Дата документу 01.12.2016
Мелітопольський міськрайонний суд
ЄУН судової справи: 320/9410/15-ц
номер провадження: 2/320/409/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«01» грудня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Редько О.В.

за участю секретаря Мазуріній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Матіол» та орган опіки та піклування виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області про усунення перешкод у користуванні шляхом визнання особи такою, що втратила право користування кімнатою,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка уточнюючи позовні вимоги просить усунути перешкоди в користуванні кімнатою № 66 в гуртожитку № 28 по пр-ту 50-річчя Перемоги у м. Мелітополі шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування кімнатою № 66 в гуртожитку за адресою пр-ту 50-річчя Перемоги 28 у м. Мелітополі та стягнути з відповідачки на її користь судові витрати зазначивши, що вона та ОСОБА_3 є власниками гуртожитку по пр-ту 50-річчя Перемоги № 28 у м. Мелітополі. ТОВ «Маттіол» отримало вищевказане приміщення в позичку для користування з метою заняття господарською діяльністю, здійснює обслуговування гуртожитку та прилеглої території, укладає договори з комунальними службами на теплопостачання та вивіз сміття, тощо. В даному гуртожитку у кімнаті № 66 нібито зареєстрована та повинна мешкати ОСОБА_2, у трудових відносинах із власником та ТОВ «Маттіол» не знаходилась та не знаходиться, плату за проживання, комунальні послуги, утримання будинку та прибудинкової території не сплачує, договір найму відсутній. У вказаній кімнаті відповідачка тривалий час більше року не проживає, використовує кімнату не за призначенням, тобто не для свого проживання, а для проживання третіх осіб, при цьому кімнату не звільняє - ключі не надає, з реєстрації не знімається, перешкоджає власнику в доступі до кімнати, від укладення договору найму, та оплати по ньому ухиляється, можливе місце дійсного проживання Російська Федерація. Позивач неодноразово пропонував відповідачу укласти договір найму та здійснювати оплату за проживання однак відповідач відмовляється від свого обов'язку щодо укладання договору та сплати по договору. Також відповідач відмовляється надати будь - які документи щодо правового утримання приміщення, відмовляється від участі в утриманні будинку в задовільному технічному стані. Остання відмова була отримана 26.03.2015 року, таким чином відповідач своєю бездіяльністю розірвав усі відносини з позивачем.

Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися, однак надали до суду письмову заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, уточнені позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити.

Відповідачка та її представник в судове засідання не з'явилися, однак надали до суду письмову заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, просять суд відмовити у задоволені уточнених позовних вимог. Також в матеріалах справи наявні письмові заперечення відповідача та її представника, згідно яких у 1995 році спірна кімната була отримана вітчимом відповідачки від ОП «Мелітопольпродмаш». Також їм на підставі протоколів № 3 та № 11 були видані ордери від 22.03.1991 року та 1994 року на 2 кімнати в гуртожитку для малосімейних громадян та були зареєстровані в цих кімнатах. Як вказує позивачка, влітку 2014 року вона дійсно гостила в м. Брянськ РФ у своїй бабусі та в звязку з хворобою сина змушена була там залишитися на невеликий проміжок часу, з метою лікування дитини. В цей час, з метою недопущення виникнення боргів за комунальні послуги та доглядом за кімнатою, вона дозволила пожити у її кімнаті тимчасовим переселенцям з Луганську. Також відповідачка вказує, що на час приватизації гуртожитку, вона являлась акціонером підприємства «Мелітопольпродмаш», а тому без збору акціонерів підприємства подальша передача гуртожитку у приватну власність, а також інші правочину, які призвели до сьогоднішньої ситуації вона вважає незаконними. Крім того, зазначена кімната у гуртожитку є не тільки її фактичним місцем проживання, а й також фактичним місцем проживання її дітей. Вона здійснює оплату усіх комунальних послуг за користування житлом. По теперішній час жодної речі з своєї кімнати вона не вивезла. Представник відповідача ОСОБА_4 у попередніх судових засіданнях проти задоволення позову заперечувала, вважає, що даний позов не підлягає задоволенню з підстав невірного визначення позивачем норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини Також вказувала, що вітчим відповідачки працював на Мелітопольському заводі продовольчого машинобудування імені Воровського, який згодом був перетворений в орендне підприємство «Мелітопольпродмаш», а потім в ТОВ «Продмаш». Під час роботи на вказаному підприємстві в 1995 році на підставі протоколів № 3 та № 11 були видані ордери від 22.03.1991 року та 1994 року на 2 кімнати в гуртожитку для малосімейних громадян та були зареєстровані в цих кімнатах. Місце її реєстрації з того часу не змінювалось. Зазначена кімната у гуртожитку є її фактичним місцем проживання. Таким чином відповідач отримала на законних підставах право на проживання за вищезазначеною адресою. Оскільки іншого житла ОСОБА_2 не має, а в уточненій позовній заяві ставиться питання про визнання її такою, що втратила право користування кімнатою гуртожитку, можна зробити висновок, що в разі її задоволення судом відповідач змушений буде винаймати інше жиле приміщення, тобто фактично виселятись з гуртожитку, що заборонено нормою законом, а тому позовна заява не підлягає задоволенню. Крім того, відповідачка має на утриманні двох неповнолітніх дітей, які також проживають у спірній кімнаті і залишення без місця проживання, буде порушувати всі норми законодавства, як українського так і міжнародного. Також, відповідачка підкреслила, що ОСОБА_2 та члени її сім'ї на законних підставах проживає у спірній кімнаті гуртожитку, має законне право на проживання у кімнаті і ніхто не повинен позбавляти її цього права. Ордер єдиною підставою для вселення у кімнату гуртожитку. Позивач не надав жодних документів, що вказаний гуртожиток йому було передано у приватну власність.

Представник третьої особи ТОВ «Маттіол» у судовому засіданні не з'явився, однак надав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, уточнені

Представник органу опіки та піклування виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області в судове засідання не зявився, однак від нього надійшло клопотання про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги не підтримують, оскільки задоволення позову призведе до порушення прав дітей. Рішення просять прийняти на підставі наявних в справі документів, яке не призведе до порушення прав дітей.

Дослідивши матеріали цивільної справи, письмові заперечення, надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступними підставами.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У відповідності до вимог ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як вбачається з вимог ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проте як вбачається з матеріалів справи, зазначені позивачем обставини та докази, якими він аргументує свої позовні вимоги, спростовуються наступними доказами дослідженими під час розгляду справи.

Стаття 22 Конституції України зазначає, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожна особа має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Як вбачається з виписки з протоколу № 3 спільного засідання профсоюзного комітету та адміністрації ПО «Мелітопольпродмаш» від 22.03.1991 року було виділено звільнену кімнату по вул. 4-а Продольна 28/80 (молодіжний гуртожиток) слюсару-випробовувачу СЦ № 5 ОСОБА_5Г зі складом сім'ї в кількості 4 осіб /а.с.41/.

У відповідності до ордера від 25.03.1991 року ОСОБА_5 наданий ордер на право зайняття з сімєю в кількості 4 осіб (в тому числі відповідачка ОСОБА_2 в якості доньки) житлової площі в гуртожитку по вул. 4-а Продольна 28/80 в м. Мелітополь./а.с.44/

Також у відповідності до ордера від 23.11.1995 року ОСОБА_5 наданий ордер на право зайняття житлової площі в гуртожитку по вул. 4-а Продольна 28/82 в м. Мелітополь/а.с.45/

Відповідно до ст. 127 ЖК України, п.2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 року, що втратило чинність на підставі постанови КМ України № 582 від 12.08.2015 року, однак було чинним на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Примірне положення), гуртожитки призначаються лише для поживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Згідно із ч.2 ст. 128, ст. 129 ЖК України, ч.1 п.10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі у гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Отже, за змістом названих норм функціональне призначення гуртожитку визначається як зареєстрована у виконавчому комітеті районної міської, районної в місті Ради народних депутатів як гуртожиток жила будівля, що відповідає певним вимогам, у якій особам надається за плату та за ордером, що видається власником гуртожитку, у тимчасове користування жила площа у зв'язку з трудовими відносинами або навчанням в учбовому закладі.

Згідно копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, будівля гуртожитку, який знаходиться за адресою по пр-ту 50-річчя Перемоги № 28 у м. Мелітополі на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 /а.с.13-15/.

Згідно договору позички від 01.01.2015 року ТОВ «Маттіол, в особі директора ОСОБА_6 отримало приміщення гуртожитку, яке розташоване за адресою: пр-т. 50-річчя Перемоги № 28 у м. Мелітополі в позичку для користування з метою зайняття господарською діяльністю /а.с.12/.

Відповідно до ст. 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Вимоги про визнання відповідачкою такою, що втратила право користування кімнатою власник гуртожитку заявила з декількох підстав, зокрема, у зв'язку тривалим часом не проживання відповідача у гуртожитку, що суд визнає недоведеним, враховуючи наявність у кімнаті належних відповідачу речей та відсутності доказів, які б підтверджували наявність заборгованості відповідача за комунальні послуги.

Крім того, суд критично відноситься до наданих суду довідок ТОВ «Матіол» про те, що відповідачка не проживає в кімнаті гуртожитку № 28 пр-ту 50-річчя Перемоги м. Мелітополь більше років, оскільки відомості які містяться в цих довідках спростовуються іншими документами. Крім того, ТОВ «Матіол» не веде ніяких реєстраційних журналів, які б підтверджували знаходження або відсутність ОСОБА_2 в кімнаті гуртожитку.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, а також членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Статтею 19 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно розпорядку мешкання у гуртожитку розробленого ТОВ «Маттіол», вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордеру з своєчасним укладанням договору найму жилого приміщення. Проживання в гуртожитку здійснюється згідно договору найму (оренди), який повинен бути укладений з власником чи уповноваженою ним особою незалежно від того коли і ким вселився мешканець.

Проте що між сторонами фактично існують орендні правовідносини, а відмова у їх оформленні підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користування кімнатою не являється.

Нові власники гуртожитку, яким останній належить на праві приватної власності, використовують його в якості майна, що здається в найм (оренду) за цивільно-правовими угодами, а не у розумінні гуртожитку, в якому житло надається особам у зв'язку з трудовими відносинами або навчанням, а тому закріплені у нормах житлового законодавства, зокрема, у ст.ст. 128 , 132 ЖК України права попереднього наймодавця, що пов'язані з існуванням трудових відносин між ним та громадянами, як працівниками, в порядку ст.814 ЦК України в цій частині до нових власників гуртожитку не переходять.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено той факт, що відповідачка ОСОБА_1В тривалий час не проживає в кімнаті гуртожитку по пр-ту 50-річчя Перемоги, не має особистих речей за цією адресою, а також з метою недопущення порушення прав дітей відповідачки, суд приходить до висновку та вважає необхідним відмовити ОСОБА_1 в задоволенні уточненої позовної заяви про усунення перешкод в користуванні шляхом визнання особи такою, що втратила право користування кімнатою,

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 814 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 127, 128, 129 ЖК України, ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ст.ст. 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 61, 107, 208, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Матіол» та орган опіки та піклування виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області про усунення перешкод у користуванні шляхом визнання особи такою, що втратила право користування кімнатою - повністю відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.В. Редько