У Х В А Л А

1 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2014 року, ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 лютого 2016 року, клопотання про звільнення від сплати судового збору у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

Києво-Святошинський районний суд Київської області рішенням від 22 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2014 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 15 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2015 року, відмовив у задоволенні клопотання про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 16 лютого 2016 року відмовив ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодекс України (далі - ЦПК України).

20 жовтня 2016 року ОСОБА_4, за дорученням якої діє ОСОБА_6, звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2014 року, ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 лютого 2016 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема статей 328, 331, 368, 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанову Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року.

Водночас заявниця порушує питання про звільнення її від сплати судового збору за подання заяви про перегляд Верховним Судом України судових рішень, посилаючись на свій скрутний майновий стан, указує на те, що вона є ветераном праці, пенсіонером та отримує мінімальну пенсію. На підтвердження зазначеного долучає копію посвідчення про розмір пенсії.

Обговоривши вказане клопотання, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про його задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, третьої статті 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Ураховуючи наведене, а також той факт, що заявниця підтвердила відповідними доказами своє скрутне майнове становище, клопотання про звільнення її від сплати судового збору за подання заяви про перегляд Верховним Судом України судових рішень підлягає задоволенню.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 16 лютого 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, відмовивши у відкритті касаційного провадження в частині оскарження рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2014 року, виходив з того, що сторони самочинно збудували спірний садовий будинок, не звертались до відповідних установ щодо введення об'єкта в експлуатацію, не долучили доказів відповідності проведеного будівництва будівельним, пожежним та санітарним нормам; крім того, заявлене позивачкою клопотання про призначення експертизи стосувалось лише варіантів поділу садового будинку в натурі, на це клопотання не подано відмови державних установ щодо введення об'єкта в експлуатацію, не підтверджено належними та допустимими доказами завершення будівництва саме на 100 % готовності.

При цьому касаційний суд, відмовивши у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2015 року, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що обставини, на які посилалась ОСОБА_4, не відносяться до нововиявлених, а є лише правовим механізмом, встановленим законодавством для прийняття самочинно збудованого об'єкта нерухомого майна в експлуатацію; крім того, зазначені обставини не можна вважати істотними з огляду на те, що вони не можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі, та на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні.

Разом з тим у постанові Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року міститься правовий висновок про те, що спірний об'єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво цього об'єкта закінчено, будинок фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформляється з вини відповідача; крім того, визнано за позивачкою право на частину спірного об'єкта незавершеного будівництва.

Таким чином, висновки викладені в ухвалі суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, та відповідно висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року, на яку заявниця посилається на підтвердження підстав перегляду вказаного судового рішення, висловлені у правовідносинах з різними предметами спору, підставами позову, змістом позовних вимог. Тому вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись статтею 82, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Клопотання ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору за подання і розгляд заяви про перегляд Верховним Судом України судових рішень задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від сплати судового збору за подання і розгляд заяви про перегляд Верховним Судом України рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2014 року, ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2014 року, ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк