АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 593/1039/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Крамар В.М.
Провадження № 22-ц/789/1379/16 Доповідач - Парандюк Т.С.
У Х В А Л А

22 листопада 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

та сторін - сторони належним чином повідомленні

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бережанського районного суду від 16 вересня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державних виконавців Бережанського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бережанського районного суду від 16 вересня 2016 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державних виконавців Бережанського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити ухвалу про задоволення його позовних вимог, посилаючись на те, що судом допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального та матеріального права.

ОСОБА_1 просить справу слухати у його відсутності згідно заяви.

Представник ДВС в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що 11.02.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні, де було вчинено дії з примусового виконання рішення, підстав для скасування вказаної постанови немає із-за порушення строку її оскарження..

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 05.02.2014 року старшим державним виконавцем ВДВС Бережанського районного управління юстиції Лабою М.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №2-29/11 виданого 21.07.2011 року Бережанським районним судом, яким стягнено з ОСОБА_1 на користь ТзОВ страхова компанія "Наста" 284472,64 грн. та зобов'язано боржника добровільно виконати рішення до 12.02.2014 року. Вказана постанова була надіслана за адресою проживання боржника рекомендованим листом.

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Такі вимоги закону державним виконавцем було виконано, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 05.02.2014 року та супровідним листом від 05.02.2014 року, в якому роз'яснено наслідки невиконання постанови у добровільному порядку.

Згідно до ч.1 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ст.32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень, зокрема, є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника.

Згідно з ч.1 ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі, якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Як вбачається з наданих головним державним виконавцем Бережанського міжрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Лабою М.О. копій із зведеного виконавчого провадження стосовно ОСОБА_1 до надходження у ВДВС Бережанського районного управління юстиції для виконання виконавчого листа № 2-29/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ СК "Наста" 284472,64 грн. у вказаному відділі ДВС знаходилось зведене виконавче провадження, де боржником був ОСОБА_1, в якому було накладено арешт на майно останнього та оголошено заборону на його відчуження. Окрім цього, після приєднання вказаного виконавчого листа до зведеного виконавчого провадження державним виконавцем здійснювалися дії по примусовому виконанню зведеного виконавчого провадження шляхом встановлення майна та доходів, на які можна звернути стягнення, а тому посилання скаржника на невчинення дій по примусовому виконанню виконавчого документа не відповідають дійсності.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції станом на 11.02.2014 року, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виходячи із вказаного, в заступника начальника відділу ДВС Бережанського районного управління юстиції Лаби М.О. були всі підстави винести 11.02.2014 року постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

Згідно з п.7 ч.2 ст.17 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору підлягають виконанню державною виконавчою службою відповідно до цього Закону.

17.07.2014 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Бережанського районного управління юстиції Горином В.В. правильно було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню постанови ВДВС Бережанського районного управління юстиції, виданої 11.02.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 28447,26 грн. виконавчого збору.

29.07.2014 року ОСОБА_1 звертався до начальника відділу ДВС Бережанського РУЮ з заявою, в якій просив призупинити виконання постанови від 17.07.2014 року про примусове стягнення з нього суми 28447,26 грн., як 10 % виконавчого збору від суми боргу 284472,64 грн. на користь ТДВ СК "Наста".

Таким чином, ОСОБА_1 про існування оскаржуваної ним постанови від 11.02.2014 року про стягнення з боржника виконавчого збору, відповідно до якої з нього було стягнуто 28447,26 грн. виконавчого збору, дізнався 29.07.2014 року, однак, в десятиденний термін її не оскаржив, а із скаргою про скасування цієї постанови звернувся лише в серпні 2016 року, тобто через 2 роки.

Крім того, 13.11.2014 року ОСОБА_1 звертався до начальника відділу ДВС Бережанського РУЮ із заявою, в якій просив надати можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження щодо стягнення з нього заборгованості в користь декількох стягувачів.

Проаналізувавши матеріали справи, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні скасування постанови заступника начальника відділу державної виконавчої служби Бережанського РУЮ від 11.02.2014 р. про стягнення виконавчого збору, оскільки ОСОБА_1 безпричинно пропущено строк на оскарження даної постанови про існування якої йому було відомо ще 29 липня 2014 року, не оскарживши її в десятиденний термін, як зазначено в постанові, а оскаржив її до суду аж у серпні 2016 року, тобто через два роки.

21 липня 2016 року державним виконавцем Бережанського МРВ ДВС на підставі заяви про примусове виконання подання було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 28447,26 грн. виконавчого збору на підставі постанови від 11.02.2014 року і надано йому строк для добровільного виконання до 28.07.2016 року.

Із скарги ОСОБА_1 не вбачається із яких підстав визнати дії державного виконавця неправомірними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.07.2016 року, а тому і в цій частині суд вірно відмовив у задоволенні скарги, оскільки державним виконавцем вчиненні дії передбачені ЗУ "Про виконавче провадження", тобто він діяв в межах повноважень.

Безпідставним є посилання заявника на постанову ВСУ від 06.07.2015 р.(справа №6-785цс15), оскільки вона стосується інших правовідносин, а ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні скарги із-за пропуску строку оскарження постанови державного виконавця від 11.02.2014 р. про існування якої дізнався 29.07.2014 року, а оскаржив до суду аж 15.08.2016 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник у апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вимогам процесуального права, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Бережанського районного суду від 16 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Т.С. Парандюк