Справа №576/1111/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Сапон О. В.
Номер провадження 22-ц/788/1830/16 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Сибільової Л. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 жовтня 2016 року про залишення без задоволення заяви ОСОБА_3 про відмову в ухваленні додаткового рішення

у справі за позовом ОСОБА_4, від імені якого діє опікун ОСОБА_5, до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

треті особи: Глухівська районна державна нотаріальна контора, Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України",

про визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

20 травня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом в інтересах ОСОБА_4, в якому просив суд визнати за ОСОБА_4 право власності на пенсійні кошти в сумі 24941,32 грн., які знаходяться на банківському рахунку, відкритому у відділенні Сумської філії ПАТ "Державний ощадний банк України" на ім'я померлого ОСОБА_8, та виключити їх зі складу спадкового майна (справу №576/1111/16-ц).

22 вересня 2016 року Глухівський міськрайонний суд Сумської області розглянув названу справу №576/1111/16-ц та ухвалив рішення, яким позовні вимоги були задоволені частково :

визнано за ОСОБА_4 право власності на грошові кошти в сумі 1423 грн. 50 коп., які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1, що відкритий в територіально відокремленому безбалансовому відділенні №10018/073 філії - Сумського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк України" на ім'я ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року;

в задоволенні решти вимог - відмовлено у зв'язку із їх необґрунтованістю;

стягнуто із ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 по 183 грн. 73 коп. з кожного судового збору на користь держави (а.с.98-100).

03 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив вирішити питання щодо стягнення із ОСОБА_5 понесених ним витрат на правову допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 15000 грн.

Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 жовтня 2016 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення.

Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення у справі, ОСОБА_3 не надав суду належних доказів щодо понесених ним судових витрат, оскільки сам по собі договір про надання правової допомоги не свідчить, що заявник реально сплатив адвокату обумовлену суму гонорару в розмірі 15000 грн.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду і постановлення додаткового рішення про задоволення його заяви з тих підстав, що судом були порушені норми процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається наступне.

21 червня 2016 року між ОСОБА_3 ("клієнт") та ОСОБА_9, яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ("представник"), був укладений Договір про надання юридичних послуг в цивільному та господарському судочинстві ( далі - Договір).

Пунктом 5.3. названого Договору передбачено, що "клієнт" зобов'язаний надати "представнику" грошові кошти на витрати, пов'язані з виконанням умов договору (оплата відрядження, транспортних та інших витрат), що складає грошовий гонорар в сумі 15000 грн. (а.с.27-28).

Відповідно до ст. 84 ЦПК України 1. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. 2. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та ст. 28 Правил адвокатської етики, затв. Установчим З'їздом адвокатів України 17.11.2012 р., єдиною формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Статтями 29 та 30 названих Правил адвокатської етики, зокрема, передбачається, що адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення, якщо обов'язок клієнта з погашення цих витрат визначено договором або визначений законом. В договорі про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, тощо), порядок їх погашення та може бути визначений їх обсяг.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України 1. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. 3. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать : 2) витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 3. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

Слід також зазначити, що до складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. В постанові від 01.10.2002 р. по справі N 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо зокрема, їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Незважаючи на дату цього рішення, його мотиви і на даний час залишаються актуальними.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення у справі. При цьому виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції, до часу ухвалення рішення у справі, на підтвердження своїх витрат, пов'язаних з наданням йому правової допомоги, ОСОБА_3 надав суду лише текст "Договору про надання юридичних послуг в цивільному та господарському судочинстві" (ас. 27). Будь-яких документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, ОСОБА_3 суду не надавав.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що під час розгляду справи, до ухвалення рішення у справі, ОСОБА_3 не надав суду доказів на підтвердження своїх витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України 1. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. 3. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змісту вимог ст. 213 ЦПК вбачається, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може, зокрема, бути ухвалене на доказах, які не досліджувались у судовому засіданні.

За таких обставин "квитанція до прибуткового касового ордеру", яка була вперше долучена ОСОБА_3 до матеріалів справи разом із заявою про ухвалення додаткового рішення, - не надавала суду підстав для задоволення названої заяви, так як цей доказ не був наданий суду під час розгляду справи по суті, а тому не досліджувався у судовому засіданні (а.с.106-107, 120).

Зміст п. 5.6. Договору про те, що "представник" зобов'язаний виписати "клієнту" касовий ордер на фактично отриману суму гонорару лише за вимогою "клієнта", - регулює взаємовідносини ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_9, і не звільняє ОСОБА_3 від обов'язку сторони у справі доводити суду належними доказами свої витрати на правову допомогу. Доводи апеляційної скарги про протилежне не заслуговують на увагу.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду, яка постановлена з дотриманням вимог діючого законодавства.

Керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -