Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 333/9732/13 Головуючий у 1-й інстанції Кулик В.Б.
Пр. № 22-ц/778/3647/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Кочеткової І.В.,

суддів Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

за участі секретаря Бєловій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2015 року за заявою ОСОБА_3 про відстрочку виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2014 року по цивільній справі № 333/9732/13-й за позовом Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_4» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про виселення,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 23 січня 2014 року позов ПАТ ««ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_4» задоволено. Виселено із квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_5 та неповнолітнього ОСОБА_7

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення по вищевказаній цивільній справі на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», мотивуючи це тим, що даний закон тимчасово призупинив звернення стягнення на предмет іпотеки і у законодавстві наявна пряма заборона виселяти відповідачів у даний момент.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви.

В апеляційній скарзі про скасування судової ухвали і постановлення нової про задоволення заяви ОСОБА_3 посилається на порушення судом першої інстануціїх норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2015 року про відмову у відстрочці виконання рішення у цій справі скасовано та передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_3, подав касаційну скаргу.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2016 року касаційну скаргу задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до ст.124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Виконання рішення суду є завершальною стадією цивільного процесу і здійснюється у певній процесуальній формі.

За вимогами ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, і виконуються у порядку, передбаченому розділом VI ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої влади та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26 грудня 2003 року, при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони виконавчого провадження про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання слід мати на увазі, що відповідно до ст. 357 ЦПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події).

Відмовляючи у задоволенні заяви про відстрочку виконання судового рішення про виселення, суд першої інстанції виходив з того, що ст. 373 ЦПК України і ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено відстрочки у виконанні судового рішення з підстав, на які посилається заявник, та зазначив, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки вказаним законом не передбачено зупинення виконання рішення про виселення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що за виконавчим написом нотаріуса від 29 листопада 2011 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №6241629 від 24.03.2007р., укладеним з ПАТ «Перший Український міжнародний банк», розмір якої станом на 11.11.2011р. становив 37 065,65 доларів США та 207 577,55 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 (а.с.17).

Судовим рішенням від 27 березня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.3, том2).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 ст. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку, а також що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Вказаним Законом встановлено заборону примусового відчуження нерухомого житлового майна без згоди власника, а також за наявності загальних правових підстав для примусового стягнення на належне відповідачам майно таке стягнення підлягає зупиненню в порядку, визначеному ст. 217 ЦПК України, на час дії Закону.

Таким чином, вказаним Законом не передбачено відстрочку виконання рішення суду про виселення осіб з житлових будинків, квартир, які є предметом іпотеки і на які звернуто стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса.

Крім того, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції обгрунтовано звернув увагу на те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» набрав чинності після ухвалення рішення судом першої інстанції, у зв'язку із чим дійшов правильного висновку про відсутність підстав для зупинення виконання рішення суду.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність оскаржуваної ухвали правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у справах №6-714 ввід 09.09.2015р, 6-483 цс 15 від09.09.2015 р., згідно яким на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» звернення стягнення у будь-якому вигляді на іпотечне майно не допускається, являються безпідставними.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В матеріалах справи відсутні докази того, що спірне житло являється єдиним нерухомим майном, що знаходиться у власності відповідача.

За таких обставин оскаржувана ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому на підставі п.1 ст.312 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.307,312,313,315,317 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2015 року у цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: