Справа № 487/5376/15-ц
Провадження № 6/487/219/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Щербини С.В., при секретарі - Шевиряєвої К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відстрочку виконання рішення (заочного) Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.10.2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, до вирішення питання державою щодо врегулювання питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, тобто до втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В заяві заявник посилався, що вказаним рішення суду з них на користь ПАТ УкрСиббанк в солідарному порядку стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 14253,93 доларів США та судові витрати, рішення набрало законної сили. На підставі вказаного рішення виданого виконавчий, державним виконавцем відкрите виконавче провадження та винесено постанову про на накладення арешту а майно боржника та оголошена заборона на його відчуження. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зможе звернути стягнення на нерухоме майно, у разі відсутності коштів чи рухомого майна, тобто на квартиру АДРЕСА_1, яке є єдиним місцем їхнього проживання та яка є предметом іпотеки. При цьому, вони до травня 2014 року сумлінно виконували вязі на себе зобовязання за кредитним договором, а потім в Україні сталася політична та фінансова криза та вони опинились у скрутному становище, незалежно від їх волі та державою до теперішнього часу не вирішено питання щодо врегулювання питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті. Посилаючись на фінансово-економічну кризу в Україні та вимоги Закон України «Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого для забезпечення кредитів в іноземній валюті», вважили необхідним відстрочити виконання рішення суд

В судовому засіданні заявник та його представник заявлені вимоги підтримали, просили про задоволення заяви та відстрочку виконання рішення суду.

В судовому засіданні представник ПАТ УкрСиббанк» просив в задоволенні заяви відмовити з посиланням на те, що позичальники не виконували зобовязання за кредитним договором, виникла заборгованість, тому банк вимушений був звернутися до суду з позовом, на теперішній час рішення суду не виконується. Посилання заявників на Закон України «Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого для забезпечення кредитів в іноземній валюті» не обґрунтовані, оскільки питання про звернення стягнення на предмет іпотеки не розглядається.

В судове засідання представник Заводського ВДВС м. Миколаєва не зявився, надав до суду заяву, просив слухати заяву без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий лист, у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Тобто, відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, з аналізу випливає, що законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочку виконання рішення з об'єктивними, непереборними, тобто виключними обставинами, які надають підстави для відстрочки виконання рішення.

Як встановлено судом, рішенням (заочне) Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.10.2015 року ПАТ «УкрСиббанк» стягуто з ОСОБА_2, ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 598-Ф від 02.12.2005 року у розмірі 14253,93 доларів США. рішення набрало законної сили та видано виконавчий лист, який переданий на примусове виконання до Заводського ВДВС м. Миколаєва, державним виконавцем відкрите виконавче провадження.

Питання щодо звернення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, банком не було ініціювано.

Доказів виконання рішення суду заявником ОСОБА_1 суду не надано.

Посилаючись, на те що в майбутньому, в рамках виконавчого провадження, державний виконавець може звернути стягнення на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1, яке є предметом іпотеки та єдиним місцем проживання, на фінансово-економічну кризу в Україні та на Закон України «Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого для забезпечення кредитів в іноземній валюті» щодо примусового стягнення нерухомого майна, яке вважається предметом іпотеки, просив відстрочити виконання рішення суду.

Проте, на теперішній час, крім винесення державним виконавцем постанова про накладення арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження, суду не надано доказів звернення стягнення державним виконавцем не нерухоме майно боржників ОСОБА_1.

При цьому, дійсно, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави.

Проте, за своїм змістом вказаний вище Закон лише встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться та не призупиняє дій будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність виняткових обставин, які можуть бути підставою для відстрочки виконання судового рішення, а зволікання з виконанням рішення суду є необґрунтованим та таким, що може призвести до порушення прав стягувача на своєчасне та справедливе виконання рішення суду, оскільки рішення суду, яке набрало законної сили підлягає безумовному виконанню та будь-які дії, направлені на уникнення або зволікання від належного своєчасного виконання судового рішення є неприпустимими, при цьому наявність будь-яких зобов'язань, які є на даний час та які можуть виникнути в майбутньому, не може бути перешкодою для належного виконання судового рішення.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду.

Керуючись ст.373 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після її проголошення та може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя С.В. Щербина