АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Кравець В.А.,

при секретарі - Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3звернулись в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що позивачі проживають та зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 та займають одну кімнату квартири площею 12,4 кв.м., яка приватизована позивачами.

В інших двох кімнатах з 1992 року зареєстровані відповідачі та вказана частина квартири не приватизована.

Між квартиронаймачами розподілено особовий рахунок згідно кімнат, які вони займають.

Як зазначає позивач, відповідач та її син близько 20 років в квартирі не проживають та не цікавляться житлом. В квартирі відсутні їх особисті речі, одяг чи інші предмети що їм належать. Вони не беруть участь в утриманні житлового приміщення, оплаті житлово-комунальних послуг, що призвело до значної заборгованості.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року у позові відмовлено (а.с.80-82).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої станції, ухвалення нового рішенням про задоволення позову.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дослідив всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_1, та безпосередньо ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішенням суду засіданні, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги за таких обставин.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в рівних частках є власниками 30/100 частин квартири АДРЕСА_1 згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 23.06.2008 року (а.с.73).

70/100 частин квартири АДРЕСА_1 не приватизовано, що підтверджується листом Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації від 15 червня 2016 року №109-109/опп/Д-760 та листом Київського міського бюро технічної інвентаризації від 05 липня 2016 року №8525 (а.с.62).

З копій довідок № 623 від 21 травня 2014 року та №638 від 23 травня 2014 року, що видані ТОВ «Київжитлосвіт» ВОП «Шулявка» вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 в кімнаті площею 12,40 кв.м. (власник особового рахунку ОСОБА_2.) зареєстровані ОСОБА_2 власник з 1987 року та ОСОБА_6, дочка з 1989 року; в двох інших кімнатах загальною площею 28.7 кв.м. (власник особового рахунку ОСОБА_7 - померла, виписана 14 грудня 2004 року) зареєстровані ОСОБА_4, онука з 1992 року, ОСОБА_8, онук з 1993 року та ОСОБА_5, правнук з 1999 року (а.с.11-13)

З актів від 02 квітня 2007 року, 28 грудня 2012, року, 09 квітня 2014 року, 16 липня 2014 року, 17 жовтня 2014 року вбачається, що ОСОБА_9, ОСОБА_5 не проживають в квартирі АДРЕСА_1 з 1997 року (а.с.17-21).

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Для встановлення настання правових наслідків не використання жилого приміщення для постійного проживання понад шість місяців необхідно встановити причини відсутності особи у квартирі, наявність чи відсутність у неї інтересу до даної квартири та безперервність не користування особою даною квартирою.

У позовній заяві позивач одночасно посилається як на положення ст. 71 ЖК України, так і на положення ст. 405 ЦК України.

У відповідності до положень статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК України).

Стаття 405 ЦК України визначає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст.405 ЦК України).

За матеріалами справи спірна квартира є комунальної, відповідачі зареєстровані в частині квартири, яка на даний час не приватизована, позивач як власник частини квартири (а не всієї квартири) не має законом передбаченого права на звернення до суду із позовними вимогами про визнання осіб такими, що втратили право користування в частині квартири, яка на даний час не приватизована, вона не є її наймачем, а тому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заявлених вимог позивача.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст..ст.303,307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: