Справа № 180/1925/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Нанічкіної Н.М.,

з секретарем - Ганоченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м.Марганець в особі Марганецької міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року позивачка звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області із позовом про визнання за нею, ОСОБА_1, права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 та гараж, який знаходиться за тією ж адресою, після смерті ОСОБА_2. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_2 приходиться їй матір'ю. За життя ОСОБА_2 набула у власність на підставі договору міни від 25 грудня 1998 року будинок за адресою АДРЕСА_2 та гараж за тією ж адресою - на підставі договору купівлі-продажу від 13 лютого 1998 року. 31 липня 2000 року ОСОБА_2 склала заповіт, згідно умов якого, заповідала все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. Після її смерті позивачка звернулася до Марганецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спідщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено з тих причин, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу на будинок, а правоустановчий документ на гараж не був зареєстрований відповідним органом реєстрації права власності на нерухоме майно.

Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов просила задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюб (а.с.8) ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_1.

31 липня 2000 року ОСОБА_2 складено заповіт, відповідно до якого усе своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і взагалі усе те, що на день її смерті буде їй належати і на що вона матиме право за законом, заповіла ОСОБА_1. Заповіт посвідчено державним нотаріусом ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 1472 (а.с.25).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, свідоцтво про смерть НОМЕР_1, актовий запис № 873 (а.с.9).

05 вересня 2016 року державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори Ковтюх А.В. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок та гараж, розташованій за адресою АДРЕСА_1 оскільки заявником не надано правовстановлюючого документу на житловий будинок та надано документ, який підтверджує право власності на гараж, але не зареєстрований відповідним органом реєстрації права власності на нерухоме майно (а.с.15).

Відповідно до ст.ст.1217, 1220, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до вимог ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою стороною.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належать:

- житловий будинок з господарчими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 - на підставі договору міни від 25 грудня 1998 року (а.с.10);

- гараж за адресою: АДРЕСА_1 - на підставі договору купівлі-продажу від 04 серпня 1990 року (а.с.11).

Згідно довідки БТІ від 12 жовтня 2016 року (а.с.12) право власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2, реєстраційний № 4644, однак гараж за тією ж адресою зареєстрований на ОСОБА_5, з яким ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу 04 серпня 1990 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 2472.

Ні будинок, ні гараж по АДРЕСА_1 не зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, інформаційні довідки № 71574845 від 27.10.2016 року (а.с.17), № 70009542 від 07.10.2016 року (а.с.17).

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав проводиться на підставі заяви власника нерухомого майна про державну реєстрацію прав та оригіналів документів.

Перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, міститься в ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та в Порядоку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, зокрема, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі : укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

ОСОБА_2 правомірно набула право власності на житловий будинок та гараж по АДРЕСА_1 на підставі договорів міни та купівлі-продажу відповідно, і заповіла все своє майно і всі права ОСОБА_1, а отже, ОСОБА_1 має законне право на оспорюване нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не спричинить порушення прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на будинок з господарчими будівлями, розташований за адресою АДРЕСА_1, та гараж площею 21,6 кв.м, розташований по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Марганецький міський суд Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. М. Нанічкіна