АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4507/15-ц 22-ц/774/1104/К/16
Справа № 210/4507/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1104/К/16 Чайкіна О.В.
Категорія - 26 (ІІІ) Суддя-доповідач - Барильська А.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

15 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

секретар - Євтодій К.С.

за участю: представника позивача - ОСОБА_3, представника відповідача - Цвіркуна Сергія Олеговича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (у теперішній час Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат») на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 16 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (у теперішній час Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»), Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю батька, у зв'язку з виконанням ним трудових обов'язків, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Інгулецький ГЗК»), Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - Відділення Фонду) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю батька, у зв'язку з виконанням ним трудових обов'язків.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працюючи протягом тривалого часу у відповідача в шкідливих умовах праці його батько ОСОБА_7 отримав професійне захворювання. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Актом огляду обласної МСЕК від 16.02.2011 року встановлено причинний зв'язок смерті батька позивача з встановленим йому за життя професійним захворюванням.

ОСОБА_6 вважає, що смертю його батька від отриманого ним професійного захворювання, йому спричинено моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з ПАТ «Інгулецький ГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди 250000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та з Відділення Фонду - 250000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб відповідно.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 16 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 - задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Інгулецький ГЗК» на користь ОСОБА_6 у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька - 60000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. В решті позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Інгулецький ГЗК» на користь держави судові витрати у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Інгулецький ГЗК», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким відмовити ОСОБА_6 у задоволенні його позовних вимог.

Зокрема, на думку апелянта, судом було помилково застосовано до спірних правовідносин положення ст.ст. 1167, 1168 ЦК України, які не підлягають застосуванню, оскільки професійне захворювання ОСОБА_7 було виявлено у 1995 році та виникло до набрання чинності ЦК України 2003 року, яким було визначено право члена сім'ї потерпілого на відшкодування моральної шкоди, завданої його смертю.

Також представник відповідача вказує, що судом не взято до уваги, що з 1995 року, після переведення на іншу роботу, зникли підстави виникнення та розвитку професійного захворювання померлого батька позивача, до моменту смерті ОСОБА_7 пройшов тривалий час протягом якого він неодноразово звертався за медичною допомогою з іншими тяжкими захворюваннями, а з 2004 року не працював.

Представник ПАТ «Інгулецький ГЗК» вказує, що судом першої інстанції не враховано, що причинно-наслідковий зв'язок існує між професійним захворюванням позивача і діями самого працівника, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а відповідач не має можливості обмежити тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці.

Крім того, підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу відсутні, оскільки він не перебував на утриманні батька та є повнолітнім.

Апелянт вказує, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди жодними доказами.

Представник відповідача вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди є завищеним та не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Також представник ПАТ «Інгулецький ГЗК» вказує, що судом було неправильно визначено розмір судового збору, який стягнуто з ПАТ «Інгулецький ГЗК» на користь держави.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_3 зазначає, що на її думку, рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що ОСОБА_7 був батьком позивача ОСОБА_8 (а.с.5)

ОСОБА_7, у період з 12 березня 1969 року по 02 лютий 2004 року працював водієм автомашин по вивозу гірничої маси з кар'єру, слюсарем по ремонту автомобілів 5 розряду на Інгулецькому гірничо-збагачувальному комбінаті, правонаступником якого є ПАТ «Інгулецький ГЗК». (а.с.8-10)

Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 16 травня 1995 року, ОСОБА_7 отримав професійне захворювання з діагнозом: вібраційна хвороба, причиною виникнення якого, було визнано його тривалу роботу в шкідливих умовах праці (вібрація, яка перевищувала гранично допустиму норму у 2-4 рази) у Інгулецькому гірничо-збагачувальному комбінаті, правонаступником якого є ПАТ «Інгулецький ГЗК». (а.с.7)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. (а.с.11)

Відповідно до довідки №000360 Комунального закладу «Обласний центр медичної соціальної експертизи» Головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 16.02.2011 року було встановлено причинний зв'язок між смертю ОСОБА_7 з встановленим йому за життя професійним захворюванням. (а.с.12)

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_6 посилався на те, що у зв'язку зі смертю його батька ОСОБА_7, внаслідок професійного захворювання, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, який не забезпечив його батьку безпечних та нешкідливих умов праці, у зв'язку з чим, останній отримав зазначене професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що смертю від професійного захворювання батька позивача - ОСОБА_7, яке було спричинене незабезпеченням відповідачем ПАТ «Інгулецький ГЗК» безпечних та нешкідливих умов праці, позивачу була завдана моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню на підставі ч. 2 ст. 1168 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди та розміром її грошового відшкодування, однак не може погодитись з визначеним судом розміром судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи. Відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю.

У зазначеній нормі поняття «діти» вжито в розумінні кровної спорідненості з померлим, оскільки особа не набуває особливого правового статусу, пов'язаного з її неповноліттям, а в числі найближчих до померлого осіб отримує право на відшкодування моральної шкоди, яке не пов'язане із віком особи.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними в дію у різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коди були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до пунктів 1, 4 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров'я або смерть фізичної особи.

Отже, право члена сім'ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, спричиненню професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв'язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім'ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Зазначеним висновок був викладений Постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-208цс14 та від 02 вересня 2015 року у справі №6-576цс15, та в силу положень ст. 214, 360-7 ЦПК України підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Таким чином, за умови коли виробнича травма мала місце до 01 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), а смерть фізичної особи настала після зазначеної дати, при наявності причинного зв'язку з виробничою травмою, до правовідносин про відшкодування моральної шкоди членам сім'ї померлого підлягають застосуванню положення статті 1168 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про помилковість застосування судом до спірних правовідносин положення ст.ст. 1167, 1168 ЦК України, які не підлягають застосуванню, оскільки професійне захворювання ОСОБА_7 було виявлено у 1995 році та виникло до набрання чинності ЦК України 2003 року, яким було визначено право члена сім'ї потерпілого на відшкодування моральної шкоди, завданої його смертю, оскільки право на відшкодування зазначеної шкоди виникло у позивача саме з моменту смерті його батька ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто вже після 1 січня 2004 року - дати набрання чинності ЦК України, в тому числі і норми встановленої частиною 2 статті 1168 ЦК України, яка передбачає відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи членам її сім'ї.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві.

Відповідно до довідки №000360 Комунального закладу «Обласний центр медичної соціальної експертизи» Головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 16.02.2011 року було встановлено причинний зв'язок між смертю ОСОБА_7 з встановленим йому за життя професійним захворюванням. (а.с.12)

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

З огляду на вищезазначене та враховуючи, що актом розслідування хронічного професійного захворювання від 16 травня 1995 року визначено, що ОСОБА_7 отримав професійне захворювання, у зв'язку з незабезпеченням йому відповідачем Інгулецьким гірничо-збагачувальним комбінатом, правонаступником якого є ПАТ «Інгулецький ГЗК» безпечних та нешкідливих умов праці, колегія суддів погоджуються з правильним висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ПАТ «Інгулецький ГЗК» є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві - сину померлого, у зв'язку чим наявні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про не врахування судом першої інстанції того факту, що причинно-наслідковий зв'язок існує між професійним захворюванням позивача і діями самого працівника, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а відповідач не має можливості обмежити тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки причини виникнення професійного захворювання позивача та обставини щодо незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці встановлені Актом розслідування професійного захворювання від 16 травня 1995 року, складеного комісією з розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання, який відповідачем не оспорюється та є дійсним. (а.с.7)

Посилання представника ПАТ «Інгулецький ГЗК» на те, що з 1995 року, після переведення на іншу роботу, зникли підстави виникнення та розвитку професійного захворювання померлого батька позивача, до моменту смерті ОСОБА_7 пройшов тривалий час протягом якого він неодноразово звертався за медичною допомогою з іншими тяжкими захворюваннями, а з 2004 року не працював, колегія суддів не приймає до уваги, так як наявність причинного зв'язку між смертю ОСОБА_7 з встановленим йому за життя професійним захворюванням був встановлений у передбаченому законом порядку та підтверджується довідкою №000360 Комунального закладу «Обласний центр медичної соціальної експертизи» Головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 16.02.2011 року. (а.с.12)

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_8, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку зі смертю його батька внаслідок встановленого йому за життя професійного захворювання, яке виникло в результаті незабезпечення останньому відповідачем ПАТ «Інгулецький ГЗК» безпечних та нешкідливих умов праці, встановлений в судовому засіданні.

Так, позивач втратив рідну людину, яку він дуже любив і поважав, у ОСОБА_6 порушено звичайний для нього спосіб життя, а втрата близької людини, вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя, оскільки померлий, за життя, був для нього опорою, моральною та матеріальною підтримкою, і він змушений переносити нервові потрясіння та душевні страждання.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди жодними доказами, так як матеріали справи містять достатньо належних та допустимих доказів щодо спричинення позивачу ОСОБА_6 в результаті смерті його батька, внаслідок професійного захворювання, моральної шкоди.

Посилання представника ПАТ «Інгулецький ГЗК» в апеляційній скарзі на те, що підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу відсутні, оскільки він не перебував на утриманні батька та є повнолітнім, колегія суддів не приймає до уваги, так як поняття «діти» вжито у ч. 2 ст. 1168 ЦК України, в розумінні кровної спорідненості з померлим, оскільки особа не набуває особливого правового статусу, пов'язаного з її неповноліттям, а в числі найближчих до померлого осіб отримує право на відшкодування моральної шкоди, яке не пов'язане із віком особи, а необхідність перебування повнолітніх дітей на утриманні померлого для відшкодування моральної шкоди завданої його смертю не передбачено положеннями ч. 2 ст. 1168 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер психологічної травми, яку позивач отримав у зв'язку зі смертю батька від професійного захворювання, і взято до уваги стаж роботи померлого в шкідливих умовах праці саме на підприємстві відповідача ПАТ «Інгулецький ГЗК та конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони є безпідставними та спростовуються вказаними висновками суду.

Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не дотримався норм ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції, чинній на момент подання позовної заяви, якою визначено, що за подання позовної заяви немайнового характеру встановлена ставка судового збору у розмірі 0,4 мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги представника відповідача в цій частині знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу.

Отже, на думку колегії суддів, розмір судового збору, стягнутого судом першої інстанції з ПАТ «Інгулецький ГЗК» на користь держави, необхідно зменшити з 551,20 грн. до 487,20 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні, в частині вирішення питання про визначення розміру судового збору, стягнутого з ПАТ «Інгулецький ГЗК» на користь держави, на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦК України, зменшивши його з 551,20 грн. до 487,20 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому в цій частині воно має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (у теперішній час Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат») - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 16 березня 2016 року в частині визначення розміру судового збору, стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (у теперішній час Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат») на користь держави, змінити, зменшивши його з 551,20 грн. до 487,20 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є.Ляховська

Л.В. Михайлів