Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/1509/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

15.06.2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Кіселика С.А., Суржика М.М.

секретар Гусак А.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 травня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії, бездіяльність та рішення державного виконавця Ленінського відділу ДВС Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_3, начальника Ленінського ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_4, директора Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на дії, бездіяльність та рішення державного виконавця Ленінського ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_3П, начальника Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ ОСОБА_4.

Зазначав, що 24 липня 2015 року було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого 20 липня 2015 року Ленінським районним судом м. Кіровограда щодо примусового виконання рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 червня 2015 року щодо зобовязання ОСОБА_6, ОСОБА_7 не чинити перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_8 в користуванні східцями до кв.17 будинку 1 «б» по вул. В.Перспективній у м. Кіровограді, відновити східці до квартири та привести у первинний, придатний для використання стан, зобовязання демонтувати східці та двері до квартири АДРЕСА_1 «б» в м. Кіровограді і встановити вікно.

31 липня 2015 року державним виконавцем складено акт про факт невиконання судового рішення. 29 жовтня 2015 року провадження після зупинення відновлено, але реального виконання не здійснено. 08 грудня 2015 року він звернувся з заявою до державного виконавця Ленінського ВДВС ОСОБА_3, в якій просив повідомити, з яких підстав рішення суду не виконано, прийняти заходи у разі, якщо боржники не зявляються на виклик виконавця, до їх юридичної відповідальності, розшуку та вручення повідомлень через органи поліції; здійснити своєчасні та повні виконавчі дії щодо боржників; за наявності обставин ускладнення або неможливості добровільного виконання боржниками рішення, звернутись до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду, шляхом примусового знесення самочинного будівництва та відшкодування витрат; направити подання щодо притягнення боржників до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду, інформувати його про всі заплановані заходи виконання рішення та забезпечити його особисту участь у виконавчих діях. Проте відповідь на заяву не отримав. Постанова державного виконавця про примусовий привід боржника ОСОБА_6 23 грудня 2015 року, Кіровоградським ВП НП в Кіровоградській області не була виконана. На його заяву від 24 грудня 2015 року про направлення державним виконавцем подання до Головного управління НП в Кіровоградській області щодо проведення службового розслідування невиконання вимог закону та спільного наказу взаємодії щодо невиконання постанови державного виконавця про привід боржника, порушення питання про відповідальність у звязку з невиконанням законних вимог державного виконавця та взяття керівництвом обласного управління поліції на особистий контроль повторного виконання постанови про привід боржника, державний виконавець не відреагувала. У звязку з відмовою державного виконавця вчиняти дії, зазначені ним в заяві від 24 грудня 2015 року, 13 січня 2016 року подав скаргу начальнику Ленінського ВДВС ОСОБА_4, в якій просив перевірити законність виконавчих проваджень, порушення строку виконання судового рішення, вжити заходи дієвого реагування, направлені на виконання рішення суду, притягнення до відповідальності боржників та осіб, які перешкоджають виконанню рішення суду, ігнорують законні постанови та вимоги державного виконавця. Просив у випадку необхідності оголосити розшук боржників, поставити питання перед обласним керівництвом поліції про проведення службового розслідування невиконання вимог закону та спільного наказу взаємодії органів ДВС і поліції, ініціювати питання відповідальності щодо невиконання постанови державного виконавця про примусовий привід боржника та взяття керівництвом обласного управління поліції на особистий контроль виконання постанови про примусовий привід боржника, провести належну роботу серед держвиконавців щодо недопущення подібних порушень у майбутньому, притягнення до відповідальності за порушення строків виконання рішення, доручити держвиконавцю у випадку необхідності звернутись до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення та надати письмову відповідь про вжиті заходи. Проте, 21 січня 2016 року він отримав відповідь, з якої вбачається, що порушено встановлений порядок контролю перевірки законності виконавчих проваджень, не перевірено виконавчі провадження, скаргу не розглянуто.

Просив суд визнати неправомірними дії, бездіяльність державного виконавця щодо невиконання рішення суду, тяганини, порушення строків виконавчого провадження, не реагування на уникнення боржників від виконання рішення і невиконання поліцією постанови про примусовий привід; зобовязати державного виконавця розглянути заяви від 8 грудня 2015 року та 24 грудня 2015 року та надати обґрунтовану відповідь на всі поставлені питання, вчинити всі наведені в них дії по примусовому виконанню рішення суду. Просив зобовязати виконавця направити подання до ГУ НП у Кіровоградській області щодо проведення службового розслідування невиконання постанови про привід боржника і вжиття заходів розшуку боржників, юридичної відповідальності, зобовязати держвиконавця звернутись до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду шляхом примусового знесення самочинного будівництва та відшкодування необхідних витрат. Просив визнати неправомірними дії, бездіяльність начальника Ленінського ВДВС ОСОБА_4 щодо відсутності особистої перевірки провадження, не винесенні постанови, незаконної передачі звернення на відпрацювання державного виконавця, дії якого оскаржуються. Просив зобовязати начальника Ленінського ВДВС ОСОБА_4 переглянути скаргу від 13 січня 2015 року, особисто провести перевірку виконавчого провадження, винести постанову про усунення виявлених порушень, вжити заходи до притягнення до відповідальності державного виконавця, боржників, відреагувати на невиконання поліцією постанови держвиконавця про примусовий привід, зобовязати вжити заходів до негайного виконання рішення суду, притягнення боржників до адміністративної відповідальності - штрафу, щодо подання про порушення кримінальної справи за ст.382 КК України відносно боржників.

В ході розгляду справи доповнив скаргу. Зазначав, що Ленінським ВДВС листом від 22 січня 2016 року його повідомлено, що у звязку з призначенням ОСОБА_6 на посаду першого заступника начальника ГУ ТУЮ Кіровоградської області, начальником Ленінського відділу ДВС та всіма держвиконавцями цього відділу подано заяви про самовідвід. Замість виконання вимог ч.1 п.1 ст.21 Закону, заяви самовідводу направлено на розгляд під керування самого боржника ОСОБА_6. Направлення цих заяв на розгляд ГУ ТУЮ у Кіровоградській області створило конфлікт інтересів у виконавчих провадженнях щодо боржників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 При цьому вимоги закону з направлення згідно визначеної підвідомчості матеріалів провадження, не виконано, чим порушено ч.1 п.1 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження». На його лист-запит щодо результатів розгляду заяв про самовідвід та вжиття заходів щодо виконання рішення суду, надано неконкретну відповідь 15 лютого 2016 року, не повідомлено чому не вжиті заходи примусового виконання щодо боржника ОСОБА_7, яка не є посадовою особою органу юстиції. В порушення вимог п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято рішення і постанова про передачу виконавчих проваджень на примусове виконання до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУ юстиції Дніпропетровської області.

Просив суд також визнати неправомірним рішення про передачу виконавчих проваджень на виконання до ВПР УДВС ГТУ юстиції у Дніпропетровській області відповідно до постанови начальника Департаменту ДВС МУЮ від 19.02.2016 року та постанови Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ від 24.02.2016 року. Зобовязати субєктів оскарження виконати вимоги ст.1,5 ЗУ «Про виконавчу службу», ч.3 ст.2,11, ч.1 ст.21, ст.30, ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», передати матеріали виконавчих проваджень до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, невідкладно вчинити своєчасні, повні та необхідні дії по примусовому виконанню боржниками рішення суду, прийняти заходи розшуку боржників, їх юридичної відповідальності за невиконання. Просив зобовязати виконавця, якому доручено провадження у випадку наявності обставин ускладнення або неможливості добровільного виконання боржниками рішення суду, звернутися до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення, шляхом примусового знесення самочинного будівництва та відшкодування необхідних витрат. Просив зобовязати державного виконавця реалізувати право стягувача особисто приймати участь у всіх виконавчих діях, інформувати належним чином про вчинені заходи з виконання рішення суду та завершення провадження (а.с.82-84).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 травня 2016 року в задоволенні скарги відмовлено (а.с.125-132).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та постановити ухвалу про задоволення його скарги (а.с.140-144).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, а старший державний виконавець Ленінського ВДВС - ОСОБА_3, представники директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 - ОСОБА_9 та ОСОБА_10, заперечили проти доводів апеляційної скарги і просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Начальник Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ - ОСОБА_4, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов'язковість судових рішень. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (стаття 14 ЦПК України).

Разом з тим, згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Дії державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження повинні проводитися у відповідності до вимог чинного законодавства.

Компетенцію судів загальної юрисдикції щодо розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби визначено ст. 383 ЦПК України.

За нормою цієї статті Кодексу сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Правомірність своїх дій під час виконання судового рішення та відсутність порушення прав сторін виконавчого провадження доводить державний виконавець.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення,

дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи ( ч.2 ст.387 ЦПК України).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч.3 ст.387 ЦПК України).

Як свідчать матеріали справи, рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 червня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_2 і зобовязано ОСОБА_6, ОСОБА_7 не чинити перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_11 в користуванні східцями до квартири 17 будинку № 1 "б" по вул. В.Перспективна у м. Кіровограді. Зобовязано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відновити східці до квартири № 17 будинку № 1 "б" по вул. В.Перспективна в м. Кіровограді та привести у первинний придатний до використання стан. Зобовязано ОСОБА_6, ОСОБА_7 демонтувати східці до квартири АДРЕСА_2 "б" в м. Кіровограді. Зобовязано ОСОБА_6, ОСОБА_7 демонтувати двері з квартири АДРЕСА_2 "б" в м. Кіровограді на вул. В.Перспективна та встановити вікно. Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7 (з кожного) на користь ОСОБА_2 по 290,30 грн. судових витрат.

20 липня 2015 року Ленінським районним судом м. Кіровограда видано виконавчі листи щодо примусового виконання рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 червня 2015 року (а.с.4-6).

24 липня 2015 року постановами про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_12 за заявою ОСОБА_2 про примусове виконання рішення суду, були відкриті виконавчі провадження відповідно № № 48198821, 48199001, 48198757, 48198931.

Копії постанов про відкриття виконавчого провадження направлені сторонам виконавчого провадження та встановлено боржникам строк для самостійного виконання рішення суду до 30 липня 2015 року.

31 липня 2015 року державним виконавцем Ковальовою А.М., в присутності стягувача ОСОБА_2 та понятих, складено акти державного виконавця, в яких встановлено, що рішення суду боржниками не виконано. Станом на 31 липня 2015 року у державного виконавця відсутні документи, що підтверджують отримання боржниками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 постанов про відкриття виконавчих проваджень (а.с.12).

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2015 року про зупинення виконання рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 червня 2015 року до закінчення касаційного провадження у справі, постановою державного виконавця виконавче провадження на підставі, передбаченій п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» було зупинено.

Постановою державного виконавця Літвінової О.П. 29 жовтня 2015 року поновлено виконавче провадження з примусового виконання рішення суду щодо боржників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.14).

Згідно ст.20 Закону України «Про виконавче провадження», виконання рішення, яке зобовязує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

Державним виконавцем Літвіновою О.П. вимоги боржникам про виконання рішення суду направлялись за адресою, зазначеною у виконавчих листах, а саме: вул. В.Перспективна, 1 «б», кв.4 у м. Кіровограді, проте листи повертались до відділу ДВС із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Після надходження заяви стягувача щодо повідомлення державному виконавцю місця проживання боржників АДРЕСА_3, 11 листопада 2015 року державним виконавцем за адресою фактичного проживання боржників направлено вимоги про виконання рішення суду у строк до 19 листопада 2015 року.

Згідно акту державного виконавця від 20 листопада 2015 року рішення суду не виконано.

23 листопада 2015 року державним виконавцем повторно направлено вимогу боржникам щодо виконання рішення суду у строк до 03 грудня 2015 року.

Оскільки письмові вимоги державного виконавця не була отримані боржниками, повернулись до відділу ДВС з відміткою «за закінченням терміну зберігання», відповідно до п.12 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження" державним виконавцем 03 грудня 2015 року винесено постанову про примусовий привід боржників до Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ. Зобовязано Кіровоградський відділ поліції ГУ Національної поліції в Кіровоградській області забезпечити в примусовому порядку явку боржників 23 грудня 2015 року.

Вказана постанова про примусовий привід боржників не була виконана, відомості із зазначенням причин невиконання постанови державного виконавця до ВДВС не надійшли. У звязку з цим державним виконавцем на адресу поліції направлено письмовий запит щодо повідомлення причин невиконання постанови про примусовий привід. До отримання такої відповіді та зясування дійсних причин невиконання постанови про примусовий привід, у державного виконавця були відсутні відомості про наявність правових підстав для вирішення питання про відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця.

Як пояснила в судовому засіданні апеляційної інстанції державний виконавець Літвінова О.П., після того, як виконавче провадження за рішенням начальника ВДВС від неї було передано державному виконавцю Бабак Б.Т., до ВДВС надходила відповідь з поліції про результати проведення службового розслідування та причини невиконання постанови державного виконавця про примусовий привід боржників. Проте вона особисто вживати будь-які заходи до примусового виконання рішення не мала можливості, оскільки виконавче провадження вже було на виконанні у іншого державного виконавця. Щодо неможливості вжиття заходів відповідальності до боржників на підставі акту державного виконавця Ковальової А.М. від 31 липня 2015 року про невиконання рішення суду, пояснила, що підстави для притягнення до відповідальності боржників були відсутні, оскільки державним виконавцем було встановлено і відображено у акті, що відсутні відомості про одержання боржниками копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, пояснила, що рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (з кожного) на користь ОСОБА_2 по 290,30 грн. судових витрат, виконані Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ, вказані кошти стягнуті з боржників, але стягувач не надав номер банківського рахунку, на який необхідно перерахувати вказані кошти.

Доводи заявника про те, що на його заяву від 08 грудня 2015 року не було державним виконавцем надано відповідь, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Листом від 17 грудня 2015 року за № 47732/04-32/1 за підписом начальника Ленінського ВДВС ОСОБА_4, в якому виконавцем зазначено ОСОБА_3, стягувачу ОСОБА_2 надано письмову відповідь на заяву від 08 грудня 2015 року, в якій перелічені всі дії, які вчинені державним виконавцем для виконання рішення суду станом на час надання вказаної відповіді. Повідомлено про те, що з метою вручення боржникам вимог державного виконавця, зобовязано відділ поліції ГУ НП в Кіровоградській області забезпечити явку боржників (а.с.19).

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника фізичної особи, державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника.

Як свідчать матеріали справи, пояснення заявника та державного виконавця, з 11 листопада 2015 року у державного виконавця Літвінової О.П. були відомості про фактичне місце проживання боржників - АДРЕСА_4. За таких обставин доводи заявника про наявність підстав для оголошення розшуку боржників і невжиття цих заходів державним виконавцем, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на положеннях ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконання рішень, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється за умов, визначених статтею 75 Закону.

У разі невиконання боржником рішення у встановлений державним виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до ст.89 Закону та застосовуються інші заходи, передбачені Законом (п.8.1, 8.2 роздлілу УІІІ Інструкції про вчинення виконавчих дій).

Після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобовязує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст.89 цього Закону (ч.1,2 ст.75 Закону).

Згідно ст.89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, зокрема, що зобовязує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф з поданням (повідомлення) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Оскільки станом на грудень 2015 року у державного виконавця були відсутні відомості про отримання боржниками його письмової вимоги про виконання рішення у встановлений ним строк, відсутні відомості про причини невиконання рішення (ст.89 Закону), відомості про умисне ухилення від виконання рішення суду (ст.382 КК України), доводи державного виконавця про відсутність правових підстав для накладення штрафу на боржників, ініціювання питання про притягнення їх до кримінальної відповідальності є обґрунтованими та доведеними.

Крім того, при вчиненні дій щодо забезпечення виконання рішення суду, державний виконавець має дотримуватись вимог Закону щодо забезпечення прав не лише стягувача, а й боржника. У разі неодержання сторонами документів виконавчого провадження або несвоєчасного їх одержання, вони позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм Законом.

Як передбачено ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою, зокрема, про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Тобто, звернення до суду з такою заявою є правом, а не обовязком державного виконавця. Не реалізація державним виконавцем цього права, не порушує прав стягувача, який відповідно до ст.36 Закону має не тільки право звернення з такою заявою до державного виконавця, але має й самостійне право звернення до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ст.83 Закону України «Про виконавче провадження» контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

13 січня 2016 року ОСОБА_2, як стягувач, подав скаргу начальнику Ленінського ВДВС ОСОБА_4 щодо перевірки законності виконавчих проваджень, порушення державним виконавцем Літвіновою О.П. строків виконання судового рішення, щодо відсутності дієвих заходів по розшуку боржників, невжиття заходів поліцією по виконанню примусового приводу боржників і ігнорування законних вимог державного виконавця. Просив притягнути державного виконавця до відповідальності (а.с.51).

Як свідчать матеріали справи і встановлено судом, наказом Міністра юстиції України від 16 січня 2016 року ОСОБА_6 призначено на посаду першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області. У звязку з цим та з урахуванням того, що другим боржником у виконавчому провадженні є дружина ОСОБА_6 ОСОБА_7, з підстав виникнення конфлікту інтересів, з метою забезпечення принципу неупередженості у виконавчому провадженні, 19 січня 2016 року начальником Ленінського ВДВС ОСОБА_4, державними виконавцями цього відділу заявлено самовідводи у виконавчому провадженні.

Оскільки станом на 22 січня 2016 року начальником Ленінського відділу ДВС Кіровоградського МУЮ ОСОБА_4 та державними виконавцями цього відділу вже були подані заяви про самовідвід на розгляд до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, тому до вирішення його заяви про самовідвід начальник ВДВС не мав повноважень здійснювати передбачені законом процесуальні дії у виконавчому провадженні та не мав повноважень зобовязати державного виконавця, який також заявив самовідвід, провести виконавчі дії.

Листом від 22 січня 2016 року № 1052/04-31/15 начальником відділу ОСОБА_4 надано письмову відповідь про результати розгляду скарги щодо оскарження бездіяльності державного виконавця. Заявника повідомлено про вжиті державним виконавцем заходи щодо виконання рішення суду після поновлення виконавчого провадження 29 жовтня 2015 року, про направлення на адресу поліції запиту про причини невиконання постанови державного виконавця про примусовий привід боржників. Повідомлено про те, що начальником та державними виконавцями відділу подані заяви про самовідвід у виконавчому провадженні, чим забезпечено право стягувача на інформацію про хід виконавчого провадження (а.с.52).

Згідно п.2.16 Інструкції з організації примусового виконання рішень (із змінами), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, питання про відводи у виконавчому провадженні вирішуються відповідно до статті 16 Закону.

Відповідно до ч.4 ст.16 Закону України «Про виконавче провадження» питання про відвід, самовідвід начальника відділу або всіх державних виконавців вказаного відділу вирішується керівником відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня. Постанова про задоволення чи відмову у задоволенні відводу, самовідводу начальника відділу або всіх державних виконавців зазначеного відділу може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

26 січня 2016 року начальником Управління ДВС ГТУЮ в Кіровоградській області ОСОБА_13 винесено постанову про задоволення самовідводу начальника Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ ОСОБА_4 та всіх державних виконавців відділу.

Вказаною постановою спростовуються доводи скарги про те, що заяви про самовідвід були передані на розгляд боржнику ОСОБА_6.

Як пояснив в судовому засіданні заявник, постанову про задоволення самовідводів, він не оскаржував.

Матеріалами справи підтверджується, що 12 лютого 2016 року до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов лист заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_13 від 26 січня 2016 року з проханням з метою запобігання конфлікту інтересів при примусовому виконанні виконавчого провадження, вирішити питання щодо передачі матеріалів виконавчого провадження до органу державної виконавчої служби іншого регіону.

Постановами директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 прохання про передачу виконавчих проваджень задоволено. Постановлено матеріали виконавчого провадження № 48198821 та № 48198757 про зобовязання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не чинити перешкоди ОСОБА_2П та ОСОБА_8 в користуванні східцями до квартири № 17 будинку № 1 «б» по вул. В. Перспективна у м. Кіровограді передати з Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ у Кіровоградській області до відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області; начальнику Ленінського ВДВС забезпечити передачу, а начальнику ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області забезпечити прийняття матеріалів цього виконавчого провадження у строк до 26 лютого 2016 року (а.с.73-74).

На підставі цієї постанови, державним виконавцем Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ ОСОБА_14 24 лютого 2016 року винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Частиною 7 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження може бути передано від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Згідно п.6.1 розділу УІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за № 489/20802, виконавче провадження може бути передано від одного органу ДВС до іншого, від одного державного виконавця до іншого у випадках, визначених Законом та цією Інструкцією.

Відповідно до п.6.3 Інструкції, передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, інших органів ДВС та виконавчих груп, утворених при цих органах за рішенням директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо будь-яких виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в органах ДВС.

Доводи заявника у скарзі та в апеляційній скарзі про те, що виконавче провадження мало б бути передано на виконання до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України або мала б бути утворена виконавча група для примусового виконання рішення на території м. Кіровограда, є безпідставними.

Як передбачено розділом У Інструкції, виконавчі групи утворюються за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення, або у разі виконання зведеного виконавчого провадження. Зведене виконавче провадження щодо боржників відсутнє. Задоволення самовідводів державних виконавців не є тією обставиною, що ускладнює виконання рішення суду.

Безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі, на матеріалах справи є доводи скарги та апеляційної скарги про те, що при прийнятті рішення директором Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про передачу виконавчого провадження до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області було порушено положення про підвідомчість виконавчих проваджень, передбачені п.1 ч.1 ст.21 Закону, не враховано ту обставину, що боржником є посадова особа державного органу юстиції, внаслідок чого не передано виконавче провадження на виконання Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» на відділ примусового виконання рішень Департаменту

державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

покладається виконання рішень, за якими:

боржниками є ОСОБА_12 Верховної Ради України, Адміністрація

Президента України, вищі чи центральні органи виконавчої влади,

Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі

спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура

України, регіональні прокуратури, Вища рада юстиції, Національний

банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради

Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки

Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні,

Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх

структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові

особи.

У виконавчому провадженні про усунення перешкод у користуванні східцями до квартири, зобовязанні демонтувати східці, відновити їх попередній стан, зобовязанні демонтувати двері з квартири та встановити

вікно, боржником є не посадова особа, а фізичні особи власники квартири АДРЕСА_5 «б» у м. Кіровограді ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Тому, за таких обставин, виконання такого виконавчого провадження законом не віднесено до підвідомчості Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що питання про передачу виконавчого провадження вирішено директором Департаменту ДВС Міністерства юстиції України відповідно до повноважень, передбачених законом.

Самим фактом передачі виконавчого провадження до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області не порушуються права заявника, оскільки на вказаний орган також покладається законом обовязок примусового виконання рішень.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції повно і всебічно зясував обставини справи, дав їм правильну правову оцінку та прийшов до вірного висновку про те, що державний виконавець Літвінова О.П., начальник Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ ОСОБА_4 та директор Департамену державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 діяли відповідно до закону і в межах своїх повноважень, при цьому права та свободи заявника порушені не були, скарга на бездіяльність, на рішення є необґрунтованою, тому задоволенню не підлягає.

Оскільки судом першої інстанції в межах заявленої скарги постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, то апеляційна скарга підлягає відхиленню.

В апеляційній скарзі заявник просив постановити окрему ухвалу щодо вчинених системних порушень посадовців ДВС.

Відповідно до положень ст.320 ЦПК України апеляційний суд у випадках і в порядку, встановлених статтею 211 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. (ч.1ст.211 ЦПК України).

Підстав для винесення окремої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст. 312 , 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді С.А.Кіселик

ОСОБА_15