Справа № 229/4173/16-ц Провадження №2-о/229/266/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря Костіної І.В.

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті,

зацікавлена особа: Дружківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

В С Т А Н О В И В:

заявник звернулася до суду із заявою, в якій зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 який був її чоловіком.

Оскільки чоловік помер в м.Донецьк, що відноситься до території тимчасово не підконтрольної Україні, їй було видано свідоцтво про смерть, що є недійсним на території України. Вона звернулась до Дружківського міського відділу ДРАЦС для реєстрації смерті чоловіка, надавши документи, що підтверджують його смерть. У Дружківськомуц міському відділі ДРАЦС їй видали письмову відмову у видачі свідоцтва про смерть, із поясненнями про те, що надані нею документи про смерть, видані на тимчасово окупованій території, де органі державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, є незаконними і не створюють правових наслідків.

Встановлення даного факту має юридичне значення і необхідно для державної реєстрації смерті ОСОБА_2 та отримання свідоцтва про смерть, а також виплат на поховання.

Просить встановити факт смерті ОСОБА_2, визнавши датою його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 і місцем смерті - м.Донецьк.

В судовому засіданні заявник підтримала свою заяву з підстав зазначених в ній. Просить її задовольнити в повному обсязі.

Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності представника зацікавленої особи.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України,суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Суд встановив, що заявник ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 (а.с. 10).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьк, що підтверджується дублікатом лікарського свідоцтва про смерть № 298 від 15.11.2016 року та довідкою про причину смерті від 15.11.2016 року, виданими онкологічним центром імені професора Г.В.Бондаря м.Донецька, свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1, виданим 16.11.2016 року Ясинуватським міськрайонним відділом запису актів цивільного стану, довідкою комунального підприємства «Комбінат комунальних підприємств м.Ясинувата» № 1319 від 16.11.2016 року про поховання ОСОБА_2 14.11.2016 року, товарним чеком та квитанцією № 26 від 12.11.2016 року про сплату витрат на поховання, фіскальним чеком № 0120 від 14.11.2016 року про сплату поминального обіду, а також фотографіями з місця поховання (а.с. 11,13-16).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3, пояснила, що померлий ОСОБА_2 є її батьком. З 2007 року він хворів та переніс три операції. Батько знаходився на обліку в онкологічному центрі м.Донецька. Після проведення четвертої операції, 10.11.2016 року, батько до тями на прийшов. Знаходився підключеним до апарату штучного дихання. ІНФОРМАЦІЯ_2 до лікарні навідався її чоловік. Після його від'їзду з лікарні, йому майже одразу, приблизно об 11 год. 20 хв., зателефонували з лікарні та повідомили про смерть ОСОБА_2 Поховали батька на новому цвинтарі в м.Ясинувата.

Судом встановлено, що у реєстрації смерті ОСОБА_1 було відмовлено оскільки останньою для підтвердження факту смерті ОСОБА_2 пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстроним у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року № 1150/13024 (а.с.17).

Даючи оцінку допустимості дублікатів лікарського свідоцтво про смерть і довідки про причину смерті, та свідоцтву про смерть ОСОБА_2 як документам, що видані установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тобто дублікати лікарського свідоцтва про смерть № 298 від 15.11.2016 року та довідки про причину смерті від 15.11.2016 року, видані онкологічним центром імені професора Г.В.Бондаря м.Донецька, а також свідоцтво про смерть № НОМЕР_1, видане 16.11.2016 року Ясинуватським міськрайонним відділом запису актів цивільного стану,- на території тимчасово не підконтрольній Україні, не створюють правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті ОСОБА_2 для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника ОСОБА_1 суд, як виняток, приймає до уваги надані дублікати лікарського свідоцтва про смерть і довідки про причину смерті, свідоцтво про смерть ОСОБА_2, і оцінює їх в сукупності з поясненнями свідка ОСОБА_3, довідкою комунального підприємства «Комбінат комунальних підприємств м.Ясинувата» № 1319 від 16.11.2016 року про поховання ОСОБА_2, товарним чеком та квитанцією № 26 від 12.11.2016 року про сплату витрат на поховання, фіскальним чеком № 0120 від 14.11.2016 року про сплату поминального обіду, а також фотографіями з місця поховання, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьк, Україна, що надасть можливість заявникові отримати свідоцтво про смерть чоловіка відповідно до законодавства України.

Керуючись ст.ст. 209,212,214,215,223,256, 257-1, 259,367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця села Олександрівка Марїнського району Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, і який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Донецьк, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Копію рішення невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області шляхом подання апеляційної скарги через Дружківський міський суд протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: Т.Л.Панова