АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Перетятько А.К.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Чабарай М.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до комунального комерційного підприємства «Фінансова компанія «Житло-інвест» про застосування правових наслідків недійсності правочину та відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4

на рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ККУП «ФК «Житло-інвест» в якому просила з урахуванням уточнених позовних вимог стягнути з відповідача на її користь вартість фінансової послуги, що визнана недійсною у сумі 963540 грн., 194957 грн. 13 коп. - подвійної суми 3% річних, 1173392 грн. 58 коп. - подвійної суми інфляційних витрат, 789835 грн. 18 коп. - подвійної суми за користування чужими грошовими коштами, 116816 грн. 37 коп. - подвійна суми компенсації упущеної вигоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 24 листопада 2010 року між сторонами укладено договір № КНТР-000924/кВ, яким передбачалась участь ОСОБА_4 у ФФБ житлового будинку по проспекту Правди, 80-82 у м. Києві. Запланований строк введення вищевказаного житлового будинку в експлуатацію, згідно договору,- грудень 2010 року. Також укладено договір ДВМП-000924 від 06 грудня 2010 року, яким відповідач відступив на користь позивача майнові права на квартиру АДРЕСА_1. Вказані договори були визнані недійсними рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року, яке набрало законної сили.

А тому, оскільки договори визнані недійсними, відповідач незаконно утримує весь час її кошти, внаслідок чого їй було заподіяно збитки.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року у порядку застосування правових наслідків недійсності правочину стягнуто з ККУП «ФК «Житло-інвест» на користь ОСОБА_4 кошти у розмірі 594183 грн. та 3654 грн судового збору , всього стягнуто 597837 грн.

Стягнуто з ККУП «ФК «Житло-інвест» в дохід держави судовий збір у розмірі 2287 грн. 83 к.

У решті заявлених позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване та незаконне. Та зазначає, що судом неправильно встановлені обставини справи, що мають значення по справі. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано Постанови ВСУ від 18 липня 2012 року по справі № 6-79цс12 та від 06 квітня 2016 року по справі №6-2531цс15 . Також вказує, що судом не враховано, що відповідач не набував права бути Управителем ФІБ, до якого протиправно залучав кошти позивача, що підтверджується постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 листопада 2010 року №30/13 та рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року по справі №758/14514/14-ц.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача ККУП «ФК «Житло-інвест» у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом між ОСОБА_4 та ККУП «ФК «Житло-Інвест» укладено договір № КНТР-00924/кв від 24 листопада 2010 року про участь у фонді фінансування будівництва житлового будинку по пр. Правди, 80-82 у м. Києві.

Умовами договору визначено, що ОСОБА_4 передає ККУП ФК «Житло-інвест» в управління грошові кошти в сумі 594183 грн з метою отримання у власність об'єкт інвестування, а відповідач в свою чергу зобов'язався здійснити управління залученими коштами в інтересах позивача. Об'єктом інвестування є квартира АДРЕСА_1, загальна проектна площа 53,53 кв.м, житлова площа 19,50 кв.м, житлового будинку з вбудовано- прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом на АДРЕСА_1

06 грудня 2010 року сторонами укладено договір № ДВМП-000924 про відступлення майнових прав, умовами якого визначено, що відповідач відступив на користь позивача майнові права на вказану квартиру.

Вказані обставини встановлені рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року, тому в силу ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Факт отримання ККУП ФК «Житло-інвест» грошових коштів від ОСОБА_4 в сумі 594183 грн., не підлягають доказуванню в силу ч.1 ст.61 ЦПК України.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року визнано недійсним договір №КНТР-000924/кв. про участь у фонді фінансування будівництва від 24 листопада 2010 року, укладений між ОСОБА_4 та ККУП ФК «Житло-інвест» та визнано недійсним договір № ДВМП-000924 відступлення майнових прав від 06 грудня 2010 року, укладений між ОСОБА_4 та ККУП «Житло-інвест», яке набрало законної сили 05 серпня 2015 року.

Частиною 1 ст.236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

У відповідності до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом ст. 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до ст.11 ЦПК України. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків.

