Номер провадження: 22-ц/785/7992/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Артеменка І.А., Суворова В.О.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за поданням Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2014 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИЛА:

02.09.2014 року Перший Приморський ВДВС ОМУЮ звернулись до суду із зазначеним поданням, по якому просили тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання зобовязань за наказом № 916/1843/13, виданим Господарським судом Одеської області 27.08.2013 року про стягнення з керівника ПП «Ательє реклами» ОСОБА_2 грошових коштів на користь ТОВ «Українська кабельна компанія», посилаючись на те, що боржник не виконує рішення суду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2014 року подання Першого Приморського ВДВС ОМУЮ про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 задоволено.

24.10.2016 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказану ухвалу районного суду, по якій просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, а також на неповне зясування районним судом обставин у справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до положень п. 2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Задовольняючи подання державного виконавця та тимчасово обмежуючи ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, районний суд формально зазначив в ухвалі про наявність підстав для задоволення подання.

При розгляді апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів всесторонньо і повно перевірила законність і обґрунтованість ухвали на основі матеріалів справи, які досліджувались судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що у матеріалах справи були відсутні підстави для задоволення подання.

У справі встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

25.09.2013 року державним виконавцем винесено постанову ВП № 39960473 про відкриття виконавчого провадження за наказом № 916/1843/13, виданим Господарським судом Одеської області 27.08.2013 року, про стягнення з ПП «Ательє реклами» грошових коштів на користь ТОВ «Українська кабельна компанія».

Колегія суддів звертає увагу, що боржником за вказаним рішенням суду є юридична особа, у той час як ДВС звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України ОСОБА_2, як керівника підприємства.

ОСОБА_2 того, суд першої інстанції, розглядаючи подання державного виконавця, не врахував вимог норм матеріального права з цього питання.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян на виїзд і в'їзд на територію України, порядок оформлення для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері. Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язання за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Таким чином, системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника має звертатись лише державний виконавець та лише у разі доведеності ухилення боржника від виконання зобов'язань під час примусового виконання рішення суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з матеріалів справи не вбачається, що керівнику підприємства ОСОБА_2 було відомо про відкриття виконавчого провадження щодо виконання судового рішення та їй направлялась відповідна копія постанови держвиконавця, що вона ухиляється від виконання зобов'язання за рішенням суду, яким чином вона ухиляється від їх виконання, а також, що вона намагається виїхати за межі України, щоб уникнути цивільно-правової відповідальності.

Матеріалами справи підтверджується, що постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження направлялися за юридичною адресою ПП «Ательє Реклами»: АДРЕСА_1.

Місцем проживання ОСОБА_2 є інша адреса: АДРЕСА_2.

Колегія суддів вважає,що додані до подання документи - копії постанов про відкриття виконавчого провадження самі по собі не доводять факту ухилення боржника від виконання рішення.

Наведені фактичні обставини справи надають колегії суддів зробити висновок про те, що у районного суду не було достатніх та передбачених законом підстав для задоволення подання державного виконавця.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, у звязку з недоведеністю цього подання, тому ухвала районного суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

За правилами ч. 2 п. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись ст. ст. 307 ч.2 п.2, 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2014 року скасувати.

Постановити у справі нову ухвалу, якою подання Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

07.12.2016 року м. Одеса