Справа № 0907/2-4555/11
Провадження № 22-ц/779/2383/2016
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю представників: апелянта ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства УкрСиббанк, ОСОБА_4 про визнання зобовязань за договором поруки припиненими за апеляційною скаргоюпредставника публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 20 жовтня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2011 року банк звернувся в суд з даним позовом, вказавши, що 22.05.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит в сумі 42 900,00 доларів США під 15% річних з кінцевим терміном повернення до 21.05.2015 року. Між сторонами було підписано графік погашення кредитної заборгованості. АКІБ «УкрСиббанк» виконав свої зобовязання перед позичальником за кредитним договором у повному обсязі. У свою чергу, протягом дії кредитного договору, позичальник прийняті на себе зобовязання за кредитним договором не виконував належним чином та прострочив виконання зобовязань по сплаті процентів. Також, 22.05.2008 року між відповідачами 2,3 та банком було укладено договори поруки, згідно яких поручителі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідають перед банком в повному обсязі за виконання ОСОБА_4 всіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з кредитного договору. Оскільки позичальником не виконувались зобовязання щодо повернення кредитних коштів, банк звертався з листами до відповідачів про погашення простроченої заборгованості, однак такі вимоги не були виконані, заборгованість не погашена. З цих підстав просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 435792,83грн., а також судовий збір та витрати на ІТЗ.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 вересня 2011 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в солідарному порядку в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість в сумі 435792,83грн., 1700грн. судового збору та 120грн. витрат на ІТЗ.

У червні 2016 року ОСОБА_6 звернулася в суд про перегляд заочного рішення, просила його скасувати, а справу призначити в загальному порядку.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27 вересня 2016 року заяву задоволено. Вищевказане заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

У жовтні 2016 року ОСОБА_6, ОСОБА_5 звернулися в суд із зустрічним позовом про визнання зобовязань за договором поруки припиненими, посилаючись на те, що позов банку щодо стягнення боргу в солідарному порядку, зокрема, з них, як з поручителів є безпідставним. Позивачі за зустрічним позовом вказують, що банком 21.10.2009 року у звязку з невиконанням позичальником своїх зобовязань за кредитним договором направлено вимогу про поверненням останнім всієї суми заборгованості протягом 31 календарного дня. Дана вимога виконана не була, а отже 23 листопада 2009 року було визначено банком новий строк повернення кредитних коштів в повному обсязі. Із позовом про стягнення боргу банк звернувся 17.01.2011 року, пропустивши 6-місячний строк предявлення вимог до поручителів, а тому вимоги банку до них, як до поручителів є необґрунтованими, натомість їх позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.

Ухвалою суду від 20.10.2016 р. вказані справи обєднані в одне провадження.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 жовтня 2016 року первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ПАТ Укрсиббанк заборгованість в сумі 435792,83 грн., 1700 грн. судових витрат, 120 грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В задоволенні вимог до ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.

Визнано припиненими:

-договір поруки від 22 травня 2008 року №1/0-П, що був укладений АКІБ УкрСиббанк з ОСОБА_5;

-договір поруки від 22 травня 2008 року №2/0-П, що був укладений АКІБ УкрСиббанк з ОСОБА_6

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його незаконним, ухваленим внаслідок неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильним застосуванням норм матеріального права, представник ПАТ УкрСиббанк подав апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про стягнення з боржника в користь банку грошових коштів у гривнях, так як кредит надавався в іноземній валюті доларах США, то суд мав би установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши дані обставини - стягнути заборгованість саме в такій іноземній валюті.

Апелянт також вказує, що суд дійшов передчасного висновку про те, що за договором поруки змінено зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшилась його відповідальність. Проте, суд не врахував, що поручителі, укладаючи договори поруки, зобовязались відповідати перед банком за невиконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором в повному обсязі, як існуючих так і тих, що можуть виникнути в майбутньому, поручителям були відомі всі умови договору, терміни виконання зобовязання, також сторони підписали додаткову угоду, в якій погодили продовжити термін виконання зобовязання до 21.05.2025 року.

Крім цього суд не дав належної оцінки тому, що 21.10.2009 року на адресу всіх відповідачів були направлені досудові вимоги. Також, 29.01.2010 року банк звертався в суд із заявою про видачу судового наказу, однак наказ судом видано не було і банк звернувся в суд із даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вважає, що строк виконання основного зобовязання визначено та встановлено до 21.05.2025 року, а відповідно термін дії договорів поруки діє до цього ж строку і такі договори не можуть вважатися припиненими.

За наведених доводів, апелянт просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

В судовому засіданні представник апелянта вимоги підтримав з тих же мотивів, що зазначені у апеляційній скарзі.

Представник відповідачів2,3 доводи апеляційної скарги заперечив.

Інші сторони в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог банку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_4 допустив прострочення виконання взятих на себе зобовязань перед позивачем, в звязку з чим утворилась заборгованість, а тому з нього підлягає стягнення боргу за кредитним договором.

Відмовляючи у стягненні заборгованості з ОСОБА_6, ОСОБА_4 та задовольняючи їх вимоги зустрічного позову, суд дійшов висновку, що банк пропустив 6 місячний строк предявлення вимог до них, як поручителів за договорами поруки з огляду на те, що банк встановив нову дату дострокового повернення кредиту.

Таке рішення відповідає нормам матеріального права.

Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22.05.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит в сумі 42 900,00 доларів США під 15% річних. Також, 22.05.2008 року між відповідачами 2,3 та банком було укладено договори поруки, згідно яких поручителі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідають перед банком в повному обсязі за виконання ОСОБА_4 всіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з кредитного договору.

Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк.

Не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач порушував умови, передбачені цим договором. На підтвердження цього надано розрахунок заборгованості за кредитним договором. Станом на 26.10.2010 року сума боргу за кредитним договором становила 435792,83 грн.

Будь-яких доказів на спростування доводів позивача та вказаного розрахунку заборгованості відповідачами(представником відповідачів) суду не надано.

Таким чином, суд дійшов обгрунтованого висновку про підставність та доведеність позовних вимог банку до відповідача1, стягуючи з нього наявну заборгованість за кредитним договором, оскільки заборгованість боржника перед банком залишається не погашеною.

Судом також встановлено, що 21.10.2009 року у звязку з невиконанням ОСОБА_4 своїх зобовязань за кредитним договором і наявністю заборгованості АКІБ УкрСиббанк надіслано боржнику письмове повідомлення-вимогу про повернення банку всієї суми прострочених відсотків та основного боргу протягом 31 календарних днів від дати отримання. У випадку невиконання зобовязань у термін, зазначений у вимозі, з 32 дня цієї вимоги настає термін обовязкового дострокового повернення кредиту та процентів за користування кредитом в повному обсязі. Дана вимога позичальником ОСОБА_4 на протязі 31 дня виконана не була, і таким чином 23.11.2009 року було визначене банком, як новий строк дострокового повернення кредиту в повному обсязі, а у разі зміни кредитором на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений ч.4 ст.559 ЦК шестимісячний строк підлягає обчисленню із цієї дати.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В силу приписів п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення /вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

Отже, направляючи відповідачу ОСОБА_4 вимогу-повідомлення про дострокове погашення кредиту в односторонньому порядку та встановлюючи новий термін для погашення споживчого кредиту, банк не повідомив поручителів по даному кредиту про істотні зміни в кредитному договорі, які були проведені без їхньої участі та згоди й істотно порушили їхні права, так як виконання кредитного договору було перенесено з 21.05.2025 року на 23.11.2009 р. Внаслідок чого була істотно збільшений обсяг їхньої відповідальності без їхньої згоди, а саме вони повинні були погасити достроково кредит в повному обсязі на 32-й день після отримання ОСОБА_4 повідомлення, тоді як самим договором та додатковою угодою сплата даного кредиту була розтермінована до 2025 року.

Таким чином, банк встановив нову дату дострокового повернення кредиту - 23.11.2009 року, а звернувся в суд з позовом про стягнення боргу за надання споживчого кредиту 17.01.2011 року. Отже, ПАТ УкрСиббанк пропустив 6 місячний строк предявлення вимог до відповідачів2,3, як поручителів за договорами поруки. Тому, суд обгрунтовано відмовив в частині задоволення позову банку про стягнення заборгованості з усіх відповідачів у солідарному порядку.

Пунктом 22 визщезазначеної постанови передбачено, що припинення договору поруки відповідно до частини першої статті 559 ЦК України пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням, строків їх виплати, тощо, без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

При цьому згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності має бути очевидною і наданою в спосіб, передбачений договором поруки (постанова від 5 червня 2013 року у справі № 6-43цс13).

За змістом статей 559, 598 ЦК України, припинення зобовязання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин субєктивне право і кореспондуючий йому обовязок перестають існувати. Уживаний законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК термін «порука» використовується в розумінні зобовязального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції задовольняючи зустрічний позов правильно констатував, що змінами основного зобовязання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища.

Посилання апелянта на те, що суд не стягнув суму заборгованості в іноземній валюті, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки банк звернувся в суд з позовом, у якому просив стягнути заборгованість у гривнях і судом задоволено цей позов в межах заявлених вимог.

Доводи апелянта про необґрунтованість вимог позивачів за зустрічним позовом та про необхідність стягнення з них заборгованость разом із боржником в солідарному порядку, колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах містяться письмові докази, які доводять факт пропуску банку передбаченого законом 6-місячного строку звернення до них, як до поручителів, а також зміни основного зобовязання, в результаті яких збільшилась відповідальність поручителів без їхньої згоди.

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог за первісним позовом та обґрунтованість позовних вимог за зустрічним позовом є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 20 жовтня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_7