ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Анатоліївнидо Малоснітинської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до Малоснітинської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи вимоги тим, що 15 вересня 2012 року помер ОСОБА_2, після смерті якого відкрилась спадщинана земельну ділянку площею 0,5992 гектарів для обслуговування жилого будинку, ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с. Мала Офірна, вул. Комсомольська, №43 Фастівського району Київської області. За життя ОСОБА_2 був складений заповіт, яким все належне йому майно заповідав позивачеві. 12 вересня 2016 року позивач звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не надала документів, які б підтверджували право власності померлого на вищевказану земельну ділянку, так як померлий ОСОБА_2 не виготовив державний акт на право приватної власності на землю на підставі свідоцтва про право приватної власності на спадщину за законом на своє імя.

На підставі зазначеного просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,5992 гектарів для обслуговування жилого будинку, ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с. Мала Офірна, вул. Комсомольська, №43 Фастівського району Київської області.

В судове засідання позивачка не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача в судове засідання не зявилися, через канцелярію суду надали заяву, в якій проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечують, просять слухати справу без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 15 вересня 2012 року помер ОСОБА_2, про що в Відділі реєстрації смерті у м. Києві 17 вересня 2012 року був складений відповідний актовий запис за №16466 (а.с. 4).

Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,5992 гектарів для обслуговування жилого будинку, ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с. Мала Офірна, вул. Комсомольська, №43 Фастівського району Київської області, яке належало померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_3, яка складалась із земельної ділянки площею 0,5992 гектарів, наданої для обслуговування жилого будинку, ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с. Мала Офірна, вул. Комсомольська, №43 Фастівського району Київської області, що належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №038884, виданого виконкомом Малоснітинської сільської ради 26 липня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1494 (а.с. 6,7).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

Обєктами права власності є будь-які речі (майно).

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки (ст.179 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Згідно з п. 1 ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Системний аналіз наданих позивачем доказів, дає змогу суду достовірно встановити, що спірна земельна ділянка належаласпадкодавцю. Суд вважає доведеним, що позивачка є спадкоємицею за законом, тому має право спадкування земельної ділянки, але не має Державного акта на земельну ділянку, саме тому у суду є всі підстави для визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності належно оформленого Державного акта про право власності на землю не існує.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1218, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Малоснітинської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку площею 0,5992 гектарів для обслуговування жилого будинку, ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с. Мала Офірна, вул. Комсомольська, №43 Фастівського району Київської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, який помер 15 вересня 2012 року.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова