Справа № 640/4416/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючої судді Шмадченко С.І. за участю секретаря Черниш О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, яким просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 31липня 2010 року

між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Через постійні конфлікти та суперечки їх спільне життя стало неможливим та нестерпним, кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У зв'язку з цим шлюбні стосунки були фактично припинені. З березня 2015 року вони почали жити окремо, попередньо домовившись, що син буде проживати з матір'ю. 29.05.2015 року відповідач взяв дитину до себе та до теперішнього часу не повернув, не повідомляє їй місце знаходження дитини, не надає можливості зустрітися з сином. В зв'язку з чим, вона з позовом звернулася до суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. 05.10.2015 року Орджонікідзевським районним судом м.Харкова її позов було задоволено. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01.12.2015 року рішення суду залишено без зміни.

З 25.05.2015 року з вини батька, дитина позбавлена можливості відвідувати дошкільний заклад та в повному обсязі проходити медичні огляди та лікування , що не тільки негативно впливає на фізичний розвиток дитини, але й загрожує її життю та здоров'ю.

ОСОБА_2 постійно змінює місце проживання дитини, для того щоб не дати можливість їй бачитись з дитиною, у зв'язку з чим дитина знаходиться в стані постійного емоційного та психологічного стресу.

На підставі цього вона звернулась до Комінтернівського районного суду м.Харкова з позовом про відібрання дитини та повернення її за місцем проживання матері. 10.03.2016 року судом було задоволено її позовні вимоги і рішення суду допущено до негайного виконання. Але в супереч діючого законодавства, інтересам дитини та здорового глузду, батько дитини відмовляється виконувати рішення судів та віддавати дитину матері.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_4 підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_5 проти позову заперечували, посилалися на те, що домовленості про те, що дитина після розірвання шлюбу буде проживати з матір'ю не було. Домовились, що дитина тиждень буде проживати з матір'ю, тиждень з батьком. 29.05.2015 року дитину він забрав до себе оскільки її стан здоров'я був ганебним - гостра форма бронхіту. Також ОСОБА_2 пояснив, що він не виконує рішення судів тому, що вважає їх незаконними і такими, що прийняті без врахування інтересів дитини. Всупереч інтересів дитини він не діє, вважає, що виконує свої батьківські обов'язки належним чином.

Представник управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився. Заступник начальника управління служб у справах дітей ОСОБА_6 направив до суду заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника. Також направили до суду письмовий висновок, в якому вважають за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд задовольняє позовні вимоги, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що з 31.07.2010 року позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. 24.03.2011 року у них народився син ОСОБА_3.

З березня 2015 року сторони фактично припинили шлюбні відносили, почали проживати окремо.

05.10.2015 року на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Визначено місце проживання дитини з матір'ю ОСОБА_1. Рішення набрало законної сили.

Відповідно до ст..141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з частинами 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішається батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини. Зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Як встановлено в судовому засіданні, що 29.05.2015 року позивач для спілкування сина з батьком, передала відповідачу сина ОСОБА_3. У подальшому батько відмовився повернути сина матері і почав переховувати дитину від матері, що змусило її звернутися до суду з позовом про відібрання дитини.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10 березня 2016 року позов задоволено. Ухвалено відібрати малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_2, діда ОСОБА_8 та повернути матері ОСОБА_1. Рішення набрало законної сили. (а.с.18-20)

Судовими рішеннями встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 25 травня 2015 року примусово розлучив малолітнього ОСОБА_2 ОСОБА_3 з матір'ю ОСОБА_1, змінює місце проживання, в зв'язку з чим ОСОБА_1 позбавлена можливості спілкування зі своїм сином, в результаті протиправної поведінки відповідача ОСОБА_2

На виконання рішення суду державними виконавцями Комінтернівського та Київського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції 17 березня 2016 року були відкриті виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа Комінтернівського районного суду м.Харкова № 641/11/904/15-ц про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_2 ОСОБА_3 від ОСОБА_8, від ОСОБА_2 та повернення його матері ОСОБА_1 (а.с.114-166)

З актів державних виконавців убачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 АДРЕСА_1 не проживають, а лише іноді приходять. Місце знаходження дитини боржник повідомити відмовився. Виконати рішення суду ОСОБА_2 категорично відмовлявся з різних причин. (а.с.114-166)

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 09.06.2016 року задоволено клопотання державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ щодо примусового входження до житла боржника ОСОБА_2 Примусовим входженням встановлений факт відсутності як ОСОБА_2 за місцем його проживання так і факт відсутності малолітнього ОСОБА_2 ОСОБА_3. (а.с.222-223) . Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 02 листопада 2016 року оголошено розшук малолітнього ОСОБА_3.(а.с.224)

Згідно відповіді Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 01.08.2016 року № 61/108 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України за невиконання рішення суду внесені відомості до ЄРДР № 0000491 від 11.02.2016 року. Досудове розслідування триває. (а.с.226).

Частиною 1 ст.14 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Вперте, систематичне невиконання рішення судів ОСОБА_2 розцінюється судом, як протиправна поведінка відповідача, яка свідчить про його зневагу до Законів України, неповагу до органів державної влади, що демонструє поганий приклад для малолітнього ОСОБА_2 ОСОБА_3. Чинення ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні сина з матір'ю ОСОБА_1 сприймається судом, як примусове позбавлення малолітньої дитини материнської опіки та любові, що свідчить про жорстке поводження відповідача по відношенню до дитини та всупереч її інтересам.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» держава здійснює захист дитини від всіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі і з боку батьків.

Про психологічне насильство, яке вчиняє відповідач відносно свого малолітнього сина свідчить і результат психологічного обстеження малолітнього ОСОБА_1 ОСОБА_3, проведеного психологом Є.В.Калініченко від 19.04.2016 року, згідно з яким ОСОБА_3 перебуває у нестабільному емоційному стані, переживає сильне почуття страху та боїться говорити про свої бажання. Дитина перебуває у тривожному стані, хоча прагне до гармонії та злагоди. Дитина сильно потребує спілкування з матір'ю. В той же час, у відносинах з батьком ОСОБА_3 відчуває стан стресу та пригніченості. (а.с. 169 )

Крім того, судом встановлено, що з моменту перебування дитини з відповідачем, тобто з 29.05.2015 року ОСОБА_3 не відвідує КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 119 Харківської міської ради», в зв'язку з чим дитину було відраховано із списку вихованців. Доказів того, що малолітній ОСОБА_3 відвідує будь-який інший дошкільний навчальний заклад відповідачем ОСОБА_2 суду не надано. (а.с.21)

На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради розглядалося питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_2 ОСОБА_3 та встановлено, що відповідач грубо порушує права дитини, який знаходиться під психологічним тиском з боку батька, що може кваліфікуватися, як жорстоке поводження з дитиною. Комісією рекомендовано позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_2 ОСОБА_3(а.с.43-44).

Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Суд вважає доведеним той факт, що відповідач ОСОБА_2 не забезпечує нормального проживання та утримання свого малолітнього сина, оскільки, хоча відповідач і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, однак фактично там не проживає, постійно змінюючи місце свого перебування та місце перебування малолітнього ОСОБА_2 ОСОБА_3, що в свою чергу позбавляє малолітню дитину права на сім'ю, домівку, житло, родину, належні побутові умови для нормального розвитку та проживання дитини (кімнату, ліжко, іграшки та ін.), тобто ті умови, які зобов'язані забезпечити батьки для нормального фізичного, психічного та морального розвитку дитини за яких дитина відчуває себе захищеною.

Також, відповідач ОСОБА_2 не надав суду доказів того, що він має постійне місце роботи, стабільну заробітну плату, не перебуває на обліку у нарколога та психіатра.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 12 Закону України ««Про охорону дитинства»», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етичними, національними, релігійними групами.

Частиною 1 статті 164 СК України передбачено підстави позбавлення батька батьківських прав, у тому числі ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоке поводження з нею (пункти 2, 3, ).

Згідно п. 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 N 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві,

Суд не приймає як аргумент відповідача, ту обставину, що він не виконує рішення судів, бо вважає їх незаконними, оскільки відповідно до вимог частини 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Крім того, позбавляючи ОСОБА_2 батьківських прав суд виходить з тих обставин, що відповідач зможе в подальшому поновити батьківські права, після того, як змінить свою поведінку та усуне ті обставини, які стали причиною до позбавлення батьківських прав.

На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 551 грн.21 коп.

Керуючись ст..ст.10,11,88,212-215 ЦПК України, ст..ст. 141,150,157,164, ЗУ «Про охорону дитинства», суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 551 грн.21 коп.

Рішення може бути оскаржене в судову палату з цивільних справ апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд протягом 10днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя