Ухвала

іменем україни

12 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЄвтушенкоО.І., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвент Менеджмент Груп», треті особи: Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, Державне земельне агентство в м. Одесі, про визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсним акта прийому-передачі нерухомого майна, витребування земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

за касаційною скаргою першого заступника прокурора Одеської області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року прокурор Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду з позовом, уточнивши його 20 травня 2015 року до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвент Менеджмент Груп» (далі - ТОВ «Інвент Менеджмент Груп»), треті особи: Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, Державне земельне агентство в м. Одесі, про визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсним акта прийому-передачі нерухомого майна, витребування земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

На обґрунтування позовних вимоги посилається на те, що відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2007 року за ОСОБА_4 визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована у АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; зобов'язано Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» видати державний акт про право приватної власності на земельну ділянку та зареєструвати її у відповідному реєстрі. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2007 року виконано шляхом видачі на ім'я ОСОБА_4 державного акту на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 квітня 2008 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2007 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси.

При новому розгляді справи, ухвалою Приморського районного суду від 08 червня 2010 року позов залишено без розгляду.

В ході проведення перевірки стало відомо, що на підставі договору купівлі-продажу від 30 жовтня 2010 року спірна земельна ділянка відчужена ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, а ОСОБА_5 у свою чергу, внесла дану земельну ділянку в уставний фонд ТОВ «Інвент Менеджмент Груп».

У подальшому ТОВ «Інвент Менеджмент Груп» 31 травня 2014 року отримало свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку.

Вважає, що підстав для набуття ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку не має. а рішення суду, на підставі якого вона отримала державний акт на землю скасовано, а тому вона не мала законних підстав на відчуження на користь ОСОБА_5 спірної земельної ділянки, а остання у подальшому не мала права на передачу земельної ділянки в уставний фонд ТОВ «Інвент Менеджмент Груп».

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2015 рокузалишено без змін.

У касаційній скарзі першийзаступник прокурора Одеської областіпросить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходив з вимог ст.ст. 256, 257 ЦК України, які передбачають, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2007 року по справі №2-1491-1/07 за ОСОБА_4 визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована у АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; зобов'язано Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному департаменті України по земельних ресурсах» видати державний акт про право приватної власності на земельну ділянку та зареєструвати її у відповідному реєстрі.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 квітня 2008 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2007 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Приморського районного суду від 08 травня 2013 року позов залишено без розгляду.

При цьому, 30 жовтня 2010 року ОСОБА_4, на підставі договору дарування подарувала, а ОСОБА_5 прийняла у дар земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за вищезазначеною адресою.

Згідно акту приймання-передачі нерухомого майна серія та номер: б/н виданого 14 березня 2011 року, ОСОБА_5 внесла в уставний фонд ТОВ «Інвент Менеджмент Груп» вищезазначену земельну ділянку.

31 травня 2014 року Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області за ТОВ «Інвент Менеджмент Груп» зареєстровано право власності на вищезазначену земельну ділянку та видано свідоцтво про право власності.

Таким чином, відповідно до ст. 125 ЗК України з моменту реєстрації права власності на земельну ділянку ТОВ «Інвент МенеджментГруп» набуло таке право.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Інвент Менеджмент Груп» звернулось до суду із заявою про застосування строку позовної давності.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з частиною 1 статті 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З врахуванням наведеного, для визначення початку перебігу виникнення права на позов важливими є як об'єктивні, так і суб'єктивні фактори.

При цьому, правило частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Оскільки особа, в інтересах якої подано позов, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та посадових осіб цих органів.

Такий правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року по справі № 6-152цс14, яка є обов'язковою для всіх судів України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, про скасування рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2007 року по справі № 2-1491-1/07 Одеська міська рада дізналась 03 квітня 2008 року (дата скасування апеляційним судом м. Києва рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2007 року).

Крім того, судами встановлено, що в матеріалах справи міститься копія позовної заяви заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку. Зазначена позовна заява зареєстрована судом 06 березня 2012 року (а. с. 116-118).

10 жовтня 2012 року прокурором подано уточнення до зазначеного позову (а. с. 119-122).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2013 року позовну заяву заступника прокурора Приморського району м. Одеси, поданої в інтересах держави в особі Одеської міської ради залишено без розгляду (а. с. 123).

Все це свідчить про обізнаність прокуратури про порушене право територіальної громади в особі Одеської міськради саме в грудні 2010 року. А також підтверджується листом від 09 грудня 2010 року, направленим Приморським районним судом м. Одеси за вих. № 77 на ім'я першого заступника прокурора м. Одеси (а. с. 124).

Таким чином, суди попередніх інстанцій перевіривши усі обставини у справі, зробили правильний висновок про те, що земельна ділянка вибула із володіння територіальної громади. Одеській міськраді було відомо в 2007 році. Крім того, знаючи про порушення прав територіальної громади, Одеська міськрада не тільки мала право, але й була зобов'язана своєчасно звернутись до суду за судовим захистом, однак такий обов'язок не виконала.

Судами також вірно враховано, що не може бути підставою для скасування рішення суду доводи прокурора про те, що прокуратура дізналась про реєстрацію права власності за ТОВ «Інвент Менеджмент Груп» в 2014 року, оскільки про порушене право Одеської міськради, в інтересах якої пред'явлений позов, прокуратурі стало відомо в 2010 році, виходячи з вищенаведених доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2016 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підставі для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко