У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Луцької міської ради Волинської області про визначення частки у спільній власності та визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Волинської області від 30 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2007 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її син ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Вона є співвласником вказаної квартири.

Зазначала, що вона єдиний спадкоємець за законом після смерті сина ОСОБА_6, інші спадкоємці за законом відсутні.

Посилаючись на те, що вона вступила у фактичне володіння та управління спадковим майно та на те, що частка майна померлого у спільній сумісній власності невизначена, просила виділити із майна спільної сумісної власності - квартири АДРЕСА_1 - Ѕ частину квартири, що належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6, та визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на Ѕ частину вказаної квартири.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого 2008 року позов задоволено.

Визначено, що ОСОБА_6 на праві власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4, як спадкоємцем після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на спадкове майно, а саме, на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

У червні 2016 року ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, посилаючись на вирішення судом питань про його права та обов'язки.

Скаргу обґрунтовував тим, що судом першої інстанції не було встановлено коло спадкоємців після смерті ОСОБА_6, який є його батьком, а на момент смерті останнього він був малолітнім.

У зв'язку зі смертю позивача, ухвалою апеляційного суду Волинської області від 15 серпня 2016 року до участі у справі на стороні позивача в якості правонаступників залучені ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 30 серпня 2016 року апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого 2008 року закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_5, апеляційний суд дійшов до правильного висновку про те, що спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилась та була прийнята у 1999 році, тому при вирішенні спору у даній справі застосуванню підлягають положення ЦК УРСР у редакції 1963 року, нормами якого не передбачено, що малолітня або неповнолітня особа є такою, що прийняла спадщину. Право вчиняти дії, які свідчать про прийняття спадщини малолітніми/неповнолітніми особами належало їх законним представникам чи опікунам.

Крім того, апеляційним судом правильно зазначено й те, що після досягнення повноліття (2007 рік) ОСОБА_5 не звертався із заявою про продовження строку для прийняття спадщини після смерті батька.

З огляду на наведені обставини, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження у справі, оскільки питання про права та обов'язки ОСОБА_5 судом першої інстанції не вирішувалось.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Волинської області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

В.С.Висоцька

І.М.Фаловська