АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2195/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 Таратін В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівДемченка В. А., Сіренка Ю. В.
при секретаріГаджієвій Ю. В.

з участю ОСОБА_6,ОСОБА_7, представників ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 та апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення шкоди заподіяної злочином, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення шкоди заподіяної злочином.

Обґрунтовуючи тим, що 05.09.2012 року близько 15-30 хв. на території спільного будинковолодіння, що в АДРЕСА_1, в зв'язку з раптово виниклими неприязними відносинами, що мали місце між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які на думку позивача виникли на ґрунті злоби до її особи, за те що між сторонами проводиться розподіл будинковолодіння та земельної ділянки, ОСОБА_7 діючи умисно з метою заподіяння позивачу, тілесних ушкоджень наніс руками удари в різні частини голови, заподіявши ушкодження у вигляді садна, синців обличчя, садна голови, шиї, спини, рук, ніг, забійної рани губ, ЗЧМТ, струсу головного мозку, які згідно висновку судово - медичного експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Позивач зазначала, що таким чином, ОСОБА_7 вчинив умисний злочин, з виключною зухвалістю та жорстокістю.

27.01.2015 року вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області відповідача ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 125 ч.2 КК України і призначено покарання - п'ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850 грн. Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та відбування покарання внаслідок застосування акта амністії. Вирок набрав законної сили 27.02.2015 року.

В зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному та домашньому лікуванні, звертався за допомогою до рентгенолога та лікарів різного рівня Золотоніського району і зазнала матеріальних витрат та моральних страждань.

Нанесенням тілесних ушкоджень відповідачем ОСОБА_6 були завдані моральні страждання, які полягали в відчутті сильного фізичного болю, внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень перенесення емоційного психологічного стресу, відчуття своєї безпомічності.

Позивач зазначає, що коли ОСОБА_7 наносив їй удари, та вона не могла захистити себе, оскільки перебувала у безпорадному стані по відношенню до міцного чоловіка. Психологічної травми їй було заподіяно приниженням її гідності, оскільки на очах у сусідів, їй відповідач наносив тілесні ушкодження, а також, як особі яка вихована в добрих манерах, з повагою ставиться до старших, має багато друзів та користується серед них авторитетом, яку безпідставно побив відповідач.

ОСОБА_6 в позовній заяві зазначала, що стан її здоров'я остаточно не відновлений і в даний час іноді відчуває сильні болі в голові, спині, що завдає їй постійних емоційних страждань, та позбавляє можливості вести нормальний спосіб життя, нормально займатися власною роботою та допомагати по господарству дітям, доглядати за господарством, присадибною ділянкою.

До нанесення тілесних ушкоджень вона була цілком здорова, а після скоєні відносно неї злочину відповідачем, стала знервованою, постійно скаржиться на головні болі, безсоння, вимушена інколи вживати знеболюючі препарати та заспокійливі.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 порушив нормальне життя всіх членів сім'ї позивачки, а вона, як жінка, постійно маю занепокоєння, щодо нормального існування як поза межами дому, так і на території власного будинковолодіння.

ОСОБА_6 просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_7:

- моральну шкоду в сумі 15 000 грн.;

- матеріальну шкоду в сумі 1 678,77 грн.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 8 500 грн. моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції у серпні 2016 року ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою.

Вимоги якої обґрунтовує тим, що судом першої інстанції під час розгляду справи не було надано належної оцінки тому, що 27.01.2015 року вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області відповідача ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні, злочину передбаченого ст. 125 ч.2 КК України і призначено покарання - п'ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850 грн. та тому, що ОСОБА_7 було звільнено від відповідальності та відбування покарання внаслідок застосування акта амністії. А вирок набрав законної сили 27.02.2015 року.

Також, на думку ОСОБА_6, суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що фіскальні чеки про понесені витрати не підтверджують фактичне використання призначених ліків у період лікування в неврологічному відділенні Золотоніської ЦРЛ у період 07.09.2012 року - 17.09.2012 року, та 21.09.2012 року - 01.10.2012 року. Також було надано на запит суду медичні карти стаціонарного хворого позивача ОСОБА_6П № 6831, № 7212, відповідь Золотоніської ЦРЛ на запит адвоката, щодо використаних препаратів та їх кількості.

ОСОБА_6 просить суд:

- скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22.08.2016 року в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди завданої злочином;

- ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 в частині стягнення матеріальної шкоди задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Також з рішенням суду першої інстанції не погодився і ОСОБА_7, та у серпні 2016 року звернувся з апеляційною скаргою.

Вимоги якої обґрунтовував тим, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не зміг вказати ні з яких він при цьому виходив міркувань, ні на підставі яких доказів, що містилися б в матеріалах справи, він дійшов висновку про доведеність позовних вимог та необхідність задоволення позову в цій частині.

Судом не було взято до уваги положення ст. 23 ЦК України, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Також суд при ухваленні рішення не врахував постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд повинен з'ясувати: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

А при визначені розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд повинен враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

На думку ОСОБА_7 суд при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з'ясував обставини, що мали істотне значення для справи, висновки суду не відповідають реальним обставинам справи, недоведене ними є обставини, які суд вважав встановленими та судом допущені порушення та неправильне застосування норм матеріального права.

ОСОБА_7 просить суд скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22.08.2016 року в частині стягненні моральної шкоди з ОСОБА_7, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в стягненні моральної шкоди з ОСОБА_7.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апелянтів, судова колегія приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягають до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене судове рішення зазначеним вимогам закону в цілому відповідає.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що вироком Золотоніського міськрайонного суду від 27.01.2015 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 125 ч.2 КК України і призначено покарання - п'ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850 грн. Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та відбування покарання внаслідок застосування акта амністії. Вирок набрав законної сили 27.02.2015 року /а.с. 5-6/.

Цим вироком встановлено, що 05.09.2012 року близько 15-30 хв. на території спільного будинковолодіння, що в АДРЕСА_1, в зв'язку з раптово виниклими неприязними відносинами, що мали місце між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 діючи умисно з метою заподіяння позивачу, тілесних ушкоджень , наніс руками удари ОСОБА_6 , заподіявши позивачу ушкодження у вигляді садна, синців обличчя, садна голови, шиї, спини, рук, ніг, забійної рани губ, ЗЧМТ, струсу головного мозку, які згідно висновку судово - медичного експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому не підлягають доказуванню питання щодо самого факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6, ступеня їх тяжкості та особи винної у цих протиправних діях, якою згідно вироку суду визнано ОСОБА_7

Ч.1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до акту судово-медичного дослідження за № 175 від 09.10.2012 року, вбачається, що у гр. ОСОБА_6, виявлено тілесні ушкодження: ЗЧМТ , струс головного мозку, синці обличчя, шиї, грудної клітки, спини, обох плечей, лівого передпліччя, лівої ступні, переломом 10 і 11 ребер зліва, переломом нігтьової фаланги 4-го пальця правої кисті. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, носять ознаки: ЗЧМТ, струс головного мозку, синці обличчя - ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я; синці шиї, грудної клітки, спини, обох плечей, лівого передпліччя, лівої ступні - ознаки легких тілесних ушкоджень; перелом 10 і 11 ребер зліва, перелом нігтьової фаланги 4-го пальця правої кисті - ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров'я /а.с.9-10/.

Відповідно до епікрізу ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, поступила до лікарні 21.09.1012 року по 01.10.2012 рік., Діагноз - відновний період ЗЧМТ, струс головного мозку, глікворний, цефалічний, антено-невротичний синдроми. Переломи Х і ХІ ребра справа /а.с.7/.

Відповідно до виписки із історії хвороби № 6831 Золотоніської ЦРЛ, неврологічне відділення ОСОБА_6 поступила на лікування 07.09.2012 р. по 17.09.2012 рік. Діагноз - ЗЧМТ, струс головного мозку. Посттравматичні численні гематоми рук, ніг, тулуба. Переломи Х і ХІ ребра справа, перелом к-ф У правої кисті /а.с.8/.

В зазначених епікризах, крім встановленого діагнозу ОСОБА_6, також вказано перелік лікарських препаратів, які застосовувалися при лікуванні ОСОБА_6: амітрінтілін, натрій бром, алоє, церукал, спазмалгон, афабазол, лізин, пірацетам, магнезія, фурасемід, еглоніл, дексалгін.

На доведення вимог про відшкодування за рахунок відповідача вартості лікування позивач надала суду чеки з аптечних закладів /а.с.11-12/, але , як вірно встановив суд першої інстанції, перелік препаратів про придбання яких в них зазначено, не відповідає препаратам, що застосовувалися при лікуванні ОСОБА_6 згідно зазначених вище епікризу та виписки з історії хвороби. Інших доказів на підтвердження вимог про відшкодування матеріальної шкоди на лікування позивач ні в суд першої інстанції, ні до апеляційного суду не надала.

Тому судом першої інстанції було правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_7 у зв'язку з недоведеністю цих позовних вимог.

Цих висновків суду першої інстанції позивач та її представник не спростували належними доказами. Тому підстав для зміни чи скасування рішення в цій частині колегія суддів не вбачає.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно пп.1 п.9 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди, колегія суддів враховує: 1) характер кримінального правопорушення; 2) тяжкість тілесних ушкоджень; 3) глибину душевних страждань від нанесених травм; 4) відношення відповідача до скоєного - визнає завдання моральної шкоди 5) майновий стан відповідача.

ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі не зазначив, що саме не врахував суд при визначені розміру стягнення моральної шкоди, вказавши лише, що суд не вмотивував своє рішення в цій частині.

Колегія суддів вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди не підлягає зміні чи скасуванню, як просить ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач надав достатньо доказів на доведення своїх вимог, які не були спростовані відповідачем ні в ході розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи.

А як було встановлено судом першої інстанції та доведено належними доказами стороною позивача, ОСОБА_7 вчинив умисний злочин спрямований проти ОСОБА_6, що спричинило короткочасний розлад здоров'я позивача. У зв'язку з чим остання з вини відповідача зазнала фізичної болі та моральних страждань.

При цьому ОСОБА_7 , будучи визнаним винним у скоєнні вказаного злочину проти ОСОБА_6, у вчиненому не розкаявся і жодних дій, спрямованих на зменшення наслідків завданої ним шкоди потерпілій , не вчинив.

Тому , оскільки в результаті отриманих з вини відповідача та в результаті його свідомих і умисних дій спрямованих проти здоров'я позивача, травм, ОСОБА_6 при вказаних обставинах перенесла та продовжує переносити моральні страждання, пов'язані зі втратою здоров'я, своєї соціальної повноцінності пов'язаної з неможливістю вести нормальний образ життя, суд першої інстанції , за встановлених обставин та враховуючи доведеність факту причетності відповідача до вчинення злочину проти ОСОБА_6 , дійшов до правомірно висновку про наявність підстав для стягнення з останнього на користь позивача моральної шкоди.

А доводи ОСОБА_7 та його представника цих висновків жодним чином не спростовують і є безпідставними.

При цьому , визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував як норми матеріального права, якими врегульовано підстави та порядок стягнення моральної шкоди, так і роз'яснення Пленуму Верховного Суду України щодо їх правозастосування .

Та на підставі ст.ст. 23, 1167, 1187 ЦК України, ст. 56 Конституції України та п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд першої інстанції, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи глибину душевних страждань позивача, ступень вини відповідача та інші обставини, що мають істотне значення, мотивовано визначив 8500 грн., як суму необхідну для відшкодування понесеної моральної шкоди позивачем і підстав для її зменшення чи взагалі для відмови в її стягненні , в тому числі і по причині незадовільного матеріального становища відповідача, про що вказував ОСОБА_7 та його представник в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду є законним, обґрунтованим, постановленим на зібраних по справі доказах, які надали суду сторони. Відповідає вимогам матеріального і процесуального законодавства, а доводи апеляційних скарг не є суттєвими, були предметом судового розгляду, суд дав їм належну оцінку і вони не дають підстав для його скасування чи зміни.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та апеляційну скаргу ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення шкоди заподіяної злочином - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :