Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом заступника Васильківського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах Головного управління Держземагентства у Київській області, державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики Національної академії наук України» до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, витребування земельних ділянок за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення апеляційного суду Київської області від 15 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року заступник Васильківського міжрайонного прокурора Київської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області, державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики Національної академії наук України» (далі - ДП Інститут фізіології рослин і генетики НАН України) із указаним позовом, в якому просив визнати незаконним і скасувати рішення Глевахівської селищної ради Київської області № 439-20-V від 05 березня 2008 року про передачу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 безоплатно у власність земельних ділянок площею по 0,10 га кожному для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 з тих підстав, що земельні ділянки надані за рахунок земель, які на праві постійного користування належать ДП Інститут фізіології рослин і генетики НАН України, без згоди цього землекористувача.

Також просив визнати недійсними видані на підставі незаконного рішення селищної ради державні акти НОМЕР_1 від 22 липня 2011 року на ім'я ОСОБА_6, НОМЕР_2 від 28 листопада 2009 року, на ім'я ОСОБА_7, НОМЕР_4 від 11 грудня 2009 року на ім'я ОСОБА_8, НОМЕР_3 від 12 листопада 2010 року на ім'я ОСОБА_9; витребувати спірні земельні ділянки з незаконного володіння відповідачів та визнати відсутність у них права власності на спірні землі.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2015 року позов заступника Васильківського міжрайонного прокурора Київської області задоволено частково. Визнано незаконним і скасовано рішення Глевахівської селищної ради № 439-20-V від 05 березня 2008 року в частині передачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у власність земельних ділянок. Визнано недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 22 липня 2011 року на ім'я ОСОБА_6, НОМЕР_2 від 28 листопада 2009 року, на ім'я ОСОБА_7, НОМЕР_4 від 11 грудня 2009 року на ім'я ОСОБА_8, НОМЕР_3 від 12 листопада 2010 року на ім'я ОСОБА_9 Витребувано у ОСОБА_6 на користь ДП Інститут фізіології рослин і генетики НАН України земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5. Витребувано у ОСОБА_7 на користь ДП Інститут фізіології рослин і генетики НАН України земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_6.Витребувано у ОСОБА_8 на користь ДП Інститут фізіології рослин і генетики НАН України земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_7. Витребувано у ОСОБА_9 на користь ДП Інститут фізіології рослин і генетики НАН Україн земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_8. В задоволенні іншої частини вимог позову заступнику прокурора відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 15 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову заступника Васильківського міжрайонного прокурора Київської області.

У касаційній скарзі перший заступник прокурора Київської області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що згідно державного акта на право постійного користування землею НОМЕР_9 від 20 травня 2002 року ДП Інститут фізіології рослин і генетики НАН України є користувачем земельної ділянки площею 971, 2 га для вирощування і реалізації насіння сільськогосподарських культур, а також переробки іншої сільськогосподарської продукції.

На підставі рішення Глевахівської селищної ради Київської області № 439-20-V від 05 березня 2008 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 передано у власність земельні ділянки площею по 0,10 га кожному для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, видано державні акти НОМЕР_1 від 22 липня 2011 року на ім'я ОСОБА_6, НОМЕР_2 від 28 листопада 2009 року, на ім'я ОСОБА_7, НОМЕР_4 від 11 грудня 2009 року на ім'я ОСОБА_8, НОМЕР_3 від 12 листопада 2010 року на ім'я ОСОБА_9

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 150 ЗК України (у редакції станом на березень 2008 року) до особливо цінних земель зокрема відносяться землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних

закладів; землі природно-заповідного фонду; землі історико культурного призначення.

Вилучення особливо цінних земель для несільськогосподарських потреб не допускається, за винятком випадків, визначених частиною другою цієї статті. Земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися (викуплятися) для будівництва об'єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв'язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об'єктів соціально-культурного призначення, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов'язаних з їх експлуатацією, за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України.

За ч. 3 ст. 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та національних галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України.

Відмовляючи у задоволенні позову, який обґрунтовано порушенням прав ДП Інститут фізіології рослин і генетики НАН України як землекористувача особливо цінних земель, апеляційний суд виходив із того, що вирішення питання про накладення земельних ділянок сторін у справі (встановлення тотожності спірних земельних ділянок із тією, якою користується державне підприємство) потребує спеціальних знань у галузі науки. Право на звернення із заявою про призначення судової земельно-технічної експертизи сторонам роз'яснено, позивач від проведення експертизи відмовився, тому позов задоволенню не підлягає, оскільки обставини справи не підтверджені допустимими й належними доказами.

Із такими висновками погодитися не можна.

Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повиненвсебічно і повно з'ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України), окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому ст. ст. 185, 187, 189, 212 ЦПК України,

що відображається у судовому рішенні. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивовано.

Згідно ч. ч. 6, 7 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України, тобто підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

У порушення наведених норм процесуального закону апеляційний суд не з'ясував всіх фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, на підставі зібраних доказів у сукупності; не дослідив матеріали технічної документації щодо складання державного акта на право постійного користування землею ДП Інституту фізіології рослин і генетики НАН України, в яких міститься каталог координат кутів зовнішніх меж землекористування (а. с. 155-157), розроблені Управлінням Держземагентства у Васильківському районі Київської області (шляхом співставлення поворотних точок меж розташування спірних земельних ділянок в натурі із координатами кутів земельної ділянки державного підприємства) карти-схеми (а. с. 53-54); не навів мотивів відхилення доводів прокурора про те, що вказані докази достатньо підтверджують як обставини точного місця розташування земельної ділянки землекористувача ДП Інституту фізіології рослин і генетики НАН України, так і факт накладання земельних ділянок сторін у спорі; дійшов висновку про відсутність судової земельно-технічної експертизи у справі як єдиного допустимого доказу підтвердження обставин про накладання земельних ділянок із порушенням вимог ст. ст. 57, 212, 147 ЦПК України.

Оскільки апеляційний суд невстановив фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції за ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 15 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик