Справа № 289/1827/16-ц
Номер провадження 2/289/1050/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2016 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Невмержицького І. М.,

при секретарі Шуба В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на дарунок,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права на дарунок.

Позивач, посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_2, подарувала їй 11/20 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Лутовецька, 6 (шість) в місті Радомишль, Радомишльського р-ну, Житомирської обл, а позивачка зі своєї сторони прийняла цей дарунок від неї, однак вільно розпоряджатись фактично придбаною нерухомістю позивачка не в змозі через відсутність у неї належних правовстановлюючих документів - нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який має бути зареєстрований відповідним чином, а тому просила суд визнати за нею право власності на 11/20 (одинадцять двадцятих) частин житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться в місті Радомишль, Радомишльського району, Житомирської області, по вулиці Лутовецька, 6 (шість) які належали ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва № 146 про право особистої власності на будівлю, виданого 22 червня 1983 року виконавчим комітетом Радомишльського міської ради депутатів трудящих Житомирської області, в якому вона зазначена як «Хруленко Людмила Петрівна».

В судове засідання позивачка та відповідачка та їх представник за письмовою довіреністю не з»явилися, надіслали до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_2, є власником 11/20 (одинадцяти двадцятих) частин спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами під № 6 (шість) по вулиці Лутовецька в місті Радомишлі Радомишльського району Житомирської області на підставі Свідоцтва № 146 про право особистої власності на будівлю, виданого 22 червня 1983 року виконавчим комітетом Радомишльського міської ради депутатів трудящих Житомирської області на імя ОСОБА_3. Право власності зареєстроване в КП «Житомирське ОМБТІ» Житомирської обласної ради.

Вартість цілого житлового будинку визначена органом БТІ в розмірі 8982,00 грн.

Сторони оцінили дарунок, а саме 11/20 частин житлового будинку в розмірі 1500 $ USA які еквівалентні по курсу Національного банку України близько 40000,00 грн.

Підставою звернення позивача до суду стало те, що відповідачка ОСОБА_2, яка одночасно є власником 11/20 частин спірної нерухомості, на час оформлення права власності мала громадянство Української РСР і прізвище ОСОБА_3, у подальшому вона виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, та змінила своє прізвище на ОСОБА_2, а громадянство на російське, тому оформити договір дарування на належні їй 11/20 частин нерухомості у власність одарованої ОСОБА_1, не має можливості. Також по причині відсутності присвоєних кадастрових номерів земельній ділянці на якій розташована спірна частина будинку, оформити належним чином право власності неможливо.

Оскільки іноземні громадяни не мають право на приватизацію, тому відповідач не може отримати дозвіл на виготовлення Технічної документації на приватизацію зазначеної земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номеру.

Судом встановлено, що позивач і відповідач ще у 2015 році домовились про те, що відповідачка подарувала а позивачка прийняла у дарунок зазначені 11/20 частин житлового будинку з належними до нього будівлями.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до приватного нотаріуса Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_4, за нотаріальним посвідченням договору дарування, але у переліку правовстановлюючих документів на цю частину житлового будинку відсутні відомості про кадастровий номер земельної ділянки під зазначеною нерухомістю, а також нотаріусом було виявлено цілу низку розбіжностей, невідповідностей у правовстановлюючих документах відповідачки, які не можливо виправити у адміністративному порядку.

Так, зокрема наявні розбіжності:

у Свідоцтві № 146 про право особистої власності на будівлю, виданому 22 червня 1983 року виконавчим комітетом Радомишльського міської ради депутатів трудящих Житомирської області власником зазначена «Хруленко Людмила Петровна», а у паспорті громадянина російської Федерації вона зазначена як «Демиденко Людмила Петровна».

Крім того відповідачка ОСОБА_2, хоча і проживає у Російській Федерації не має можливості звернутись до Державного Архіву у місто Сніжне Донецької області, де на даний час проходять військові дії, для отримання копії свого свідоцтва про народження.

Факт зміни відповідачкою свого прізвища з ОСОБА_3 на ОСОБА_5, а з ОСОБА_5 на ОСОБА_2, підтверджуються:

Свідоцтвом про народження відповідачки (ОСОБА_3) серії VІ-УР № 268638, виданим 24.11.1965 ЗАГС Шахти 18 м. Снежное Донецької області, в якому її матірю зазначена «Хруленко Віра Іванівна», а батьком уписаний «Хруленко Петро Агафонович»;

Справкою, де зазначений актовий запис про укладення шлюбу відповідачки (ОСОБА_3 та ОСОБА_5), виданою 22.01.1967 Архівом виконавчого комітету Московської обласної ради депутатів трудящих, в якому відповідачка (ОСОБА_3) своє прізвище «Хруленко» змінила на прізвище - «Остранкова»;

Свідоцтвом про шлюб відповідачки серії ІІ-ПА № 477177, виданим 05.03.1971 ЗАГС м. Пушкіно Московської області, в якому відповідачка (ОСОБА_6) своє дошлюбне прізвище «Остранкова» змінила на прізвище - «Давиденко».

ОСОБА_2, як власниця з одного боку, передала обдарованій, тобто позивачці нерухомість, віддала ключі від вхідних дверей будинку, будівель та передала земельну ділянку у її користування, а остання зі свого боку прийняла їх у своє повне володіння і розпорядження, та розпочала користуватись зазначеною нерухомістю, проводити капітальний ремонт, обробляти земельну ділянку.

Громадянин, якому належить право власності на нерухомість, має право розпоряджатись цим майном на свій розсуд: заповідати, продавати, обмінювати, здавати в оренду, передавати його в тимчасове користування іншим громадянам, юридичним особам та державі, укладати інші угоди, не заборонені законом. У тому числі договори дарування майна.

У підтвердження зазначеного вище, відповідачка видала своєму повноважному представнику ОСОБА_7 генеральну довіреність на розпорядження зазначеною нерухомістю, яка посвідчена ОСОБА_4, приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області за реєстром № 989, в якому зазначено, дослівно:

«…продати або подарувати ОСОБА_1 належний мені будинок, що знаходиться в місті Радомишль, Житомирської області, по вулиці Лутовецька, № 6 (шість)…»

Статтею 386 ЦК України, ч. 1 гарантовано: «..Держава забезпечує рівний захист права усіх суб'єктів права власності.»

Громадянин, якому належить право власності на нерухомість, має право розпоряджатись цим майном на свій розсуд: заповідати, продавати, обмінювати, здавати в оренду, передавати його в тимчасове користування іншим громадянам, юридичним особам та державі, укладати інші угоди, не заборонені законом. У тому числі - договори дарування майна.

Статтею 316 ЦК України передбачено: «Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.»

Стаття 321 ЦКУ встановлює: «1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

У відповідності до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, згідно ст.ст. 11, 12, 15, 16, 20, 328, 347, 368, 386, гл. гл. 84, 86, 87 ЦК УРСР, ст. 60-63 СКУ, ст.ст. 1, 3, 8, 27, ЗО, 35-37, 38, 79, 80, 89, 114, 118-120, 123, 182, 315-316, 321, 331, 1218, 1223, ст.ст. 10, 11, 60, 80, 81, 208, 209, 212-215, 208-210, 220, 234, 256 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на дарунок - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії СМ №649003, виданий Фастівським МРВ ГУ МВС України в Київській області, 29.09.2004 року, право власності на:

11/20 (одинадцять двадцятих) частин житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться в місті Радомишль Радомишльського району Житомирської області по вулиці Лутовецька, 6 (шість) і які належали ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва № 146 про право особистої власності на будівлю, виданого 22 червня 1983 року виконавчим комітетом Радомишльського міської ради депутатів трудящих Житомирської області, в якому вона зазначена як «Хруленко Людмила Петрівна».

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд протягом десяти днів починаючи з дня його проголошення. Особи,які брали участь у справі,але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення,можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І. М. Невмержицький