У п.п.5,10 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним, чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року визнано недійсним договір №КНТР-000924/кв. про участь у фонді фінансування будівництва від 24 листопада 2010 року, укладений між ОСОБА_4 та ККУП ФК «Житло-інвест» та визнано недійсним договір № ДВМП-000924 відступлення майнових прав від 06 грудня 2010 року, укладений між ОСОБА_4та ККУП ФК «Житло-інвест», а тому слід застосувати наслідки недійсності вказаних договорів, стягнувши з відповідача на користь позивача сплачені нею за договором кошти в сумі 594183 грн. 00 к.

Колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги позивача про застосування до відповідача вимоги двосторонньої реституції, яка передбачена ч.1 ст.216 ЦК України, внаслідок визнання недійсними договорів, то відповідач повинен повернути позивачеві грошові кошти у сумі, яка відповідає ціни на момент визнання правочинів недійсними.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Проте ця норма передбачає, що за реституцією відповідач повинен повернути те, що отримав від позивача за договорами №КНТР-000924/кв. від 24 листопада 2010 року та № ДВМП-000924 від 06 грудня 2010 року на виконання договору, а саме позивач сплатила грошові кошти у розмірі 594183 грн.

Оскільки фонд одержав від позивача саме грошові кошти в розмірі 594183 грн і які наразі намагається в добровільному порядку повернути ОСОБА_4, що підтверджується наявними в матеріалах справи листами, а тому посилання сторони позивача на те, що відповідач має повернути кошти у сумі, яка відповідає ціні на момент визнання правочинів недійсними не відповідає обставинам справи.

А тому колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в порядку реституції грошові кошти, які отримані ККУП «ФК «Житло-інвест» від ОСОБА_4 на виконання договорів №КНТР-000924/кв. від 24 листопада 2010 року та № ДВМП-000924 від 06 грудня 2010 року у сумі 594183 грн.

Вимоги позивача щодо застосування наслідків ч.2 ст.230 ЦК України, а саме щодо подвоєння збитків, у зв'язку з введення в оману, які завдані ОСОБА_4 відповідачем не підлягають задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року визначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Враховуючи те, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року, яким визнано недійсними вищезазначені договори на підставі ст. ст.203,215 ЦК України, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стороною позивача не доведено умислу відповідача, щодо приховування від ОСОБА_4 обставин, які мали істотне значення та не надано доказів того, що договори були визнані недійсними на підставі ст.230 ЦК України.

ОСОБА_4 зверталась з позовом до суду про визнання недійсним договорів №КНТР-000924/кв. від 24 листопада 2010 року та № ДВМП-000924 від 06 грудня 2010 року на підставі ст.230 ЦК України проте рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 квітня 2014 року, у позові відмовлено.

А тому посилання апелянта на те, що договір вчинено під впливом обману колегія суддів не приймає до уваги з огляду на викладене.

Щодо вимог позивача про те, що їй завдані збитки у вигляді упущеної вигоди, у зв'язку з не наданням достовірних даних та через порушення строків будівництва. Колегія суддів вважає такі вимоги позивача необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, як-от: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками, вина. За відсутності хоча б одного з визначених елементів цивільна відповідальність не настає. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладається на позивача обов'язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії.

Судом встановлено, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на теоретичному прибутку. З огляду на викладене колегія суддів вважає, що наведені позивачем розрахунки упущеної вигоди є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який ОСОБА_4 мала отримати.

Крім того, вимоги позивача про стягнення з ККУП ФК «Житло-інвест» на її користь суми 3 % річних, суми інфляційних витрат та процентів за користування чужими грошовими коштами необхідно є необґрунтованими з огляду на таке.

Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже підставою для застосування ч.2 ст.625 ЦК України є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Частиною 1 ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Положенням ч.3 ст.510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Згідно з положеннями ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 5 вищезазначеної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що ККУП ФК «Житло-інвест» не прострочило виконання грошового зобов'язання та у позивача виникає право вимоги для відшкодування коштів виникає зі вступом в законну силу рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року.

У відповідності до ст..303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А тому колегією суддів не прийнято заяву ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 про збільшення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді:

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 758/12449/15-ц Головуючий у 1-ій інстанції - Трегубенко Л.О.

Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.

№22-ц/796/12402/2016

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Перетятько А.К.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Чабарай М.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до комунального комерційного підприємства «Фінансова компанія «Житло-інвест» про застосування правових наслідків недійсності правочину та відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4

на рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до ст. ст. 218, 317 ЦПК України колегія суддів проголошує вступну і резолютивну частини ухвали.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х ВА Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: