ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5151/16-ц
провадження № 2/753/3797/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі головуючого - судді Парамонова М.Л., за участі секретарів Стрільчук Н.О., Гаврилюк О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3 особа - ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні спільним майном,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 15.03.2016 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, 3 особа - ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні спільним майном.

Позивачка зазначала, що сторони є співвласниками в рівних частках земельної ділянки площею 0,0882 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, на підставі договору дарування від 10.12.2004 року; на зазначеній земельній ділянці розташований житловий будинок загальною площею 127,6 кв. м, який також належить сторонам на праві спільної власності на підставі Договору дарування від 10.12.2004 року.

Оскільки відповідачка без погодження з позивачкою та без отримання документа, який дає право виконувати будівельні роботи, здійснила реконструкцію та добудову зазначеного жилого будинку, внаслідок чого було порушено права позивачки, пошкоджений жилий будинок та створені перешкоди у користуванні належним позивачці жилим будинком та земельною ділянкою, тому позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення, яким «1) усунути перешкоди у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, що розташовані за адресою АДРЕСА_1; 2) знести самочинне будівництво з реконструкції та добудови житлового будинку, що розташовані за адресою АДРЕСА_1, за рахунок ОСОБА_3 (відповідачки); 3) привести жилий будинок за адресою АДРЕСА_1 у стан - до початку самочинного будівництва за рахунок ОСОБА_3 (відповідачки); 4) відшкодувати витрати на знесення самочинного будівництва та приведення жилого будинку у попередній стан шляхом стягнення з ОСОБА_3 (відповідачки) на користь ОСОБА_2 (позивачки) 1400000,00 грн.».

В судовому засіданні представники позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві; відповідачка ОСОБА_3 та її представники ОСОБА_7, ОСОБА_8 - позов не визнали, стверджуючи, що вимоги позивачки є безпідставними, та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, просили в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

3 особа - ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що усі будівельні роботи по будинку здійснювались виключно за згодою та участю обох сторін (співвласників), просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, відповідачки ОСОБА_3 та 3-ої особи - ОСОБА_4 в судовому засіданні, допитавши свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги

ОСОБА_2 не підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

В судовому засіданні встановлено: згідно договору дарування земельної ділянки від 10.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за реєстровим номером 5750 від 10.12.2004 року, ОСОБА_2 (позивачка) та ОСОБА_3 (відповідачка) є співвласниками в рівних частинах (по ? частині кожна) земельної ділянки загальною площею 0,0882 га за адресою АДРЕСА_1; цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с.20 т.1), що підтверджується також копіями державного акту на право власності на земельну ділянку - серії НОМЕР_2 від 22.02.2005 року, виданого на ім»я ОСОБА_2 (позивачки), та серії НОМЕР_3 від 22.02.2005 року, виданого на ім»я ОСОБА_3 (відповідачки), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (а.с.40-41, 81 т.1).

Згідно договору дарування від 10.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за реєстровим номером 5753 від 10.12.2004 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (сторони) є також співвласниками в рівних частинах (по ? частині кожна) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 що розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0882 га за цією ж адресою (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (а.с.80 т.1); право власності на будинок було зареєстровано в БТІ м. Києва 14.12.2004 року (а.с.80 т.1, 4-6 т.2); на момент виникнення у сторін права власності на будинок - будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 складалось в цілому з: А - житловий будинок шлакоблочний, житловою площею 88,60 кв. м, загальною площею 127,60 кв. м, Д - вбиральня, №1 - №3 - спорудження (а.с.80 т.1), що також підтверджується копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 08.10.2004 року (а.с.42-46 т.1).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (сторони) зареєстровані в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 - з 1998 року (а.с.32-33 т.1); як стверджують сторони, за вказаною адресою також зареєстрований ОСОБА_4 (3 особа).

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; власність зобов»язує.

Згідно ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

В судовому засіданні встановлено, що сторони, як співвласники будинку АДРЕСА_1 за спільною згодою (домовленістю) зверталися до Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації з приводу надання дозволу на реконструкцію житлового будинку та Розпорядженням від 20.12.2006 року №1439 (а.с.79 т.1) вони отримали дозвіл на реконструкцію житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, як співвласники земельної ділянки за зазначеною адресою.

Ствердження відповідачки ОСОБА_3 про те, що будівництво з реконструкції будинку №46 відбувалось за згодою та за участі позивачки ОСОБА_2, підтверджуються також поясненнями 3-ої особи - ОСОБА_4, а також показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене майно - нерухоме майно, якщо воно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п.9.1.2 "Правила забудови м. Києва" - експлуатація та використання об"єктів, не завершених будівництвом і не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Згідно ч.3 ст.375 ЦК України право власника (користувача) земельної ділянки на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно ч.7 ст.376 ЦК України - у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов»язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов»язана відшкодувати витрати, пов»язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Позивачка ОСОБА_2 не зверталась з будь-якими заявами щодо порушення її прав під час здійснення реконструкції будинку до відповідних державних органів, органів місцевого самоврядування, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, тощо.

Згідно п.22 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» - знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

За встановлених обставин, та з урахуванням заперечень відповідачки ОСОБА_3 (а.с.76-78, 198-203 т.1) суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 не доведені в судовому засіданні належними та достатніми доказами, тому в задоволенні позову має бути відмовлено у повному обсязі.

Керуючись ст.15, 30, 60, 209-218 ЦПК України, на підставі ст.ст.11, 13, 15, 16, 317, 319, 331, 358, 375, 376 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3 особа - ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні спільним майном - житловим будинком та земельною ділянкою, що розташовані за адресою АДРЕСА_1, знесення самочинного будівництва з реконструкції та добудови житлового будинку та приведення житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 до стану відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок за зазначеною адресою від 08.10.2004 року, про відшкодування витрат у розмірі 1400000,00 грн. - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Парамонов М.Л.