АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Акопян В.І.

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Лобова О.А.

за участю секретаря Маладиці Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 03 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, після зменшення позовних вимог, остаточно просила стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на її користь компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки в загальному розмірі 8 828,32 грн., середній заробіток за час затримки розрахунків по день фактичного розрахунку в розмірі 17 861,89 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала, що в день звільнення з роботи відповідач не виплатив всіх сум, згідно п.1 ст.116 КЗпП України.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 03 листопада 2016 року позов ОСОБА_4 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки з розрахунком задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період 2009-2015 рр. в сумі 2 974,76 грн., компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки у 2009-2011 рр. в сумі 3 454,56 грн., а всього 6 429,32 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки з остаточним розрахунком в сумі 18 737,95 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку за період 2012-2015рр. відмовлено.

Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2, вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічного з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що 05.06.2008 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду фахівця з комп'ютерної графіки по розробці меблів (дизайну) по трудовому договору № 02231 (т.1 а.с.6).

06.05.2015 року ОСОБА_3 було звільнено з роботи за угодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України (т.1 а.с.5).

Судом також встановлено, що позивачці не надавалась щорічна відпустка за період з 2009 року по 2011 рік та додаткова відпустка, як одинокій матері, за 2009 -2015 рік. При звільненні ОСОБА_4 06.05.2015 року з роботи відповідачка не виплатила позивачці грошову компенсацію за невикористані відпустки. Суд першої інстанції стягнув з ФОП ОСОБА_2 на користь позивачки 6 429,32 коп.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки за період 2012-2015 роки місцевий суд пославшись на висновок судової почеркознавчої експертизи № 3371/3372 від 02.06.2016 р., де підпис в платіжній відомості № 20 від 04.10.2013 р., заяві про надання відпустки від 25.09.2013 р. виконаний ОСОБА_4 Згідно цієї відомості, сума відпускних за жовтень 2013 р. складала 975,50 грн. Підпис в наказі № 5 від 21.08.2014 р.» про надання відпустки «розташований в рядку «з наказом ознайомлений « виконаний ОСОБА_4

Сторони не оскаржують рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення компенсації за невикористані щорічні відпустки за 2012-2015 року та сам розмір грошової компенсації, що стягнута судом на користь позивачки, тому колегія суддів не перевіряє законність рішення суду в цій частині.

Відповідно до ст. ст.47,116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ст. ст. 4, 6 Закону України «Про відпустки» встановлено види відпусток, одним з яких є щорічна відпустки, яка складається з основної відпустки (стаття 6 цього Закону); додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткової відпустки за особливий характер праці; інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Стаття 6 Закону України «Про відпустки» передбачає, що жінці, яка працює та є одинокою матір'ю надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових та неробочих днів.

У відповідності до ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Ст. 83 Кодексу Законів про працю України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Враховуючи зазначене, якщо працівник з якихось причин не скористався своїм правом на щорічну відпустку за кілька попередніх років (у т. ч. і за 2, 3, 4 чи більше років), він має право використати їх, а в разі звільнення, незалежно від підстав, йому має бути виплачено компенсацію за всі невикористані дні щорічних відпусток, визначених пунктом 1 частини першої ст. 4 Закону України "Про відпустки". Законодавством не передбачено терміну давності, після якого працівник втрачає право на щорічні відпустки, воно не містить заборони надавати щорічні відпустки у разі їх невикористання.

П. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року, № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачка не надала належних доказів, що вона надавала щорічну основну відпустку позивачці в 2009 -2011 році, оскільки в табелях обліку робочого часу за цей період не вказано, що позивачка знаходилась у відпустці, а позначено, що вона була на роботі. Доводи апеляційної скарги, що бухгалтером була допущена помилка про оформленні табелів обліку робочого часу, місцевий суд підставно не взяв до уваги. Відповідачка також не надала доказів того, що вона виплатила ОСОБА_4 грошову компенсацію за невикористані основні щорічні відпустки за 2009-2011 роки. Сторони не заперечували той факт, що при розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 є одинокою матір'ю та має право на щорічну додаткову відпустку, як одинока мати. Позивачці така відпустка не надавалась ,при звільненні з роботи позивачка просила виплатити їй грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки, як одинокої матері, але їй не нарахували компенсації, колегія суддів погоджується з висновком суду про стягнення грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки.

Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначені в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівникові .Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

П. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Суд першої інстанції, встановивши, що при звільненні з роботи позивачки, відповідачка не виплатила їй компенсацію за невикористані відпустки, тобто позивачці не були повністю виплачені належні їй від ФОП ОСОБА_2 суми, вірно стягнув згідно ст.117КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку з дня звільнення по день винесення рішення суду.

При визначенні загального розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, місцевий суд не взяв до уваги того, що в позовній заяві про зменшення позовних вимог ОСОБА_4 прохала стягнути за затримку розрахунку 17 861,89 грн. суд же стягнув 18 737,95 грн., тим самим суд вийшов за межі позовних вимог.

Крім того, місцевий суд не врахував, що позовні вимоги судом задоволено частково на 72%, тому і за затримку розрахунку підлягає стягненню 72% суми середнього заробітку з дня звільнення по день винесення судом першої інстанції рішення суду - 13491,32 коп.

Рішення місцевого суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає зміні, а апеляційна скарга ФОП ОСОБА_2 - частковому задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що позивачкою пропущено тримісячний строк звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору, оскільки компенсація за невикористану відпустку, відноситься до інших компенсаційних виплат, які входять до структури заробітної плати і в силу частини другої статті 233 КЗпП України, працівник має право звернутися до суду з позовом без обмеження будь-яким строком.

Керуючись ст.ст. 116,117,237-1 КЗпП України, ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 03 листопада 2016 року в частині стягнення з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку змінити.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 13 491, 32 грн..

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий суддя В.І.Акопян

Судді: О.Ю.Кузнєцова

О.А.Лобов

З оригіналом згідно

Суддя В.І.Акопян