Ухвала

іменем україни

31 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 06 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариства «Мета Банк» (далі - ПАТ «Мета Банк») звернулось до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2012 року в справі за позовом ПАТ «Мета Банк» до ОСОБА_7 звернуто стягнення на житловий будинок АДРЕСА_2, а тому банк просив виселити відповідачів, які проживають у цьому будинку.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 06 липня 2016 року, позов задоволено.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з будинку АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2014 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Судами встановлено, що 11 лютого 2008 року між АБ «Металург», правонаступником якого є ПАТ «Мета Банк», та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 1 500 000 грн, з кінцевим терміном повернення - 07 серпня 2009 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між АБ «Металург» та ОСОБА_8 було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме - житловий будинок з надвірними спорудами та побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2

На час укладення цього договору в будинку, що є предметом іпотеки, інші особи зареєстровані не були (т. 1, а. с. 8). Також ОСОБА_8 запевнив, що дітей, які б мали право власності чи користування предметом іпотеки, у тому числі і право користування житлом, передбачене ст. 405 ЦК України, немає (т. 1, а.с. 8 зворот).

Згідно з п. 3.1.7 договору іпотеки від 11 лютого 2008 року іпотекодавець зобов'язаний не здійснювати реєстрацію (не прописувати) і не надавати згоду на проживання в житловому приміщенні, яке є предметом іпотеки, будь-яких осіб без отримання попереднього письмового погодження іпотекодержателя.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2012 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Також судом встановлено, що після ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та без згоди іпотекодержателя, у будинку, що був предметом іпотеки, була зареєстрована ОСОБА_4, яка почала проживати в ньому разом з малолітніми дітьми: ОСОБА_5 і ОСОБА_6.

Частиною першою ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Отже, встановивши, що відповідачі недобросовісно (після ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки) та з порушенням умов договору іпотеки (без згоди іпотекодержателя) проживають у будинку по вул. Верещагіна, 79 у м. Запоріжжі, суди дійшли правильного висновку про виселення вказаних осіб. Також суди обґрунтовано вважали, що з урахуванням вказаних обставин положення ч. 2 ст. 109 ЖК України до спірних правовідносин не застосовуються та виселення осіб можливе без надання іншого житлового приміщення.

Крім того, судами встановлено, ОСОБА_4 має у власності ј частини квартири АДРЕСА_1 та житловий будинок по АДРЕСА_3 тобто забезпечена іншим житлом, яким відповідно до ст. 29 ЦК України мають право користуватися й її діти: ОСОБА_5 і ОСОБА_6.

З урахуванням вказаного, суди першої та апеляційної інстанцій, дійшли правильного висновку про задоволення позову, оскільки ОСОБА_4 має у власності інше житло і при виселенні з будинку житлові права малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_6 порушені не будуть.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Отже підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 06 липня 2016 року, відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана Л.М. Мазур О.В. Попович