Провадження №2/263/2896/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі: судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди у розмірі 20000 грн. та оплачених судових витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн., зазначивши в обґрунтування позовних вимог наступне. 2.07.2016 року біля 11 години 30 хвилин ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, при здійсненні руху по проїзній частині вул.Великої Морської з боку вул.Великої Азовської в напрямку пляжу «Піщаний», напроти будинку №21 по вул. Великій Морській, проявляючи неуважність, не обрав безпечний інтервал та скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_1, внаслідок чого останній отримав легкі тілесні ушкодження. Винною особою у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є ОСОБА_2, діями якого, йому завдано моральну шкоду, повязану із фізичним болем, стражданнями внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, страхом, душевним хвилюванням під час та після ДТП. Негативні емоції з приводу пережитого привели до погіршення самопочуття, ділових відносин, втрати душевного спокою. Ще більших моральних страждань завдає сама поведінка відповідача ОСОБА_2, який відмовився компенсувати завдану моральну шкоду, надати йому елементарну матеріальну допомогу на придбання ліків, тому він вимушений був економити щодо придбання необхідних, ефективних медичних препаратів. Перелічені негативні наслідки змушують від нього вживати додаткових зусиль для організації свого життя, відновлення нормальних життєвих звязків, тому оцінює завдану моральну шкоду у 20000 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні за наведеними обставинами наполягали на задоволені позову.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому зсіданні, погодившись з наведеними обставинами дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 2.07.2016 року, позов не визнав, заперечував проти його задоволення, оскільки вважає за непотрібне відшкодовувати позивачу завдану моральну шкоду.

Суд, враховуючи позицію сторін щодо спірних правових відносин, дослідивши матеріали справи, кримінального провадження, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

При вирішенні спірних правових відносин суд, перш за все, керується наступними вимогами цивільно-процесуального законодавства.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про реєстраціє транспортного засобу серії САТ №586767 власником джерела підвищеної небезпеки транспортного засобу марки «ВАЗ-21101» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_2, відповідач по справі.

Досліджені в судовому засіданні матеріли кримінального провадження №0000546 внесеного до ЄРДР 2.07.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, досудове розслідування в якому за постановою слідчого від 29.07.2016 року закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у звязку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення та постанова Приморського районного суду м.Маріуполя від 28.08.2016 року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.ст.124, 122-4 КУпАП, свідчать про те, що 2 липня 2016 року, об 11 годині 30 хвилин, ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21101» з державним реєстраційним номером АН0382ЕТ, рухаючись по вул.Великій Морській з боку вул.Великої Азовської в напрямку пляжу «Піщаний», напроти буд. № 21 по вул.Великій Морській в Приморському районі м.Маріуполя не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу та скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_1, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, після чого правопорушник залишив місце події, чим порушив п. 2.10, 13.1,13.3 Правил дорожнього руху України.

За результатами судового розгляду справи про адміністративні правопорушення, постановою Приморського районного суду м.Маріуполя від 26.08.2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП та накладене на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн.

Згідно висновків судово-медичної експертизи №321 від 20.07.2016 року, що міститься у матеріалах вказаного кримінального провадження, ОСОБА_1 за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 2.07.2016 року, отримав множинні садна руки та ноги, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вказані постанови суду у адміністративній справі, та постанова слідчого про закриття кримінального провадження набрали законної чинності, ніким не скасовані.

Згідно Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1.03.2013 року, відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Наведені обставини вказують на те, що 2.07.2016 року мала місце дорожньо-транспортна пригода та з вини ОСОБА_2 зазнав тілесних ушкоджень ОСОБА_1, тобто між діями ОСОБА_2 і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, у зв'язку з чим вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди є законними та обґрунтованими.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Пунктом третім частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, є підставою виникнення цивільних прав і обовязків.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Скориставшись наведеним, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом щодо захисту свого цивільного права на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Пунктом 2 частини 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, за якою моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому застосуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або чи немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд вважає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у фізичному болю та стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнав у зв'язку із ушкодженням здоровя, страхом, душевними хвилюваннями під час та після ДТП. Звичайно негативні емоції з приводу пережитого привели до погіршення самопочуття, ділових відносин, втрати душевного спокою. Ще більших моральних страждань зазнає ОСОБА_1 з приводу поведінки відповідача ОСОБА_2, який відмовився компенсувати завдану моральну шкоду, надати йому елементарну матеріальну допомогу на придбання ліків. Перелічені негативні наслідки змушують від ОСОБА_1 вживати додаткових зусиль для організації свого життя, відновлення нормальних життєвих звязків.

Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення компенсації моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 4000 грн., що буде адекватним спричиненій позивачу шкоди.

Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Судовий сбір, несплачений позивачем при подачі позову до суду, підлягає стягненню з відповідачів на користь держави.

Як вбачається з матеріалів справи, правова допомога надавалася позивачу ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_4, що підтверджується договором про надання юридичних допомоги від 22 вересня 2016 року, актом виконаних робіт, розрахунковою квитанцією на суму 1000 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,61,88,212,213,214,215,218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) компенсацію моральної шкоди у розмірі 4000 грн., оплачені судові витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн., а всього 5000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь держави, несплачений позивачем судовий збір за вимоги немайнового характеру у розмірі 551,20 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневій районний суд м.Маріуполя протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: П.І. Папаценко