Провадження № 22ц/784/2503/16 Суддя першої інстанції Мамаєва О.В.
Справа№490/3572/16-ц
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

1 грудня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Прокопчук Л.М.,

із секретарем Андрієнко Л.Д.,

за участю позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідачки - ОСОБА_4,

представника відповідачки - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2016 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

12 квітня 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 3 березня 1989 року по 4 грудня 2012 року. В період шлюбу сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд виділити йому та відповідачці у власність по ? частки квартири АДРЕСА_1

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження набуття спірної квартири у власність подружжя, з огляду на те, що наданий на підтвердження спільного майна подружжя договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений відповідачкою у період шлюбу 11 березня 1997 року, не посвідчений нотаріально, а тому позов є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу) ( ч. 1 ст. 60 СК України).

Частина 3 статті 10, стаття 60 ЦПК України передбачають, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 3 березня 1989 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, який розірвано 4 грудня 2012 року(а.с. 5,7).

Під час перебування у шлюбі, а саме 11 березня 1997 року, на Універсальній товарній біржі «Нерухомість - Н» ОСОБА_7 та ОСОБА_9, як члени біржі, уклали договір купівлі - продажу № 29, за яким відповідачка придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 33).

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (який діяв на час укладення договору) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (з наступними змінами), договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору, у тому числі й у випадку укладення договорів на біржових торгах, оскільки ст. 227 ЦК УРСР не передбачає іншої форми такого договору, ніж нотаріальна, і на ці угоди дія Закону України «Про товарну біржу» не поширюється.

Отже, суд першої інстанції правильно зазначив, що договір купівлі-продажу, за яким відповідачка придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 не посвідчений нотаріально, рішення суду про визнання цієї угоди дійсною не ухвалювалося, а відтак на час звернення позивача з позовом про поділ між подружжям цієї квартири, ця угода вважається недійсною. За такого районний суд правильно вважав, що спірна квартира не підлягає поділу, як об'єкт спільної сумісної власності сторін. Інших доказів на підтвердження цього факту, позивачем суду не надано.

Таким чином, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, обґрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а зводяться до цитування норм цивільного та сімейного права та особистих розсудів заявника щодо їх аналізу.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

Л.М. Прокопчук