Категорія 27Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі :

головуючий: Голота Л.О.

судді: Панасюка О.С., Рибчинського В.П.,

секретар Топольська В.О.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2015 року у цивільній справі за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

В С Т А Н О В И Л А:

20 серпня 2015 року до суду із позовною заявою звернулась уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій просила суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 17/06/2008/840-ЖК/228 від 17 червня 2008 року в розмірі 16 222 доларів 32 центи США та 17 893 грн. 89 коп.

Позов мотивовано тим, що 17 червня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № 17/06/2008/840-ЖК/228, у відповідності до умов якого відповідачу ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 26 185 доларів 50 центів США, строком на 120 місяців та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,69 % річних. Сторонами домовлено, що позичальник повертає кредит шляхом мінімально необхідного платежу у валюті кредиту, яка складає 407 доларів 00 центів США.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_6 17 червня 2008 року був укладений договір поруки, за яким поручитель поручається перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань, що виникають з кредитного договору № 17/06/2008/840-ЖК/228 від 17 червня 2008 року.

За період користування кредитом позичальник частково здійснив погашення за кредитним договором на суму 29 835 доларів 14 центів США.

Відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування ним, сплаті пені в результаті чого утворилась заборгованість.

Так, станом на 06 липня 2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_3 перед позивачем у звязку із порушенням умов договору № 17/06/2008/840-ЖК/228 від 17 червня 2008 року, становить 16 222 доларів 32 центи США та 17 893 грн. 89 коп., що станом на 06 липня 2015 року за курсом Національного Банку України еквівалентно 358 858 грн. 64 коп., з яких:

-14 895 доларів 31 цент США заборгованість по кредиту, у тому числі прострочена;

-1 327 доларів 01 цент США заборгованість по сплаті відсотків, у тому числі прострочена;

-17 893 грн. 89 коп. пеня за прострочення сплати кредиту.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (АДРЕСА_1), на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 17/06/2008/840-ЖК/228 від 17 червня 2008 року у розмірі 16 222 (шістнадцять тисяч двісті двадцять два) долари 32 центи США та 17 893 (сімнадцять тисяч вісімсот девяносто три) грн. 89 коп., що станом на 06 липня 2015 року за курсом Національного Банку України еквівалентно 358 858 (триста пятдесят вісім тисяч вісімсот пятдесят вісім) грн. 64 коп. Стягнуто судові витрати.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.09.2016 року залишено без задоволення заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_6 ОСОБА_4 А.О. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення міського суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 в частині стягнення пені та штрафних санкцій відмовити.

Вважає, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не зясував дійсні обставини, які мають значення для справи, порушив норми процесуального права і невірно застосував норми матеріального права.

В судове засідання апелянт та його представник, відповдач ОСОБА_3 не з»явились, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Завданням апеляційного провадження є перегляд за апеляційною скаргою справи і судового рішення на предмет правильності встановлення судом першої інстанції обставин у справі та застосування норм права.

Частина 1 статті 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлені наступні обставини.

17 червня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 17/06/2008/840-ЖК/228, у відповідності до умов якого, банк надає відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості грошові кошти у сумі 26 185 доларів 50 центів США в порядку та на умовах, визначених даним договором, з строком повернення до 17 червня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,69% на рік (а.с. 6-8).

Станом на 06 липня 2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_3 перед позивачем за кредитним договором № 17/06/2008/840-ЖК/228 від 17 червня 2008 року становить 16 222 доларів 32 центи США та 17 893 грн. 89 коп. (а.с. 13-15).

Згідно з п. 1.3.1. Договору, відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 13,69% на рік.

Однак позичальником в порушення своїх зобов'язань, визначених п. 1.3.1. договору № 17/06/2008/840-ЖК/228 від 17 червня 2008 року не сплачено плату за користування кредитом (процентів) та заборгованість по кредиту в порядку та на умовах, встановленими кредитним договором.

Так, станом на 06 липня 2015 року, заборгованість відповідача ОСОБА_3, що виникла у зв'язку з невиконанням умов договору № 17/06/2008/840-ЖК/228 від 17 червня 2008 року, щодо сплати заборгованості по кредиту, у тому числі прострочена становить 14 895 доларів 31 цент США, щодо заборгованості по сплаті відсотків, у тому числі прострочена 1 327 доларів 01 цент США.

Відповідно до п. 4.2.4. кредитного договору № 17/06/2008/840-ЖК/228 від 17 червня 2008 року, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків, інших платежів та можливих штрафних санкцій.

Відповідно до п. 5.2. кредитного договору, у випадках прострочення виконання зобовязань позичальника щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений даним договором, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Станом на 06 липня 2015 року відповідачу ОСОБА_3 нарахована пеня за прострочення сплати кредиту в розмірі 17 893 грн. 89 коп.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6 17 червня 2008 року був укладений договір поруки, за яким поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань, що виникають з кредитного договору № 17/06/2008/840-ЖК/228 від 17 червня 2008 року (а.с. 10).

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з умов укладеного договору кредиту та договору поруки, які порушені відповідачами - допущено прострочення сплати кредиту та відсотків, а тому і стягнув суму заборгованості достроково у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє заперечення апелянта з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 1049,1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Таким чином, суд вірно встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами глав 47-48 ЦК України і спеціальними нормами глав 71 ЦК України та вірно на підставі ст.ст. 526, 625, 629, 1054 ЦК України стягнув суму заборгованості в розмірі 16 222 (шістнадцять тисяч двісті двадцять два) долари 32 центи США та 17 893 (сімнадцять тисяч вісімсот девяносто три) грн. 89 коп., що еквівалентно 358 858 (триста пятдесят вісім тисяч вісімсот пятдесят вісім) грн. 64 коп.

Крім того, суд першої інстанції правомірно стягнув заборгованість з поручителя та вірно виходив з того, що банк не пропустив передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк предявлення вимог до поручителя, оскільки звернувся до суду з позовом у серпні 2015 року, а строк предявлення вимог до поручителя з урахуванням умов кредитного договору щодо кінцевого терміну повернення кредиту 17.06.2018 року обчислюється шістьма місяцями після цієї дати (п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах № 6-48цс11 від 21 травня 2012 року та № 6-33цс12 від 23 травня 2012 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Твердження апелянта про не направлення вимоги до поручителя не є справедливим, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Також, слід розрізняти поняття строк виконання основного зобов'язання та право на дострокове стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором. Строк виконання основного зобов'язання визначено кредитним договором (17 червня 2018 року). Право на дострокове стягнення усієї суми заборгованості це право, що виникає в процесі дії кредитного договору у зв'язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за кредитним договором. Пред'явлення вимоги до позичальника з проханням у 30-денний термін погасити заборгованість за кредитним договором, сплатити нараховані відсотки та пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання не є настанням строку виконання основного зобов'язання, а лише правом на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором. Тому, з моменту закінчення 30-денного терміну з моменту пред'явлення претензії-вимоги не можна відраховувати шестимісячний термін звернення до поручителя, який відраховується від дня настання строку виконання зобов'язання.

Суд першої інстанції вірно взяв за основу розрахунок відсотків, наданий позивачем, оскільки такий розрахунок зроблено з урахуванням вже частково здійсненого погашення по кредиту на суму 29 835 доларів 14 центів США.

Колегія суддів не приймає доводів апелянта з приводу того, що за порушення позичальником строків виконання зобовязання за кредитним договором банком одночасно нараховано пеню і штраф, які є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, тому позивач не вправі застосовувати до боржника подвійну відповідальність одного і того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобовязання.

Відповідно до п. 4.2.4. кредитного договору № 17/06/2008/840-ЖК/228 від 17 червня 2008 року, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків, інших платежів та можливих штрафних санкцій.

Відповідно до п. 5.2. кредитного договору, у випадках прострочення виконання зобовязань позичальника щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений даним договором, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Станом на 06 липня 2015 року відповідачу ОСОБА_3 нарахована пеня за прострочення сплати кредиту в розмірі 17 893 грн. 89 коп., що не є подвійною відповідальністю одного і того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобовязання.

Вимога про стягнення штрафів позивачем не заявлялась та судом штраф не стягувався.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк не надав суду жодного допустимого доказу на обґрунтування суми боргу, а саме сумніви відповідача при нарахуванні банком відсотків за користування кредитом у розмірі 13,69 % річних є безпідставними та спростовуються наступним.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивачем ПАТ «Дельта Банк» надано суду детальний та обґрунтований розрахунок суми заборгованості за договором кредиту станом на 06 липня 2015 року, у якому позивачем зазначені платежі, які нараховані до сплати, які були частково сплачені відповідачем і зазначено суму заборгованості за кредитом, за відсотками і з комісії.

З даного розрахунку також вбачається, що у вересні 2014 року відповідачем частково була сплачена пеня, що у відповідності до вимог ст. 264 ЦК України є підставою для переривання перебігу позовної давності, а отже звернувшись до суду з позовом 20.08.2015 року позивач не пропустив строк позовної давності, заявляючи вимогу про стягнення пені.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 60 ЦПК України також обовязок доказування і подання доказів покладає на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Таким чином, цивільний процесуальний закон зобовязав відповідача у випадку заперечення позовних вимог, надавати суду про це відповідні пояснення (усні та письмові), а заперечуючи позов саме відповідач зобовязаний довести ті обставини, якими він заперечує позов і довести свої заперечення відповідними доказами, передбаченими статтями 57-66 ЦПК України, і зобовязав добросовісно виконувати свої процесуальні обовязки в ході розгляду справи.

Заперечуючи проти позову та зазначаючи про недоведеність позивачем суми боргу, яка заявлена до стягнення, відповідач та його представник жодним чином не спростували наданого позивачем розрахунку суми заборгованості; не надали будь-яких доказів на підтвердження того, що сума боргу є іншою, ніж зазначено банком.

Крім того, посилання апелянта на порушення банком норм Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливим, оскільки оспорюваний правочин укладений сторонами за їх взаємною згодою та відповідно до вимог статей 626, 627, 638 ЦК України, статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів»; при його укладенні сторони досягли згоди щодо всіх істотних його умов, про свідчать підписи сторін у кредитному договорі, договір не містить положень про зміни у витратах щодо обслуговування кредиту.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, а відтак не дають підстав для висновку про незаконність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 відхилити, а заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2015 року у справі за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.О. Голота

Суддів: О.С. Панасюк

ОСОБА_8

/підписи/

Згідно з оригіналом: