ухвала

іменем україни

09 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом підприємства Федерації професійних спілок України «Проектно-вишукувальний інститут «Укркурортпроект» до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу та повернення майна, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року підприємство Федерації професійних спілок України «Проектно-вишукувальний інститут «Укркурортпроект» (далі - підприємство ФПУ «ПВІ «Укркурортпроект») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, обґрунтовуючи вимоги тим, що 01 квітня 2015 року між підприємством та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу 39/100 частки нежитлового приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 767,9 кв. м. Позивачем повністю виконані зобов'язання за договором, проте відповідач свої зобов'язання за договору не виконала, зокрема не сплатила у встановлений договором строк кошти за вищевказане приміщення. Посилаючись на викладене, позивач просив розірвати зазначений договір від 01 квітня 2015 року, повернути у власність підприємства 39/100 частки нежитлового приміщення АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року, позов задоволено. Розірвано договір, укладений 01 квітня 2015 року між підприємством ФПУ «ПВІ «Укркурортпроект» та ОСОБА_1, купівлі-продажу 39/100 частки нежитлового приміщення АДРЕСА_1. Повернуто у власність підприємства ФПУ «ПВІ «Укркурортпроект» 39/100 частки нежитлового приміщення АДРЕСА_1, які складаються із приміщень у підвалі літ. «А» № 2, загальною площею 45,1 кв. м, № 3 - туалет, площею 1,6 кв. м, № 4 - кладова, площею 1,0 кв. м, № 5 - туалет, площею 1,6 кв. м, № 6 - туалет, площею 1,6 кв. м, № 7 - кабінет, площею 10,8 кв. м, № 8 - коридор, площею 2,6 кв. м, № 9 - кабінет, площею 16,2 кв. м, № 10 - підсобне, площею 9,6 кв. м, № 12 - кабінет, площею 9,0 кв. м, № 12а - кабінет, площею 2,5 кв. м, № 13 - зал, площею 70,2 кв. м, № 14 - зал, площею 68,2 кв. м, № 15 - коридор, площею 4,7 кв. м, № 16 - коридор, площею 8,5 кв. м, № 16а - коридор, площею 12,6 кв. м, № 18 - кладова, площею 4,0 кв. м, № 19 - кабінет, площею 24,1 кв. м, № 20 - коридор, площею 21,4 кв. м, № 21 - кабінет, площею 27,6 кв. м, № 22 - вмивальня, площею 4,2 кв. м, № 23 - туалет, площею 1,1 кв. м, № 24 - кабінет, площею 33,8 кв. м, № 25 - кабінет, площею 36,8 кв. м, № 28 - кабінет, площею 20,3 кв. м, № 29 - кабінет, площею 15,2 кв. м, № 29а - підсобне приміщення, площею 11,8 кв. м, № 20 - кабінет, площею 32,2 кв. м, № 31 - кабінет, площею 38,6 кв. м, № 32 - туалет, площею 1,6 кв. м, № 33 - туалет, площею 1,6 кв. м, № 34 кабінет, площею 11,6 кв. м, № 35 - туалет, площею 3,5 кв. м, № 36 - зал, площею 86,6 кв. м, № 37 - туалет, площею 2,7 кв. м, № 36а - підсобне приміщення, площею 9,1 кв. м, № 38а - підсобне приміщення, площею 10,8 кв. м, № 38 - кабінет, площею 19,0 кв. м, № 39 - коридор, площею 15,4 кв. м, № 40 - коридор, площею 5,2 кв. м, № 41 - кабінет, площею 11,5 кв. м, № 42 - зал, площею 37,1 кв. м, № 43 - склад, площею 15,3 кв. м.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 01 квітня 2015 року підприємством ФПУ «ПВІ «Укркурортпроект» та ОСОБА_1 було укладений договір купівлі-продажу 39/100 частки нежитлового приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 767,9 кв. м.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору продавець - підприємство ФПУ України «ПВІ «Укркурортпроект» передає належну йому на праві власності частку нежитлового приміщення у власність покупцеві, а покупець - ОСОБА_1 приймає частку нежитлового приміщення та сплачує за неї обговорену даним Договором грошову суму.

Відповідно до п. 1.2 договору предметом цього договору є 39/100 частки нежитлового приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 767,9 кв. м.

Згідно з п. п. 2.1, 2.2 договору продаж частки приміщення, яка є предметом цього договору, вчиняється за узгодженою між сторонами ціною, яка становить 2 352 360 грн з урахуванням податку на додану вартість (далі - ПДВ). Розрахунок за придбану частку приміщення здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування всієї суми зі свого рахунку на рахунок продавця.

Пунктом 2.3 спірного договору купівлі-продажу передбачено наступний розрахунок за частку приміщення:

кошти покупця у розмірі 200 000 грн з урахуванням ПДВ перераховуються у день укладання та підписання цього договору з рахунка покупця № НОМЕР_1 у ПАТ «Укрсоцбанк» на рахунок продавця № НОМЕР_2 у ПАТ «Укрсоцбанк»;

кошти покупця у розмірі 2 152 360 грн з урахуванням ПДВ будуть перераховуватися рівними частками по 269 045 грн у наступні строки: 10 квітня, 17 квітня, 24 квітня, 30 квітня, 08 травня, 15 травня, 22 травня та 28 травня 2015 року; остаточний платіж повинен бути здійснений 28 травня 2015 з рахунка покупця № НОМЕР_1 у ПАТ «Укрсоцбанк» на рахунок продавця № НОМЕР_2 у ПАТ «Укрсоцбанк».

На виконання умов вищевказаного договору ОСОБА_1 були здійснені наступні платежі: 01 квітня 2015 року - 200 000 грн, 09 квітня 2015 року - 100 000 грн, 10 квітня 2015 року - 169 000 грн, 23 квітня 2015 року - 260 000 грн та 17 липня 2015 року - 14 500 грн, а всього 743 000 грн

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, керуючись положеннями ч. 2 ст. 651 ЦК України, виходив із того, що відповідачем допущено істотне порушення умов договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, зокрема, не виконано грошових зобов'язань, що завдало шкоди позивачу, що є підставою для задоволення позовних вимог про розірвання договору та повернення спірного майна позивачу.

Проте погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна з огляду на таке.

У ст. ст. 6, 627 ЦК України визначено, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну.

Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Відповідно до ст. 655 ЦК України договір купівлі-продажу - це договір, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За загальним правилом оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України)

Згідно з ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України.

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто, йдеться про таке порушення однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди із тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій на порушення ст.ст. 10, 212-214, 315 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, належним чином не встановили фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірили істотність порушення ОСОБА_1 умов спірного договору купівлі-продажу, зокрема, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що вправі розраховувати сторони, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вони змогла отримати. Також суди не з'ясували, чи призвело допущене відповідачем порушення до завдання підприємству ФПУ України «ПВІ «Укркурортпроект» реальних збитків та (або) упущеної вигоди та у якому розмірі.

Крім того, згідно із ч. ч. 4, 5 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що виконане за договором до його зміни чи розірвання поверненню не підлягає, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року у справі № 6-158цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєструвала право власності на 39/100 частки нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, 01 квітня 2015 року, тобто до виникнення спору про розірвання договору купівлі-продажу.

Ухвалюючи оскаржувані рішення та повертаючи у власність підприємства спірне нерухоме майна, суди попередніх інстанцій на вищевказані положення закону уваги не звернули та не перевірили належним чином умови договору купівлі-продажу, укладеного 01 квітня 2015 року між підприємством ФПУ «ПВІ «Укркурортпроект» та ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами повністю не встановлені, судові рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П. Штелик