_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/4538/14-ц
Провадження № 2/520/338/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2016 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

Публічного Акціонерного товариства „Дельта Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства «Дельта-Банк» і Публічного Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів,

Встановив,

ПАТ «Дельта Банк» в грудні 2014 року звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором №0 від 21.02 2007 року у сумі 126812,21 дол.США, що дорівнює 1120766,31 грн , стверджуючи, що відповідач ухиляється від виконання зобов'язань за договором кредиту. Представник позивача до суду не з'явився, про час і місце слухання справи сповіщений належним чином, раніше надав заяву про вирішення спору за його відсутності.

Представник відповідача позов банку не визнав і 16.06.2016 року заявив зустрічні вимоги про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору недійсним.

ПАТ «Дельта-Банк» з зустрічним позовом ознайомлений, представник банку надав письмові заперечення на зустрічний позов.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» до суду не з'явився, на позов ОСОБА_1 надав письмові заперечення і просив розглядати справу за відсутністю представника ПАТ «УкрСиббанк».

Суд вивчив матеріали справи і встановив наступне:

21.02.2007 року АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») і ОСОБА_1 уклали кредитний договір №0, за умовами якого ОСОБА_1 надавався кредит на споживчі потреби у сумі 79000 дол.США. ОСОБА_1 зобов'язався повернути всю суму кредиту до 21.02.2017 року та сплачувати щомісяця відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13,5% річних. Банк свої зобов'язання виконав і надав відповідачу кредитні кошти у розмірі і строки, визначені умовами кредитного договору.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 уклали 21.02.2007 року договір іпотеки №б/н, за умовами якого іпотекодавець (ОСОБА_2) передала у іпотеку Банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

08.12.2011 року ПАТ «УкСиббанк» (Правонаступник АКІБ «УкрСиббанк») і ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого у відповідності до вимог ст.512 - 519 ЦК України ПАТ «УкрСиббанк» відступив, а ПАТ «Дельта-Банк» прийняв право вимоги за кредитними договорами (в тому числі і за договором № №0 від 21.02.2007 року) та за забезпечувальними договорами.

В позовній заяві та в поясненнях ПАТ «Дельта Банк» стверджує, що позичальник ОСОБА_1 зобов'язання за договором щодо повернення кредитних коштів і сплати відсотків за користування кредитом не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість на суму 126812,21 дол. США (що дорівнює 1120766,31 грн), де 63609,27 дол. США (або 562178,73 грн) - борг за кредитом, 63202,92 дол. США (або 558587,58 грн) - заборгованість по сплаті відсотків.

Оскільки Позичальник залишив без уваги повідомлення і досудову вимогу про погашення заборгованості за договором кредиту , ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з цим позовом.

Відповідачева сторона, не визнаючи позов банку, надала до суду зустрічні вимоги про визнання договору кредиту недійсним і доводить, що ПАТ «УкрСиббанк» під час укладання договору споживчого кредиту №0 від 21.02.2007 року порушив положення законодавства України «Про захист прав споживачів», яке полягає у не проведенні банківською установою переддоговірної роботи з позичальником (споживачем фінансових послуг), та ведення нечесної підприємницької практики банківською установою, яка вводить споживачів фінансових послуг в оману щодо сукупної вартості кредитних послуг та кінцевої вартості кредиту. Обґрунтовуючи свої вимоги за зустрічним позовом, представник ОСОБА_1 посилався на положення ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» , якою врегульоване питання щодо відомостей, які кредитодавець має повідомити споживачеві в письмовій формі до укладення договору споживчого кредиту, серед яких зокрема зазначені наступні:

- наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

- орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);

- податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

- переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Представник позивача за зустрічним позовом стверджує, що відсутність детального розпису загальної вартості кредиту для споживача унеможливлює визначення фактичного подорожчання кредиту. Тобто, в кредитному договорі відсутня така істотна умова, як ціна.

Дослідивши надані сторонами докази суд дійшов висновку, що позов банку не підлягає задоволенню а вимоги за зустрічним позовом є доведеними і підлягають задоволенню з таких правових підстав:

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

За договором кредиту одна сторона - банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит у встановлений строк та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір є договором консенсуальним, платним, двосторонньо зобов'язальним. Вимоги до форми і порядку укладення кредитного договору передбачено у ст. 1055 ЦК України, ст. 6 Закону України від 12 липня 2001 р. "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Кредитний договір укладається між позичальником і кредитодавцем в письмовій формі і визначає взаємні зобов'язання стосовно суми кредиту, терміну його повернення, розміру та порядку сплати відсотків і не може змінюватися в односторонньому порядку. До умов кредитного договору належать: об'єкти кредитування; розмір кредиту; умови його надання та погашення; процентні ставки за користування кредитом та порядок сплати процентів; умови здійснення банківського контролю за використанням коштів; способи забезпечення виконання зобов'язань клієнтом; перелік розрахунків та відомостей, необхідних для кредитування, строк їх надання клієнту; майнова відповідальність за порушення умов договору тощо.

Важливим є право позичальника на отримання попередньої достовірної інформації про умови кредитування, у тому числі про усі платежі, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту.

Частина 3 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» закріплює, що інформація, яка надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги, без нав'язування її придбання. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», останній має право на достовірну і доступну інформацію.

Пункт 6 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначає, що договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

У даному випадку кредитний договір, що укладався АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 не містить відомостей про сукупну вартість кредиту, а в графіках погашення кредиту відображено дату платежу і суму погашення кредиту. Позивач надав копію додаткової угоди №1 від 17.10.2008 року щодо зміни схеми погашення кредиту і в п.1.2. угоди зазначено «викласти Додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 21.02.2007 року в новій редакції згідно з додатком №1 до цієї Додаткової угоди». Але до суду ні ПАТ «УкрСиббанк» ні ПАТ «Дельта Банк» не надали нову редакцію додатку №1 до кредитного договору.

У статтях 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачені підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами визначений у ч. 3 ст. 18 Закону № 1023-XII. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті цей перелік не є вичерпним.

Поняття "нечесна підприємницька практика" означає будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 19, ч. 2 ст. 19 цього Закону нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

За кредитним договором юридичні права й обов'язки сторін - банків та клієнтури - неоднакові. У банку-кредитора - фактично знаходяться всі права, а важливими обов'язками є надання кредитів різних видів та інформування клієнтів про умови кредитування. На клієнті лежать в основному обов'язки: повернути в строк одержаний кредит, сплатити банку проценти за користування кредитом, не ухилятися від банківського контролю, надати і гарантувати наявність забезпечення за договором.

Конституційний Суд України в своєму рішенні N 15-рп/2011 від 10.11.2011 року зазначив, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між:

- публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень,

- комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування,

- охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Що споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

З огляду на викладене суд вважає, що кредитний договір №0, укладений 21.02.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 є недійсним, тому як не відповідає вимогам цивільного законодавства, відповідно вимоги про стягнення боргу за цим договором задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в:

Публічному Акціонерному товариству „Дельта Банк" відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» і Публічного Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір №0, укладений 21 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (нині Публічним Акціонерним товариством «УкрСиббанк») і ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд через Київський райсуд м.Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.