Справа № 473/3156/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"29" листопада 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді - Ротар М.М., при секретарі Фінько О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 зазначила, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину №2020 від 04.10.1989 року їй належить 1/6 частина житлового АДРЕСА_1. 5/6 частин зазначеного житлового будинку належало громадянці ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину №2569 від 12.03.1975 року. Як співвласникам їм було видано державний акт на право приватної власності на землю, розміром 0,0502 га для обслуговування вказаного житлового будинку без зазначення часток кожного із співвласників. 14.01.2001 року ОСОБА_2 померла, після смерті якої 5/6 частин будинку згідно залишеного померлою заповіту успадкувала позивачка.

При зверненні позивача до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на землю, позивачу було відмовлено у зв'язку із тим, що заповіт складений не на все майно, що належало спадкодавцю, а на конкретно визначене майно та на особу, яка не входить до кола спадкоємців за законом. Оскільки земельна ділянка не охоплюється заповітом, спадкоємцю було рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, проти задоволення заяви не заперечує.

Дослідивши матеріали, які є у справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину по закону, виданого 04.10.1989 року державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області за реєстровим №2020 (а.с.6), ОСОБА_1 належало 1/6 житлового будинку АДРЕСА_1 а ОСОБА_2 - 5/6 частин вказаного будинку. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого виконавчим комітетом Вознесенської міської ради народних депутатів Миколаївської області 20.04.1993 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належала на праві приватної власності земельна ділянка, площею 0,0502 га для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 без зазначення часток.

14.01.2001 року ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1, виданого 22.01.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області (а.с.8). Після смерті ОСОБА_2 спадщину у вигляді 5/6 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі заповіту отримала ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 10.09.2001 року державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори за реєстровим №476 (а.с.9). Отже на момент звернення до суду позивачка є єдиною власницею житлового будинку АДРЕСА_1, що також підтверджується довідкою КП "Вознесенське МБТІ" від 14.11.2016 року.

Однак при зверненні до нотаріальної контори, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на частину земельної ділянки загальною площею 0,0502 га, оскільки згідно заповіту ОСОБА_2 вона заповідала належну їй частину жилого будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, тобто заповіт складений не на все майно, що належало спадкодавцю, а до кола спадкоємців за законом ОСОБА_1 не належить у зв'язку з відсутністю між ними родинних відносин. (довідка-роз'яснення а.с.15).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Стаття 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист.

Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч.1 ст.377 ЦК України до особи яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.

Відповідно до ч. 1 ст.120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року (зі змінами) "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ " визначено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і ст. 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року № 1702-VI.

Частина перша ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно- правовими актами. Згідно із частиною третьою ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також, за правилами ст.1225 ЦК України, при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший розмір не визначений заповітом.

Тому, на підставі викладеного, суд вважає, що при переході права власності на 5/6 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, до позивачки також перейшло право власності на 5/6 частин земельної ділянки, що необхідна для обслуговування даної частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами.

Враховуючи неможливість оформлення позивачем ОСОБА_1 спадкових прав у нотаріальній конторі, суд вважає можливим визнати за нею право власності на 5/6 частин земельної ділянки, площею 0,0502, розташованої по АДРЕСА_1 та переданої для обслуговування житлового будинку.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/6 частин земельної ділянки, площею 0,0502 га, розташованої по АДРЕСА_1 та переданої для обслуговування житлового будинку.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар