Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 2-101/99
Провадження № 6/553/47/2016
У Х В А Л А

Іменем України

15.06.2016 рокум. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі - Босяк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за заявою ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення суду, в якій заявник вказує, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року визнано недійсним ордер, виданий виконкомом ОСОБА_2 сільської ради народних депутатів Полтавського району та області від 18.08.1995 року № 30 на ім'я ОСОБА_3 на жиле приміщення по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського району та області, виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з вказаної квартири, зобовязано КСП імені Благоєва надати їм інше житлове приміщення площею 53 кв.м, а ОСОБА_1 - квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського району та області. 24.12.2002 року боржника у виконавчому провадженні КПС ім. Благоєва замінено на ОСОБА_2 сільську раду, яка прийняла на баланс жилий фонд вказаного КСП.

Вказане судове рішення не виконане. Європейським Судом з прав людини в рішенні від 05.07.2012 року в справі "Глоба проти України", яке набуло статусу остаточного 19.11.2012 року, було встановлено, що виконання судового рішення не відбулось внаслідок бездіяльності ДВС, яка не наклала арешт на спірну квартиру, ОСОБА_2 сільської ради, яка дала дозвіл на приватизацію й не вжила заходи до виконання рішення суду, відсутності у відповідача вільного належного жилого приміщення.

Постановою ВДВС від 02.04.2015 року заявнику повернуто виконавчий лист без належного виконання, так як у ОСОБА_2 сільської ради відсутнє присуджене майно, а також аналогічне йому. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" № 14 від 26.12.2013 року, ст. 373 ЦПК України і ст. 121 ГПК України задоволення заяв про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визнає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюються або виключать виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо). В даному випадку відсутність більше 17 років присудженого майна в натурі, яке вказане у рішенні суду 10.03.1999 року, і є обставинами, що ускладнюють або виключають його виконання.

Заявник вказує, що його вимоги ґрунтуються на нормах чинного законодавства, зокрема, на положеннях, що містяться в листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 152/0/4/13 від 28.01.2013 року, постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року, в п. 7.4 якої визначено, що у разі відсутності у відповідача присудженого позивачеві майна в натурі суд може змінити спосіб виконання рішення і видати наказ (ухвалу) про стягнення вартості цього майна і суть рішення при цьому не зміниться. Рішення суду повинно відповідати вимогам постанов пленумів, а не на ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.09.2014 року, що винесена по результатам розгляду заяви ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення суду, яка не відповідає жодному законодавчому документу (незаконна), винесена навмисно, щоб не виконувати п. 48 рішення Європейського Суду з прав людини від 05.07.2012 року.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення суду від 10.03.1999 року йому повинна бути надана житлова площа 123,7 кв.м в новозбудованому будинку садибного типу з господарськими будівлями, проте у боржника ОСОБА_2 сільської ради відсутнє присуджене заявнику житло, на балансі аналогічного вільного житла немає, просить змінити спосіб виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року в частині зобовязання надати ОСОБА_1 квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського р-ну та обл., у спосіб, визначений на розсуд суду, ОСОБА_2 сільської ради Полтавського району Полтавської області, державної виконавчої служби або у спосіб, запропонований заявником: стягнути з ОСОБА_2 сільської ради на його користь відшкодування за неотримане житло в сумі 1507281 грн. з розрахунку 12185 грн. за 1 кв.м, помножене на 123,7 кв.м - площу квартири, яка йому мала бути виділена на підставі рішення суду.

В ході судового розгляду справи ОСОБА_1 уточнив розмір своїх вимог, посилаючись на те, що оскільки опосередкована вартість новозбудованого будинку садибного типу з господарськими будівлями по Україні становить 12723 грн. за 1 кв.м, просить суд змінити спосіб виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року стягнути з ОСОБА_2 сільської ради на його користь відшкодування за неотримане житло в сумі 1573835 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримав, просив задовольнити.

Представник ОСОБА_2 сільської ради в судовому засіданні проти задоволення заяви ОСОБА_1 заперечував, посилаючись на те, що таких коштів, які просить стягнути заявник, в бюджеті сільської ради немає.

Представник Полтавського районного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в судовому засіданні заяву ОСОБА_1 підтримав, пояснив, що оскільки виконати рішення неможливо, необхідно замінити спосіб його виконання, який просив визначити на розсуд суду.

Інші учасники процесу, повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, проте їх неявка не перешкоджає вирішенню питання про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В провадженні Ленінського районного суду м. Полтави перебувала цивільна справа № 2-101/99 за позовом ОСОБА_1 до виконкому ОСОБА_2 сільської ради народних депутатів Полтавського району, КСП ім. Благоєва, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання ордерів недійсними, виселення, стягнення заподіяної шкоди.

Рішенням суду від 10.03.1999 року позов ОСОБА_1 задоволений частково - визнано недійсним ордер, виданий виконкомом ОСОБА_2 сільської ради народних депутатів Полтавського району та області від 18.08.1995 року № 30 на ім'я ОСОБА_3 на жиле приміщення по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського району та області, виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з вказаної квартири, зобовязано КСП імені Благоєва надати їм інше житлове приміщення площею 53 кв.м, а ОСОБА_1 - квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського району та області, в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою Полтавського обласного суду від 08.04.1999 року в задоволенні касаційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відмовлено, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року залишено без змін.

Постановою президії Полтавського обласного суду від 04.02.2000 року частково задоволений протест заступника Генерального прокурора України, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року та ухвалу судової колегії Полтавського обласного суду від 08.04.1999 року змінено в частині надання жилого приміщення сім'ї ОСОБА_3, виклавши в цій частині в наступній редакції: "Зобовязати КСП ім. Благоєва Полтавського району надати ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 інше житлове приміщення, яке за розміром не менше за те, яке вони займали до вселення в спірну квартиру".

Вказане судове рішення було звернуто до виконання.

На примусовому виконанні у ВДВС Полтавського РУЮ та згодом в Октябрському ВДВС Полтавського МУЮ перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-101 від 27 вересня 2000 року, виданого Ленінським районним судом м. Полтави, про зобовязання КСП ім. Благоєва надати ОСОБА_1 квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка, Полтавського району, Полтавської області.

Постановою державного виконавця від 24.12.2002 року замінено боржника у виконавчому провадженні КСП ім. Благоєва на ОСОБА_2 сільську раду, на баланс якої передано обєкти соціального побуту, які перебували на балансі КСП ім. Благоєва, в тому числі житловий фонд.

Виконавче провадження неодноразово закінчувалось або виконавчий документ повертався стягувачу, та згодом виконавче провадження знову відкривалось.

Під час здійснення виконавчого провадження державні виконавці ВДВС Полтавського РУЮ та Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ протягом 2001-2005 років неодноразово зверталися до Ленінського районного суду м. Полтави з поданнями про встановлення порядку виконання судового рішення, зміну способу і порядку виконання судового рішення у звязку неможливістю його виконання в частині виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квартири по вул. Калініна в с. Куликівка, Полтавського району Полтавської області, зобовязання КСП ім. Благоєва надати ОСОБА_1 квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка, Полтавського району Полтавської області та зобовязання надати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 інше житлове приміщення, через відсутність вільного житла на території ОСОБА_2 сільської ради. В задоволенні подань державних виконавців суд відмовляв з різних підстав.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції від 18.11.2015 року відкрито виконавче провадження № 49326434 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року (виконавчий лист № 2-101/99, виданий 14.02.2008 року), яке в даний час не завершене.

Таким чином, на теперішній час рішення суду не виконано.

Зміст матеріалів, наявних у справі, свідчить про те, що заявник ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду з заявами про зміну способу виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року в частині зобовязання надати йому квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського р-ну та обл. з підстав, аналогічних тим, якими обґрунтовує заяву, що є предметом розгляду по даній справі, в яких просив стягнути з ОСОБА_2 сільської ради на його користь відшкодування за неотримане житло, яке становить опосередковану вартість новозбудованого житла з господарськими будівлями по Україні.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 03.03.2014 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17.04.2014 року, заяву ОСОБА_1 задоволено, змінено спосіб виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 березня 1999 року, а саме: замість "зобов'язати КСП ім. Благоєва надати ОСОБА_1 квартиру по вул. Калініна в с. Куликово Полтавського району Полтавської області" змінено на "стягнути з ОСОБА_2 сільської ради на користь ОСОБА_1 компенсацію за не отримане житло в розмірі 723 335,00 грн."

Вказані судові рішення скасовано ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.09.2014 року.

Зі змісту ухвали Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.09.2014 року вбачається, що скасовуючи ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 03.03.2014 року, та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17.04.2014 року, суд касаційної інстанції виходив з наступного.

Під зміною способу виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленим.

Місцевий суд, задовольняючи заяву, змінив спосіб виконання судового рішення, а саме: замість зобов'язання КСП ім. Благоєва надати ОСОБА_1 квартиру по по вул. Калініна в с. Куликово Полтавського району Полтавської області" змінив на стягнення з ОСОБА_2 сільської ради на його користь компенсації за не отримане житло в розмірі 723335,00 грн., посилаючись на відсутність у відповідача майна, у вигляді будинку, який був наданий ОСОБА_1 відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 березня 1999 року.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" роз'яснено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 373 ЦПК України і ст. 121 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_1 про зміну способу виконання судового рішення, суд замість зобов'язання надати житло стягнув грошову компенсацію, змінивши таким чином рішення по суті, що був не вправі робити.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1, суд враховує те, що за змістом положень ч. 4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких судом касаційної інстанції скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Згідно зі ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою або за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання.

У ст. 373 ЦПК України визначено, що за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Системний аналіз положень ст. 373 ЦПК України, ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" дає підстави дійти висновку, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Зміна способу та порядку виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обовязки субєктів виконавчого провадження під час їх вчинення. Тобто судом вживаються нові заходи для реалізації рішення суду в разі неможливості його виконання у порядку і спосіб, що встановлені раніше. Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст. 16 ЦК способів захисту цивільних прав. Зокрема, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду підлягають з'ясуванню обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду. При цьому, у будь-якому випадку при зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті.

Згідно заяви ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення суду від 10.03.1999 року, яка є предметом розгляду по даній справі, вбачається, що підставою звернення до суду стало те, що у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або аналогічне майно, яке можливо надати в рахунок виконання рішення суду, що заявник вважає винятковими обставинами, достатніми для застосування положень ст. 373 ЦПК України.

Представник ОСОБА_2 сільської ради Полтавського району в судовому засіданні пояснив, що в розпорядженні сільської ради відсутнє житло, яке може бути виділено ОСОБА_1 на виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року, єдине наявне житлове приміщення не відповідає по площі та перебуває в незадовільному стані, воно пропонувалось ОСОБА_1, проте він від його отримання відмовився.

Відповідно до акту державного виконавця від 25.03.2016 року квартира по вул. Калініна в с. Куликівка ОСОБА_1 не може бути передана в рахунок виконання судового рішення, оскільки на балансі ОСОБА_2 сільської ради не числиться, іншого аналогічного нерухомого майна на балансі сільської ради немає.

На підтвердження вказаних обставин представником Полтавського районного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області надано суду також Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, складену щодо ОСОБА_2 сільської ради Полтавського району Полтавської області.

З заяви ОСОБА_1 про зміну способу виконання судового рішення вбачається, що він просить суд змінити наступним чином - стягнути з ОСОБА_2 сільської ради на його користь компенсацію за неотримане житло в сумі 1573835,00 грн.

В обґрунтування розміру коштів, які, на думку заявника, підлягають стягненню з сільської ради, він посилається на лист Філії ДП "Укрдержбудекспертиза" у Полтавській області № 01/06-698 від 30.05.2016 року, згідно з яким станом на 01.04.2016 року опосередкована вартість будинків садибного типу з господарськими будівлями становить 12723 грн./кв.м загальної площі (з урахуванням ПДВ).

Поряд з цим, відповідно до листа Мінрегіону України № 7/15-4830 від 25.04.2016 року вказаний показник має довідковий характер і може застосовуватися при прогнозуванні обсягів капітальних інвестицій, при перерахуванні їх у зіставлений рівень цін, для приведення вартісних показників обєктів-аналогів у поточний рівень цін, при визначені кошторисної вартості будівництва на перших стадіях проектування.

В обґрунтування клопотання заявник ОСОБА_1 посилається на розяснення, що містяться в Узагальненні про практику розгляду судами процесуальних питань, повязаних із виконанням судових рішень у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (постанова Пленуму № 8 від 25.09.2015 року), згідно з якими суди мають звернути увагу на таке: якщо у боржника відсутнє присуджене стягувачу майно в натурі, що підтверджено, наприклад, актом державного виконавця, то суд може змінити спосіб виконання рішення на стягнення вартості цього майна, при цьому суд має виходити з його вартості, визначеної в рішенні суду, і, навпаки, в разі відсутності коштів у боржника суд може змінити рішення суду на звернення стягнення на його майно.

Разом з тим, при формуванні клопотання про зміну способу виконання рішення суду заявником фактично не враховані вищенаведені розяснення.

Так, у рішенні Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року, про зміну способу виконання якого ставиться питання заявником ОСОБА_1, не зазначено вартість квартири, яка підлягала передачі йому. Відсутні відповідні дані також і в матеріалах цивільної справи № 2-101/99.

Очевидно, що визначена заявником ОСОБА_1 компенсація за неотримане житло в сумі 1573835,00 грн. не відображає вартість квартири по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського району та області, яка мала бути передана йому на підставі рішення суду в 1999 році.

Натомість з заяви ОСОБА_1 вбачається, що він просить стягнути з ОСОБА_2 сільської ради суму коштів, визначену ним як вартість новозбудованого житла садибного типу з господарськими будівлями (а не квартири, як визначено у судовому рішенні), в цінах, виходячи з опосередкованої вартості будівництва будинку садибного типу з господарськими будівлями станом на 01.04.2016 року (а не станом на 1999 рік).

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги заявника фактично зводяться не до зміни способу виконання рішення суду, а до зміни способу правового захисту його порушених прав, тоді як на стадії виконання рішення суд не може застосувати інший спосіб правового захисту прав стягувача, ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в такому випадку це означало б зміну суті рішення суду та застосування іншого способу правового захисту позивача без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних позовних вимог, що є неприпустимим.

При вирішенні заяви суд відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України враховує висновки і мотиви, з яких були скасовані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.09.2014 року, постановленої в результаті касаційного розгляду справи за заявою ОСОБА_1 від 31.01.2014 року про зміну способу і порядку виконання рішення суду від 10.03.1999 року, тобто в одній і тій самій цивільній справі.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові по справі № 6-1829цс15 від 25.11.2015 року, якою відмовлено в задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення, оскільки задовольняючи заяву про зміну способу виконання судового рішення з повернення майна (відновлення становища, яке існувало до порушення п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України) на стягнення його вартості (відшкодування майнової шкоди п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України) судом фактично змінено рішення суду по суті та самостійно змінено спосіб захисту, передбачений статтею 16 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 та зміни способу виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року у запропонований заявником спосіб, оскільки це фактично призведе до зміни рішення суду по суті, а не способу його виконання, а також до вирішення вимог, які не були предметом розгляду суду першої інстанції та потребують доказування в порядку позовного провадження.

Поряд з цим, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, й інші вимоги заявника про зміну способу виконання рішення суду у спосіб, визначений на розсуд суду, сільської ради та державного виконавця, оскільки нормою ст. 373 ЦПК України не передбачено можливість самостійного на власний розсуд визначення судом зміни способу і порядку виконання судового рішення, а інші учасники процесу з відповідними заявами не звернулись.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 373 ЦПК України, суд -

У ХВ А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення суду відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали, а особами, які не були присутні в судовому засіданні при проголошенні ухвали в 5-денний строк з дня отримання її копії.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_7