АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7266/16 Справа № 203/1018/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «ОСОБА_3 Плюс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Будинок радіо», Публічного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація» про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 22.02.2010 року за договором купівлі-продажу з ПАТ «Українська автомобільна корпорація» придбав автомобіль вартістю 65286 грн., який отримав від продавця 23.02.2010 року за актом прийняття-передачі.

27.05.2010 року під час руху автомобіля під його керуванням сталося загорання в моторному відсіку автомобіля. Маючи великий водійський досвід, він зміг уникнути дорожньо-транспортної пригоди, зупинити автомобіль та автомобільним вогнегасником загасити загорання. Але вогнем було пошкоджено деталі автомобіля, лакофарбове покриття кузова та елементи салону. Тілесних ушкоджень він не отримав, але ситуація була екстремальною та переживання дуже сильними. В подальшому були і є моральні страждання. На протязі пяти років він не може користуватись власним автомобілем з вини відповідачів. Пошкоджений автомобіль було доставлено до продавця - Дочірнього підприємства «ОСОБА_3 Плюс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Будинок радіо», автомобіль за актом було прийнято в ремонт. Проте, у визначений законом 14-денний строк автомобіль відремонтовано не було та аналогічного автомобіля не надано. Автомобіль є в наявності, але йому відмовляють в його поверненні до сплати коштів за збереження. Під час розгляду справи позивач, в звязку з поверненням йому автомобіля, відмовився від заявлених позовних вимог про витребування автомобіля та зобовязання передати його позивачу. В звязку з цим, ухвалою суду від 18.08.2016 року провадження по справі в цій частині було закрито на підставі п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України. З урахуванням зазначеного, просив суд стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в сумі 15000 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, позивач просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, стягнути з відповідачів на його користь у відшкодування моральної шкоди 15000 грн.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.02.2010 року за договором купівлі-продажу з ПАТ «Українська автомобільна корпорація» в особі начальника відділу продажу автомобілів Дочірнього підприємства «ОСОБА_3 Плюс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Будинок радіо» ОСОБА_4 позивач придбав автомобіль ЗАЗ вартістю 65286 грн.

27.04.2010 року під час руху вказаного автомобіля під керуванням позивача сталося загорання в моторному відсіку автомобіля.

Тієї ж доби за заявою позивача та відповідно до акту №27/04 від 27.04.2010 року автомобіль було передано для гарантійного ремонту продавцю в особі Дочірнього підприємства «ОСОБА_3 Плюс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Будинок радіо».

Як вбачається з заяви позивача від 27.04.2010 року, після загорання автомобіля останній звернувся до продавця в особі Дочірнього підприємства «ОСОБА_3 Плюс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Будинок радіо» щодо проведення діагностики та гарантійного ремонту автомобіля. В заяві визначено, що в разі відсутності на СТО необхідних запчастин строк проведення робіт з гарантійного ремонту продовжується на строк необхідний для отримання відповідних запчастин на СТО виконавця та додаткового погодження не потребує.

Згідно акту № 27/04 від 27.04.2010 року автомобіль було передано позивачем та прийнято відповідачем для проведення гарантійного ремонту.

Листом відповідача від 18.05.2011 року позивача було повідомлено про закінчення гарантійного ремонту та можливість отримання належного останньому транспортного засобу.

Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення вказаний лист було отримано позивачем 30.05.2011 року.

Таким чином, після пошкодження транспортного засобу внаслідок загорання позивач звернувся до відповідача саме з приводу проведення гарантійного ремонту. Строк проведення останнього було погоджено сторонами в залежності від наявності запасних частин та строку, необхідного для їх отримання.

Свої зобовязання щодо гарантійного ремонту відповідачем виконано та позивача повідомлено письмово про закінчення ремонту та можливість отримання відремонтованого транспортного засобу, тому є безпідставними доводи позивача щодо недотримання відповідачем строків проведення гарантійного ремонту та не надання аналогічного автомобіля, оскільки строк проведення ремонту було погоджено сторонами, а доказів того, що позивач у відповідності до ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» звертався до відповідача з приводу заміни товару чи надання іншого автомобіля в користування на час ремонту, позивачем у відповідності до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України суду не надано.

Також позивачем не надано доказів щодо звернення до відповідача з приводу повернення йому транспортного засобу та неправомірності дій відповідача щодо відмови в такому поверненні. В той час, як з наданого стороною відповідача листа від 18.05.2011 року вбачається, що позивача було повідомлено про закінчення гарантійного ремонту та можливість отримання належного останньому транспортного засобу.

Посилаючись в обґрунтування заявлених позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди на заподіяння останньої внаслідок екстремальної ситуації через загорання автомобіля, сильні душевні переживання під час події, позивач не навів доказів тому, що вказана подія мала місце через недоліки (дефекти) придбаного автомобіля, а не внаслідок їх виникнення під час подальшої експлуатації позивачем придбаного транспортного засобу.

Судом встановлено, що вказані обставини мали місце 27.04.2010 року. В той час, як з позовом до суду про відшкодування моральної шкоди позивач звернувся лише 04.03.2016 року, тобто з пропуском встановленого ст.257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Проте, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, керуючись ст. 4,8 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.1167 ЦК України, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано належних доказів в обґрунтування позовних вимог, протиправності дій чи бездіяльності відповідачів, причинного звязку між цими діями чи бездіяльністю та наслідками у вигляді заподіяння моральної шкоди, та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги щодо обчислення строку давності не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судом не застосовано ст.267 ЦК України до спірних правовідносин, а відмовлено по суті позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції помилково поклав обовязок доказування на позивача, в той час як статтею 679 ЦК встановлено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо він не доведе що такі виникли не з його вини, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки дані доводи не стосуються предмету спору, а саме відшкодування моральної шкоди. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розяснено, що у заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Натомість позивачем не доведено, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, наявність причинного звязку між цими діями чи бездіяльністю, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Таким чином, порушень матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П. Варенко

Судді: В.С. Городнича

ОСОБА_5