Справа №: 705/4440/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2016 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого - судді Кімстачова О.С.

з участю:

секретаря судового засідання Шаповал Н.В.

представника позивача Черевка В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Умані Черкаської області цивільну справу за позовом Уманської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно - квартиру - в порядку спадкування та виселення

ВСТАНОВИВ:

04.08.2015 Уманська міська рада звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування та виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1.

Представник позивача Черевко В.П. в судовому засіданні підтримав позов і просив задовольнити позовні вимоги з підстав, на ведених у позовні заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні 06.07.2016 заперечив проти позову. Пояснив, що в квартирі проживає він з дружиною і двома дітьми, а батьки перестали проживати в цій квартирі. Документів про право користування чи власності на спірну квартиру він не має, він і батьки не є родичами померлої ОСОБА_5 і дозволу від неї на проживання в квартирі не отримували. Вселилися його батьки з ним, коли ще ходив до школи. Квартира була пуста, тому її «вскрили» і почали проживати.

Відповідач ОСОБА_2 і його представник за довіреністю ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили, письмових заперечень проти позову не подали.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, подані позивачем на підтвердження його вимог, суд встановив такі обставини і дійшов таких висновків.

Уманська міська рада звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: квартиру АДРЕСА_1, а також виселити відповідачів із вказаної квартири. Позивач посилається на те, що вказана квартира входить до складу спадщини ОСОБА_5, яку ніхто в установленому законом порядку не прийняв, і тому відповідно до статей 548, 549, п. 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР спадщина переходить до держави. Відповідачі у серпні 2005 року самоправно, без відповідних документів вселилися до вказаної квартири і з того часу жодних договорів з комунальними підприємствами не укладали, квартплату не сплачують, в результаті чого за квартирою наявна заборгованість за комунальні послуги в сумі 28 389,80 грн. КП «Уманське РЕУ № 3» систематично надавало приписи ОСОБА_2 про заборгованість з квартирної плати та необхідність сплати боргу за послуги та звільнення самоправно займаної квартири, на які він не реагує. Також ОСОБА_2 роз'яснювались норми ч. 3 ст. 116 ЖК України про те, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішеннями Апеляційного суду Черкаської області від 21.05.2014 (а.с. 7-8), від 10.02.2015 (а.с. 11-12), які набрали законної сили, в цивільних справах за позовом Уманської міської ради до ОСОБА_2, за заявою Уманської міської ради з участю ОСОБА_2 були встановлені такі обставини, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не доказуються сторонами в цій справі. На підставі договору купівлі-продажу від 02.09.1997 ОСОБА_5 набула право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 29,9 кв.м., де і проживала до грудня 1997. З грудня 1997 року ОСОБА_5 в цій квартирі не проживала, місце її проживання та перебування не було встановлено, в зв'язку з чим Уманським МВ УМВС було заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» та встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Калінінград Російської Федерації, про що 18.03.2002 за № 1516 в РАЦС Калінінградської області по спеціальному відділу РАЦС адміністрації міського округу «міста Калінінград» зареєстрований актовий запис про смерть ОСОБА_5 Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщини на її майно - квартиру АДРЕСА_1. Протягом встановленого законом шестимісячного строку на прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звернувся із заявою про прийняття спадщини.

Документів і відомостей про те, за якою особою на час звернення до суду з цим позовом зареєстроване право власності на спірну квартиру, позивач суду не надав. Тобто позивач не довів у суді, що спірна квартира досі є частиною спадкового майна ОСОБА_5 і обліковується за нею.

Спадкодавець ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, тому враховуючи положення пунктів 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV, який діє з 01.01.2004, до правовідносин, що виникли у зв'язку з відкриттям спадщини ОСОБА_5, підлягають застосуванню нормативно-правові акти, що діяли на той час, зокрема, норми Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 (зі змінами) (далі - ЦК УРСР).

Відповідно до статей 548, 549 ЦК УРСР, на які посилається позивач як на правову підставу своєї вимоги про визнання права власності на квартиру, передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Однак зазначених вище дій ніхто із спадкоємців не вчинив і відомостей про їх існування на час відкриття спадщини суду надано не було. Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. Нормами ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Позивач Уманська міська рада відповідно до ч. 3 ст. 140 Конституції України (у редакції 1996 року) є органом місцевого самоврядування, через який територіальною громадою в порядку, встановленому законом, здійснюється місцеве самоврядування.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, що діяла на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2) визначено, що міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Ані Конституцією України, ані законами України, що діяли на час відкриття спадщини та після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, не було передбачено повноважень міської ради здійснювати управління спадковим майном чи права набувати його у власність, якщо таке майно відповідно до ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР за правом спадкоємства переходить до держави.

Отже, на підставі наведеного вище суд дійшов висновку, що позовна вимога Уманської міської ради про визнання за нею права власності на квартиру, що належала спадкодавцю ОСОБА_5, задоволенню не підлягає у зв'язку з її незаконністю та недоведеністю всіх обставин, на які посилається позивач.

Щодо виселення відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1, на підставі ст. 116 ЖК України, то суд враховує такі обставини і мотиви.

Як визнав у суді відповідач ОСОБА_4 і підтверджується довідками і актами КП «РЕУ-3» від 23.07.2015, 22.07.2015,21.07.2015, відповідачі проживають у спірній квартирі з серпня 2005 року, документів про право користування чи право власності на квартиру не мають, також не є родичами померлої ОСОБА_5 і дозволу від неї на проживання в квартирі не отримували.

Нормою частини 3 статті 116 ЖК України, яка міститься в Главі 2 «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду», передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Тобто вказана норма ЖК України може бути застосована за позовом міської ради (органу місцевого самоврядування) виключно щодо осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення в будинку комунальної форми власності, і в цій справі застосуванню не підлягають.

Отже, на підставі встановлених судом обставин і наведених норм законів, суд дійшов висновку, що Уманська міська рада не є тим органом, який наділений правом звернення до суду з позовом про виселення фізичних осіб з жилих приміщень, які входять до складу спадкового майна померлої особи, тому в задоволенні вимоги про виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1, як таких, що зайняли її самоправно, належить відмовити.

Керуючись ст. 3, 4, 10 ,11, 15, 57-60, 64, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Уманської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності спадкове майно ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: на квартиру АДРЕСА_1; та про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення, відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: О.С. Кімстачов