасні частини - 73 927,90 грн. (а.с. 15).

Згідно платіжного доручення №4625 від 17.11.2015р., страхове відшкодування в сумі 82 607, 97 грн. було виплачено ОСОБА_1 з урахуванням вартості запасних частин (а.с. 7).

Згідно п. 8.13 Договору Страховик має право на одержання пошкоджених деталей, вузлів, агрегатів ТЗ, які, відповідно до документу, на підставі якого Страховиком приймається розмір збитку, підлягають заміні і вартість яких увійшла у суму нарахованого страхового відшкодування.

Відповідно до п. 6.2.14 Договору Страхування, Страхувальник зобов'язаний передати Страховику (його представнику) пошкоджені деталі ТЗ відповідно до умов п. 8.13 цього Договору.

В порядку досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою за вих. №484 від 22.03.2016 року, в якій просив повернути пошкоджені деталі транспортного засобу «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 по страховому випадку, який мав місце 09.09.2015 року або сплатити страхове відшкодування в межах вартості запасних частин в сумі 72 478,33 грн. на розрахунковий рахунок Страховика (а.с. 3).

Звертаючись до суду із позовом, позивач ПрАТ «АСК «ОМЕГА» ставив перед судом питання про стягнення з відповідача 72 478,33 грн. безпідставно набутих коштів, оскільки страховиком помилково виплачено страхове відшкодування з урахуванням повернутих деталей, вузлів, агрегатів, які насправді повернуті не були.

Задовольняючи позов, суд виходив із порушення відповідачем умов договору страхування.

Проте, такий висновок суду суперечить вимогам законодавства з огляду на таке.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання.

Характерною особливістю кондиційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов'язанні не має правового значення чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондиційне зобов'язання виникає за наявності таких умов:

1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред'явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондиція - позадоговірний зобов'язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондиція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб'єктним складом підпадає під визначення зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов'язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.03.2016 року №6-2978цс15, від 02.03.2016 №6-3090цс15, від 03.06.2015 року №6-100цс15, від 24.09.2014 року № 6-122цс14, та яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, які мають привести свою практику у відповідність із такими рішеннями Верховного Суду України.

Аналіз змісту статей 1212, 1213 ЦК України показує, що положення цих статей не можуть застосовуватися до правовідносин, які врегульовуються договором.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача, оскільки договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статті 1212 ЦК України.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Крім того, відповідно до п. 8.13 Договору, Страховик має право на одержання пошкоджених деталей, вузлів, агрегатів ТЗ.

Згідно з п. 8.14. Договору страхування якщо Страховик вимагає передачі пошкоджених деталей, вузлів, агрегатів ТЗ, що визначені у п. 8.13 цього Договору, між Сторонами укладається договір, згідно з яким Страхувальник зобов'язаний протягом 10 (десяти) робочих днів з дня укладення такого договору передати Страховику деталі, вузли, агрегати, зазначені в п. 8.13 цього Договору, про що Сторонами складається Акт приймання-передачі.

Страховик у строки, передбачені п. 6.4.9. цього Договору, зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування з врахуванням положень п. 8.15 цього Договору. Протягом 10 (десяти) робочих днів з дня підписання Сторонами Акту приймання-передачі деталей, вузлів, агрегатів - зобов'язаний здійснити виплату частини страхового відшкодування, що залишилась несплаченою.

Отже, враховуючи те, що позивач сплатив страхове відшкодування в сумі 82 607, 97 грн., він є таким, що не вимагав повернення йому пошкоджених деталей, вузлів, агрегатів.

За умовами договору повне страхове відшкодування здійснюється після передачі деталей, вузлів, агрегатів, тобто позивач скористався своїм правом не вимагати від відповідача по справі пошкоджені деталі автомобіля та повністю виплатити йому страхове відшкодування.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з позивача ПрАТ «АСК «ОМЕГА» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1515,80 грн.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12 відповідно до ст. 304 ЦПК України суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими гл. І «Апеляційне провадження» розд. V ЦПК України.

Отже, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 515,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді