РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Губської Я.В.

при секретарі Балан т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

26.05.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розподіл спільного майна подружжя.

04.08.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою про розподіл майна подружжя.

Під час розгляду справи сторони, уточнивши позовні вимоги остаточно просять:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (а.с. 114-117 т.2):

Просить поділити майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 таким чином:

-визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартири №№ 12, 13 по вул. Мироносицькій, буд. 17 в м. Харкові загальною площею 51,2 кв.м. та 47,2 кв.м. відповідно;

-залишити за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 49,8 кв.м.;

-залишити за ОСОБА_1 у приватній власності 32,87 % нежитлових будівель та приміщень в літ. «А-2» за адресою: м. Харків, вул. Чугуївська, 76-А площею 391,84 кв.м.;

-залишити за ОСОБА_1 у приватній власності ? частини нежитлової будівлі в літ. «Е-1» за адресою: м. Харків, вул. Чугуївська, 76-А площею 48,4 кв.м.;

-визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 94,36% нежитлових приміщень 1-го поверху №2-1,2-2,2-3,2-4 в літ. «А-4» за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 17 площею 59,44 кв.м.;

-визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 5,64 % нежитлових приміщень 1-го поверху №2-1,2-2,2-3,2-4 в літ. «А-4» за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 17 площею 3,55 кв.м.;

-відшкодувати понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що в період шлюбу з відповідачем було придбане майно, яке підлягає поділу після розірвання шлюбу.

Також, вказує, що квартири №№12,13 в будинку № 17 по вул. Мироносицькій м. Харкова, які на даний час є частинами об*єднаної квартири № 12 (у склад якої входить наряду із спірними квартирами №12 та №13 квартира № 9) по вул. Мироносицькій, 17 в м. Харкові були куплені ним за власні кошти, котрі йому подарували батьки та квартири придбані в період, коли фактичні шлюбні відносини були припинені, оскільки ОСОБА_2 фактично проживала за межами України, спільного господарства вони не вели, спільного бюджету в них не було. Стосовно квартири АДРЕСА_2 зазначає, що цей об*єкт є предметом спільного майна подружжя та підлягає поділу, однак, просить врахувати, що квартира АДРЕСА_3 станом на теперішній час є переобладнаною та об*єднана з квартирами №№12 та 9 та є єдиним нерухомим майном.

Крім того, вказує, що йому належать нежитлові будівлі та приміщення в літ. «А-2» та «Е-1» за адресою: м. Харків, вул. Чугуївська, 76-А, які він також пропонує поділити, враховуючи вартість цього майна та рівність поділу між подружжя. А за колишньою дружиною зареєстровані нежитлові приміщення 1-го поверху №2-1,2-2,2-3,2-4 в літ. «А-4» за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 17, які просить поділити також з врахуванням рівності поділу та визначеною ціною майна.

Позовні вимоги ОСОБА_2 ( а.с. 214 т.2):

В порядку поділу спільного майна подружжя просить:

-залишити за ОСОБА_1 право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_3, яка складається з квартир №№ 9, 12, 13 по вул. Мироносицькій, 17 в м. Харкові;

-залишити за ОСОБА_1 право власності на частку в праві спільної сумісної власності на нежитлові приміщення в літ. «Е-1» загальною площею 96,8 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Чугуївська, 76-А;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/100 частин площею 23,84 кв.м. нежитлових будівель в літ. «А-2» загальною площею 1192,1 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Чугуївська, 76-А;

-залишити за ОСОБА_2 право власності на нежитлові приміщення салон краси загальною площею 194,9 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 17;

-визнати за ОСОБА_2 право власності на 38/100 частин площею 453,0 кв.м. нежитлових будівель в літ. «А-2» загальною площею 1192,1 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Чугуївська, 76-А.

-відшкодувати понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що в період шлюбу ними придбано було все майно, яке є предметом позовних вимог як її, так і ОСОБА_1

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання права приватної власності на квартири №№12,13 по вул. Мироносицькій, 17 в м. Харкові, ОСОБА_2 вказує, що ці квартири були придбані за спільні кошти подружжя в період шлюбу, а оскільки станом на теперішній час вона реконструйована та об*єднана в квартиру АДРЕСА_3, яка складається з квартир №№12,13,9 та не введена в експлуатацію і право власності на неї не зареєстровано, просить виділити їй компенсацію ? частини цієї квартири в рахунок іншого майна в порядку поділу майна подружжя.

Також, виходячи із рівності поділу майна та вартості майна, визначеної під час розгляду справи, просить поділити нежитлові будівлі в літ. «А-2» за адресою: м. Харків, вул. Чугуївська, 76-А між ними, залишити за ОСОБА_1 право власності на частку в праві спільної сумісної власності на нежитлові приміщення в літ. «Е-1» за адресою: м. Харків, вул. Чугуївська, 76-А, а їй залишити право власності на нежитлові приміщення салон краси загальною площею 194,9 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 17.

В судовому засіданні ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представники свої позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позовних заявах та обґрунтуваннях, наданих до суду.

Третя особа ОСОБА_3М,, який є співвласником нежитлових приміщень в літ. «Е-1» за адресою: м. Харків, вул. Чугуївська, 76-А в судовому засіданні просив позовні вимоги подружжя вирішити на розсуд суду, однак вказував про те, що приміщення в літ. «Е-1» по вул. Чугуївській, 76-А м. Харкова належать йому з ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності та станом на теперішній час частки в натурі не виділені.

Також, судом неодноразово надався час сторонам по справі за їх клопотаннями для мирного врегулювання спору щодо поділу майна подружжя та оформлення майна в позасудовому порядку, однак це не призвело до позитивного результату.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог статті 22 КЗпШС України (в ред. 1969 року) майно, набуте подружжя в період шлюбу, є їх спільної сумісною власністю, і кожен із подружжя має право володіти, користуватися та розпоряджатися ним.

Вимогами статей 28-29 КЗпШС України (в ред. 1969 року) визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України ( 2004р.) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Також, суд враховує, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є:1) час набуття такого майна,2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 року №6-38цс15.

Вимогами ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 26.10.1985 року по 30.06.2015 року, який був розірваний на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 30.06.2015 року (а.с. 75 т.2).

Також судом встановлено, що в період зареєстрованого шлюбу з 1985 року по 30.06.2015 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано наступне майно:

-квартира АДРЕСА_4 загальною площею 51,2 кв.м. ( зареєстровано в КП «ХМБТІ» за ОСОБА_1 22.09.1992 року на 3/100 частин квартири № 12 на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.1992 року а.с. 92-93 т.1);

-квартира АДРЕСА_1 загальною площею 49,8 кв.м. ( зареєстровано в КП «ХМБТІ» за ОСОБА_1 22.12.1999 року на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.1999 року а.с. 95 т.1);

-квартира АДРЕСА_5 загальною площею 47,2 кв.м. ( зареєстровано в КП «ХМБТІ» за ОСОБА_1 27.06.1995 року на підставі договору міни від 28.09.1993 року а.с. 94 т.1);

- 40/100 частин нежитлових будівель та приміщень в літ. «А-2» за адресою: м. Харків, вул. Чугуївська, 76-А ( зареєстровано 29.03.2004 року в реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2004 року а.с. 42-43 т.2).

-нежитлові будівлі в літ. «Е-1» за адресою: м. Харків, вул. Чугуївська, 76-А (зареєстровано 02.03.2007 року в реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності на підставі рішення суду від 14.02.2007 року а.с. 43 т.2).

-нежитлові приміщення 1-го поверху №2-1,2-2,2-3,2-4 в літ. «А-4» за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 17 площею 63,0 кв.м. (зареєстровано 23.09.2005 року в реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 13.09.2005 року, виданого Київською районною радою м. Харкова а.с. 47-48 т.2).

Також, під час розгляду справи суду надані відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 207 т.2) про актуальну інформацію станом на 15.04.2016 року про об*єкт нерухомого майна по вул. Мироносицька,17 в м. Харкові, який був зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 13.09.2005 року, виданого Київською районною радою м. Харкова та змінами згідно декларації про готовність об*єкта до експлуатації від 28.03.2016 року щодо загальної площі до 194,9 кв.м.

Відповідно до вимог ст.ст. 70-71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно до п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 «вирішуючи спори між подружжям про майно, яка діє на даний час, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто».

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Предявляючи позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя, ОСОБА_1 просить визнати за ним право приватної власності на квартири №№12 та 13 в будинку № 17 по вул. Мироносицькій м. Харкова, які на даний час є частинами об*єднаної квартири № 12 (у склад якої входить наряду із спірними квартирами №12 та №13 квартира № 9) по вул. Мироносицькій, 17 в м. Харкові з тих підстав, що вони були куплені ним за власні кошти, котрі йому подарували батьки та які були куплені в період, коли фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_2 були припинені.

Вимогами ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно вимог ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Частиною шостої даної статті також передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. В сьомій частині ст. 57 СК Україні вказано, що якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

В обґрунтування своїх вимог про визнання права приватної власності на квартири №12 та № 13 в будинку № 17 по вул. Мироносицькій м. Харкова ОСОБА_1 посилається на те, що грошові кошти на придбання цих квартир йому були надані в дар батьками в період окремого проживання з ОСОБА_2 у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та на підтвердження цього представив до суду докази (а.с. 82 -108 т.1).

Заперечуючи проти даних вимог та обставин, вказаних в цій частині позову, ОСОБА_2 вказує, що ці спірні квартири № 12 та № 13 по вул. Мироносицькій, 17 м. Харкова були придбані за спільні кошти подружжя, які вони вивезли до Ізраїлю, лист від 09.09.1992 року вважає неналежним доказом і зазначає, що шлюбні стосунки в них ніколи в період з 1985 року по 2014 рік не переривалися.

Крім того, надала в судовому засідання показання в якості свідка та вказала, що 1989 року вони сім*єю виїхали проживати в Ізраїль і в 1994 році повернулися в Україну також всією сім*єю. Протягом періоду з 1992 року по 1994 рік чоловік ОСОБА_1 інколи виїжджав в Україну з Ізраїлю для того, щоб вирішити питання з житлом для сім*ї, оскільки вони вирішили після 1991 року повернутися жити в Україну.

Розглянувши всі надані до суду як ОСОБА_1, так і ОСОБА_2 докази на підтвердження зазначеного в обґрунтування своїх вимог та надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що обставини окремого проживання подружжя з 1992 року по 1994 рік та придбання квартир № 12 та № 13 по вул. Мироносицькій, 17 м. Харкова за особисті кошти ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та є недоведеними.

Суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що лист, датований 09.09.1992 року дійсно був виготовлений в 1992 році та відправлений позивачу, даних про те, що сума грошових коштів, знятих ОСОБА_1 з ощадних книжок в 1992 році дійсно була внесена ним на покупку спірних квартир № 12 та № 13, враховуючи і вартість цих квартир, яка зазначена в договорі купівлі-продажу від 19.09.1992 року та договорі міни від 28.09.1993 року.

Крім того, судом враховані і ті обставини, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу в червні 2015 року сторони повідомили суд про припинення шлюбних стосунків в 2014 році, а показання свідків, допитаних за клопотанням позивача за основним позовом в судовому засіданні не спростовують висновків суду щодо обставин, з*ясованих судом під час розгляду справи.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права приватної власності на квартири № 12 та № 13 по вул. Мироносицькій, 17 м. Харкова є недоведеними та суд включає ці квартири в об*єкти спільного майна подружжя, які підлягають поділу в порядку розподілу майна подружжя.

Відповідно до вимог ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Судом встановлено, що спірні квартири №№ 9,12,13 по вул. Мироносицькій,17 в м. Харкові були зареєстровані за ОСОБА_1 в КП «ХМБТІ» в період з 1992 року по 1999 рік.

Згідно рішення виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 21.03.2000 року власникові надано дозвіл на перепланування цих квартир згідно технічного висновку, проектів, діючих будівельних норм та правил, інструкцій про порядок виконання ремонтних робіт, з зобов*язанням після закінчення робіт внести зміни до поверхового плану будинку та поверховий план із змінами надати до ВЖРЕД-2, здати за актом приймальної комісії. (а.с. 98-99 т.1).

12.02.2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно було відмовлено у державній реєстрації ОСОБА_1 квартири № 12, реконструйованій та об*єднаній з квартирами № 9 та №13.

Таким чином, суд приходить до висновку, що право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_6, об*єднану з квартирами № 9 та №13 не зареєстровано, а тому вона, як окремий об*єкт нерухомого майна не може бути предметом розподілу майна подружжя та з врахуванням неможливості добровільного поділу цих квартир між сторонами, суд приходить до висновку про поділ цих окремих квартир за №№ 9,12,13 порівну між сторонами на підставі вимог ч.1 ст. 70 СК України.

При цьому, суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні при вирішенні питання про поділ майна подружжя не встановлено домовленості між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна подружжя та погодження суми компенсації між ними. Також, суд зазначає, що відсутні у суду і належні підстави для відступлення від рівності часток подружжя відповідно до вимог ч.2 ст. 70 СК УКраїни.

Крім того, суд звертає увагу на те, що і під час попереднього розгляду справи про поділ майна подружжя (справа 2/640/49/15/07) експертом варіанти поділу реконструйованої квартири АДРЕСА_3 не були надані у зв*язку з в відсутністю даних про ідеальні частки співвласників.

Згідно висновків, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України.

Стосовно розподілу об*єкту нерухомого майна - 40/100 частин нежитлових будівель та приміщень в літ. «А-2» за адресою: м. Харків, вул. Чугуївська, 76-А, які зареєстровані 29.03.2004 року в реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2004 року,суд зазначає, що відповідно до вимог ст.ст. 70-71 СК України даний об*єкт власності підлягає поділу порівну між подружжя за умов неможливості визначення ними варіантів поділу з врахуванням відповідної компенсації.

Інший об*єкт нерухомості, який є предметом позовних вимог та поділу між подружжя - нежитлові будівлі в літ. «Е-1» за адресою: м. Харків, вул. Чугуївська, 76-А, які зареєстровані 02.03.2007 року в реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності на підставі рішення суду від 14.02.2007 року не може бути предметом поділу майна подружжя, оскільки частка чоловіка ОСОБА_1 в даному об*єкті нерухомості не визначена. Судом за клопотанням ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надавався строк для поділу цього майна, однак станом на час розгляду справи доказів на підтвердження того, що це майно розподілено між співвласниками суду не надано, що позбавляє суд визначити частку ОСОБА_1 в цьому майні, а тому суд позбавлений можливості його поділити між подружжя та відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Також, суд відмовляє і в поділі між подружжя ОСОБА_1 нерухомого майна нежитлових приміщень 1-го поверху №2-1,2-2,2-3,2-4 в літ. «А-4» за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 17 площею 63,0 кв.м., які були зареєстровані 23.09.2005 року в реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 13.09.2005 року, виданого Київською районною радою м. Харкова.

Як встановлено судом під час розгляду справи, станом на 15.04.2016 року згідно декларації про готовність об*єкта до експлуатації від 28.03.2016 року загальна площа цих приміщень збільшилась з 63,0 кв.м. до 194,9 кв.м., та в реєстрі прав власності відсутнє посилання на літ.»А-4» та вказано цільове призначення приміщення салон краси.

Як пояснив в судовому засіданні представник ОСОБА_2 дані приміщення 1-го поверху №2-1,2-2,2-3,2-4 в літ. «А-4» за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 17 площею 63,0 кв.м., які були зареєстровані 23.09.2005 року в реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 після розірвання шлюбу 30.06.2015 року були реконструйовані на підставі декларації про готовність до експлуатації об*єкта від 28.03.2016 року та станом на сьогодні це інше приміщення загальною площею 194,9 кв.м.

Таким чином, в судовому засіданні сторонами належним чином не доведено яка саме частка цього новоствореного майна є спільною власністю подружжя, придбаного під час шлюбу. Враховуючи вищезазначене та ті обставини, що у суду відсутня можливість визначити частку спільного майна подружжя ОСОБА_2 в цих реконструйованих приміщеннях, частку чоловіка ОСОБА_1, яку можливо виділити йому при поділі цього майна, а тому суд відмовляє в поділі цього майна при поділі майна подружжя.

Також, суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, згідно з частиною першою статті 143 ЦПК України експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань.

Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що доказом у справі при наявності питань, які потребують спеціальних знань, є висновок судової експертизи, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи та попередження про кримінальну відповідальність.

При розгляді даної справи сторонами не було заявлено клопотань щодо призначення експертиз для визначення часток подружжя ОСОБА_1 у об*єктах нерухомого майна, яке є предметом поділу та предметом судового розгляду, а суд під час розгляду справи може врахувати тільки висновок судової експертизи, як належний доказ та не приймає як доказ висновки спеціалістів.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на ? частину спільного майна, яке є об*єктом нерухомого майна відповідно до вимог чинного законодавства та відмову в задоволенні інших позовних вимог за недоведеністю, безпідставністю та необґрунтованістю.

Питання щодо розподілу судових витрат суд визначає відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88, 169, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку розподілу майна подружжя право власності на ? частину квартири № 12 за адресою: м. Харків, вул. Мироносицькій, б. 17, на ? частину квартири № 13 за адресою: м. Харків, вул. Мироносицькій, б. 17, на ? частину квартири № 9 за адресою: м. Харків, вул. Мироносицькій, б. 17.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку розподілу майна подружжя право власності на ? частину квартири № 12 за адресою: м. Харків, вул. Мироносицькій, б. 17, на ? частину квартири № 13 за адресою: м. Харків, вул. Мироносицькій, б. 17, на ? частину квартири № 9 за адресою: м. Харків, вул. Мироносицькій, б. 17.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку розподілу майна подружжя право власності на 40/200 частин нежитлових будівель в літ. «А-2» за адресою: м. Харків, вул. Чугуївська, 76-А.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку розподілу майна подружжя право власності на 40/200 частин нежитлових будівель в літ. «А-2» за адресою: м. Харків, вул. Чугуївська, 76-А.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати по оплаті судового збору в розмірі 1827 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по оплаті судового збору в розмірі 1827 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя