Справа №463/1051/16-ц
Провадження №4-с/463/22/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю представника скаржника ОСОБА_2

та державного виконавця Берегових В.С.

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на неправомірні дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_4, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернулася до суду із скаргою, у якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.07.2015 року №32860187, скасування вказаної постанови та покладення обовязку на державного виконавця відновити виконавче провадження, стягнути з ОСОБА_5 заборгованість по аліментах в сумі 11521,64 грн. на користь скаржника на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Скаргу обґрунтовує тим, що в провадженні державного виконавця Берегових В.С. знаходилося виконавче провадження №32860187 з виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18.05.2012 року про стягнення з ОСОБА_5 на її користь на утримання двох малолітніх дітей, в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 10.02.2012 року до досягнення старшою дитиною повноліття. Після досягнення старшим сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, повноліття, державним виконавцем винесено постанову про закриття виконавчого провадження. Однак, вважає таку постанову незаконною, оскільки така суперечить положенням ст. 183 СК України, так як після досягнення повноліття одним із дітей, на утримання яких стягуються аліменти, і якщо ніхто із батьків не звертався до суду із позовом про визначення розміру аліментів, аліменти продовжують стягуватися на утримання іншої дитини за вирахуванням тієї частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. За таких обставин вважає, що постанова суперечить п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконання рішення суду в повному обсязі не відбулося, і підстав закривати виконавче провадження не було.

Крім цього вважає, що прийняття оскаржуваної постанови спричинило порушення її прав, оскільки з 27.06.2015 року вона не отримувала аліментів на утримання іншої дитини, на даний час утворилася заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 11521 грн. 64 коп. А тому просить скаргу задоволити.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав скаргу з аналогічних мотивів, подав клопотання про поновлення строку на оскарження дій державного виконавця, яке мотивує тим, що про існування вказаної постанови скаржнику відомо не було, така їй не була вручена, крім цього в період з 19.07.2015 року по 10.12.2015 року вона перебувала за межами України. А тому просить поновити пропущений процесуальний строк на оскарження дій державного виконавця.

Державний виконавець в судовому засіданні відносно скарги заперечив, суду вказав, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 30.07.2015 року була винесена на законних підставах, оскільки в рішенні суду було чітко визначено кінцевий строк його виконання до моменту досягнення старшою дитиною повноліття. Разом з тим вказав, що начальником виконавчої служби на даний час оскаржувана постанова скасована, для забезпечення майнових інтересів другої дитини виконавче провадження буде відновлено, а аліменти з боржника будуть стягнуті за увесь минулий період, а відтак вважає, що в скарзі слід відмовити за відсутністю спору на даний час.

В судовому засіданні 16.03.2016 року заінтересована особа боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_5 у вирішенні скарги поклався на розсуд суду, не заперечив свого обовязку по сплаті аліментів на утримання другої дитини. Одночасно вказав, що суму заборгованості по аліментах за увесь період він не в стані погасити, однак в силу наявного у нього обовязку по сплаті аліментів буде її погашати частинами.

В останнє судове засідання боржник не зявився, про час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе завершувати розгляд скарги у його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оглянувши матеріали справи, суд скаргу задовольняє частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що на виконанні державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_4 перебувало виконавче провадження №32860187, розпочате 05.06.2012 року постановою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2-1312/1122 року виданого 30.05.2012 року Личаківським районним судом м. Львова на підставі рішення суду від 18.05.2012 року про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 10.02.2012 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

В ході здійснення виконавчого провадження, своєю постановою від 30.07.2015 року (а.с.10) державний виконавець закінчив виконавче провадження з підстав п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Однак, суд вважає, що підстав для закінчення державним виконавцем виконавчого провадження не було, оскільки на час винесення постанови рішення суду в повному обсязі виконано не було.

Так, зокрема рішенням суду було стягнуто на користь скаржника аліменти на утримання двох малолітніх дітей в розмірі ? частини з усіх видів заробітку боржника.

У відповідності до вимог ч.2,3 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

За таких обставин суд приходить до переконання, що у звязку з досягнення старшою дитиною утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, повноліття державний виконавець був зобовязаний здійснити перерахунок розміру аліментів, що підлягали стягненню з боржника у відповідності до вимог ст. 183 СК України та продовжити стягнення аліментів у новому розмірі до досягнення молодшою дитиною повноліття, а не виносити постанову про закінчення виконавчого провадження. А тому скарга в цій частині є підставною.

Разом з тим, суд враховує, що на даний час оскаржувана постанова є скасованою постановою начальника державної виконавчої служби від 18.03.2016 року, а тому підстав для її повторного скасування ухвалою суду немає. В той же час суд переконаний, що дії державного виконавця з винесення оскаржуваної постанови не відповідали вимогам вище зазначених правових положень, і порушили права скаржника та малолітньої дитини на отримання матеріального забезпечення, а відтак слід скаргу в іншій частині задоволити визнавши неправомірними дії державного виконавця з винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, та поклавши на нього обовязок відновити виконавче провадження, здійснити розрахунок заборгованості по сплаті аліментів за попередній період з часу безпідставного невиконання рішення суду в установленому законом розмірі та вчинити виконавчі дії з метою забезпечення виконання такого рішення.

Одночасно суд вважає, що вимоги скарги про стягнення заборгованості по аліментах за попередній період є безпідставними, оскільки не можуть розглядатися в порядку оскарження дій державного виконавця у відповідності до положень Розділу VII ЦПК України.

Крім цього, суд вважає, що скаржником пропущено десятиденний строк на звернення до суду із скаргою, передбачений ст. 385 ЦПК України, з поважних причин, і клопотання про поновлення такого строку підлягає задоволенню, оскільки даних про вручення скаржнику оскаржуваної постанови у суду немає, державний виконавець таких не представив, а згідно представлених скаржником документів в період з 19.07.2015 року по 10.12.2015 року вона перебувала за межами України.

Керуючись ст.386, 387 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

скаргу задоволити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_4 щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.07.2015 року №32860187.

Зобовязати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_4 відновити виконавче провадження №32860187, здійснити розрахунок заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі передбаченому ч.3 ст.183 СК України, починаючи з часу припинення виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18.05.2012 року, а також вжити заходів щодо примусового виконання рішення суду в цій частині.

В задоволенні решти скарги відмовити за її безпідставністю.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ч.2 ст.294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Гирич С. В.