Справа № 500/4010/16-ц
Провадження № 2/500/2438/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

при секретарі Хачатрян А.Т.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

27.07.2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить суд: встановити факт належності Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №027449, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОД №10-05-236, виданого ОСОБА_4 сільською Радою народних депутатів 09.08.2000 року, спадкодавцю ОСОБА_5, яка померла 10.08.2015 року; встановити факт родинного звязку між ним та спадкодавцем ОСОБА_5 як сина та мати; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті 10.08.2015 року матері ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 2,99 гектарів, яка розташована на території ОСОБА_4 сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №027449, виданого 09.08.2000 року ОСОБА_4 сільською Радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОД №10-05-236. Свої вимоги позивач мотивує тим, що державним приватним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із тим, що у Державному акті на спадкову земельну ділянку прізвище спадкодавця вказане як «Рупчева», а у свідоцтві про смерть прізвище зазначене як «Рупчєва», тобто існує невідповідність відомостей у документах.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №027449, виданого 09.08.2000 року ОСОБА_4 сільською Радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОД №10-05-236, спадкодавцю належить земельна ділянка площею 2,99 гектарів, яка розташована на території ОСОБА_4 сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 423439, виданого 12.08.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_5 померла 10.08.2015 року.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Після смерті ОСОБА_5 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема на земельну ділянку площею 2,99 гектарів, яка розташована на території ОСОБА_4 сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №42881861 від 08.02.2016 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_5 , відсутня.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5, відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_5 являються: її чоловік ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про одруження серії І-ЯР №220361 від 19.10.1956р.; її син ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про народження серії VІІ-УР № 0985313 від 21.09.1966 року.

Судом встановлено, що позивач спадщину після смерті матері прийняв фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, протягом шести місяців та по теперішній час, проживав та зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 194 від 26.01.2016 року.

Інший спадкоємець першої черги за законом чоловік спадкодавця ОСОБА_3 у встановлений законом шестимісячний строк звернувся з заявою про відмову від прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою від 08.02.2016р.

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 за №286/10/2016 від 15.07.2016 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із тим, що існує невідповідність відомостей у документах, а саме у Державному акті на спадкову земельну ділянку прізвище спадкодавця вказане як «Рупчева», а у свідоцтві про смерть прізвище зазначене як «Рупчєва».

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу.

Згідно інформації Відділу Держгеокадастру в Ізмаїльському районі Одеської області за №9-1514-0.13-3258/2-16 від 29.09.2016 року власником земельної ділянки площею 2,99 гектарів, яка розташована на території ОСОБА_4 сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, являється ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №027449, виданого 09.08.2000 року ОСОБА_4 сільською Радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОД №10-05-236.

Так, відповідно до свідоцтва про одруження серії І-ЯР №220361 від 19.10.1956р., свідоцтва про народження позивача серії VІІ-УР № 0985313 від 21.09.1966 року, на руській мові прізвище спадкодавця вказане як «Рупчева». Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №027449 прізвище спадкодавця українською мовою зазначене як «Рупчева», а у свідоцтві про смерть 1-ЖД № 423439 від 12.08.2015 року прізвище спадкодавця українською мовою вказане як «Рупчєва».

Як вбачається із довідки ОСОБА_4 сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №2202 від 14.11.2016р., ОСОБА_5, яка померла 10.08.2015 року та ОСОБА_5, що вказана в Державному акті серії ІІ-ОД №027449 виданому ОСОБА_4 сільською радою 09.08.2000 року є однією людиною і що дійсно ОСОБА_5, померлої 10.08.2015 належить державний акт серії П-ОД №027449 на праві власності на землю.

Згідно довідки виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 194 від 26.01.2016 року ОСОБА_2 є сином померлої 10.08.2015р. ОСОБА_5

Суд вважає, що дослідженими в судовому засіданні доказами встановлена наявність підстав для визнання факту родинного звязку між позивачем та його матірю, а також факту належності померлій Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №027449, у звязку з чим позивач обґрунтовано вимагає визнання права власності на спадкове майно і позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідачі визнали позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215, 256 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт належності Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №027449, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОД №10-05-236, виданого ОСОБА_4 сільською Радою народних депутатів 09.08.2000 року, спадкодавцю ОСОБА_5, яка померла 10.08.2015 року.

Встановити факт родинного звязку між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, а саме встановити факт того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_5, померлої 10.08.2015 року згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №423429 від 12.08.2015р.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті 10.08.2015 року ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 2,99 гектарів, яка розташована на території ОСОБА_4 сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №027449, виданий 09.08.2000 року ОСОБА_4 сільською Радою народних депутатів, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОД №10-05-236).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24.11.2016р.

Суддя: ОСОБА_8