Справа № 352/1662/15-ц
Провадження № 2/352/114/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Струтинського Р.Р.,

секретаря Бардюк-Кавецької Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тисменицького районного суду цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту спільного проживання однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності по 1/4 частині будинковолодіння та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в :

Позивачі за первісним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту спільного проживання однією сімє'ю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності по 1/4 частині будинковолодіння. Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтувала тим, що із 1999 року вона із своїм онуком ОСОБА_2, якого вона є опікуном, проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_6 як одна сім'я у його будинку по АДРЕСА_1, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов'язані спільним побутом. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: домоволодіння по АДРЕСА_1, де вона разом із внуком і на даний час проживає. Позивач ОСОБА_1 звернулася із заявою до Тисменицької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у зв'язку із попереднім зверненням до нотаріуса відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 як спадкоємців першої черги. Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 вважають, що мають право на частку у спадковому майні як спадкоємці четвертої та п'ятої черг нарівні із дітьми спадкодавця, натомість його дружина втратила таке право, оскільки самоусунулась від спадкування, так як не підтримувала із спадкодавцем сімейних стосунків.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічним позовом до позивачів за первісним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частки за кожним на будинковолодіння по АДРЕСА_1. Зустрічний позов обгрунтовують тим, що вони як дружина ОСОБА_3 та рідні діти ОСОБА_4, ОСОБА_5 померлого ОСОБА_6 є спадкоємцями першої черги. У зв'язку із цим вони звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус інших спадкоємців не виявив, однак у вчиненні нотаріальної дії відмовив у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця ОСОБА_6 Дані документи знаходяться у відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1, проте на їх вимогу остання відмовляється їх надати. Нотаріус повідомив, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 також претендує на спадщину. Так, на адресу нотаріальної контори надійшла ухвала суду, винесена на підставі її заяви, про заборону вчиняти будь-які дії щодо видачі свідоцтва на спадщину, що відкрилась після смерті спадкодавця ОСОБА_6 .У зв'язку із цим позивачі за зустрічним позовом вважають, що ОСОБА_1, заявляючи первинний позов не визнає та оспорює їхні законні права на спадкове майно. Тому для їх захисту вони змушені звернутися до суду, заявляючи зустрічний позов.

21.03.2016 р. ухвалою суду зустрічний позов об'єднано в одне провадження із позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності та зустрічну позовну заяву за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник позовні вимоги підтримали, просив їх задоволити.

Відповідачі за перівсним позовом та їх представники у судовому засіданні первинний позов не визнавали, заперечували проти його задоволення, зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити у повному обсязі. Також у судовому засіданні надали додаткові пояснення суду, у яких обгрунтовували відсутність підстав для визнання факту спільного проживання позивачів за первинним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 із спадкодавцем ОСОБА_6 однією сім'єю, оскільки саме вони - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є сім'єю спадкодавця ОСОБА_6, створеною на підставі шлюбу та кровного споріднення. Окреме проживання їх із ОСОБА_6 пов'язане із необхідністю ОСОБА_6 здійснювати догляд за будинковолодінням АДРЕСА_1

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: служба у справах дітей Тисменицької РДА повідомила суду, що ОСОБА_1 було призначено опікуном її неповнолітнього внука ОСОБА_2 Остання, як опікун на утримання онука ОСОБА_2 отримувала щомісячні соціальні виплати з бюджетних коштів. Про інші джерела утримання неповнолітнього ОСОБА_2 службі у справах дітей не відомо.

Свідок ОСОБА_7, яка є сестрою спадкодавця ОСОБА_6 повідомила суду, що будинковолодіння АДРЕСА_1 Тисменицького району було набуте ним у порядку спадкування. Спадкове майно належало їхнім батькам. Пояснила, що вона була їх спадкоємцем за заповітом. Оскільки, на спадкове майно не претендувала, то право власності було оформлено на ОСОБА_6 Свідок вказала, що із 1999 р. позивач за первинним позовом ОСОБА_1 спільно проживала із померлим ОСОБА_6 у його домоволодінні по АДРЕСА_1 Тисменицького району, вели спільне господарство. Пізніше з ОСОБА_1 почав проживати із ОСОБА_2 У період із 1999 р. і до смерті ОСОБА_6 його законна дружина та діти, позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 час від часу навідувались до ОСОБА_6, ОСОБА_3, також була присутня на похороні ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_8, яка є племінницею спадкодавця вказала, що позивачі за первинним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 спільно проживали та вели спільне господарство разом із спадкодавцем ОСОБА_6 починаючи із 1999 р. У цей період діти спадкодавця навідувались до батька на свята. ОСОБА_6 у свою чергу навідувався до сина ОСОБА_4, та допомагав йому у будівництві власного будинку. Дружини померлого ОСОБА_6, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 після 1999 р. по місцю проживання ОСОБА_6, свідок не бачила. Пояснила, що спадкодавець ОСОБА_6, розлучатися із дружиною ОСОБА_3 не хотів. Також висловила припущення про те, що позивач за первинним позовом вкладала власні кошти із призначених їй пенсійних виплат на покращення будинковолодіння, у якому фактично проживала.

Свідок ОСОБА_9, яка є сусідкою позивачів за первинним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 вказала, що із 2000 р. позивач за первісним позовом ОСОБА_1 постійно проживала та вела спільне господарство із спадкодавцем ОСОБА_6, допомогала йому власною працею здійснювати покращення будинковолодіння, у якому вони проживали. Пояснила, що про існування у спадкодавця ОСОБА_6 законної дружини ОСОБА_3 не знала, думала, що позивач за первинним позовом ОСОБА_1 і є законною дружиною ОСОБА_6 Із 1993 р. позивачів за зустрічним позовом по місцю проживання ОСОБА_6 не бачила. Натомість також вказала, що спадкодавець ОСОБА_6, від'їжджав на короткі періоди із місця проживання.

Свідок ОСОБА_10, яка є мешканкою с. Хом'яківка Тисменицького району вказала, що позивач за первинним позовом ОСОБА_1, спільно проживала із спадкодавцем ОСОБА_6 та своєю працею допомогала йому у веденні господарства. Вона часто бачила позивача за первинним позовом ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_6

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи та зібрані по ній докази, суд приходить до наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 16.01.2015 року, видане виконкомом Хом'яківської сільської ради Тисменицького району.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, в тому числі і будинковолодіння АДРЕСА_1 Тисменицького району Івано-Франківської області. Дане будинковолодіння було його особистою приватною власністю, оскільки отримано у порядку спадкування. Це підтверджується Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 26.03.2013 р., витягом із державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.06.2013 р., довідкою на право власності №187 від 06.05.2015 р. виконавчого комітету Хом'яківської сільської ради, витягом із державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Заповіт від імені спадкодавця ОСОБА_6 не посвідчувався. Це підтверджується довідкою на право власності №187 від 06.05.2015 р.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_3 спадкодавець ОСОБА_6 із 17.09.1979 р. перебував у шлюбі із ОСОБА_3 Від даного шлюбу народилися діти - ОСОБА_11, ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_2 відповідно. ОСОБА_11 після одруження змінила прізвище «ОСОБА_3» на прізвище чоловіка «ОСОБА_4», що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_5. Із 1999 р. спадкодавець не проживав спільно із сім'єю. Після смерті його батьків відкрилося спадкове майно по АДРЕСА_1. Спадкоємиця за заповітом ОСОБА_7 на нього не претендувала, що остання підтвердила у своїх показаннях, які дала в судовому засіданні. ОСОБА_6 з того часу постійно перебував за адресою спадкового майна, оформляв право власності на нього та здійснював догляд. Про це свідчать показання свідків, наявні у матеріалах справи квитанції, накладні, акти прийому виконаних робіт. Факти окремого проживання у зв'язку із псуванням сімейних стосунків чи наміром в подальшому ОСОБА_6 розлучитися із ОСОБА_3 в судовому засіданні не підтвердились. Натомість, більшість свідків підтвердила, що після 1999 р. ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 підтримували сімейні стосунки: ОСОБА_6 відвідував сім'ю, допомогав сину у будівництві. ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у свою чергу теж відвідували батька на свята, рідше навідувалась до чоловіка ОСОБА_3

Із 1999 р. із спадкодавцем проживала АДРЕСА_1 ОСОБА_1, яка мала право користування згаданим житлом. Це підтверджується довідкою Хом'яківської сільської ради № 196 від 18.05.2007 р., довідкою виконавчого комітету Хом'яківської сільської ради №296 від 29.09.2011 р., довідкою виконавчого комітету Хом'яківської сільської ради №19 від 22.01.2015 року. Зареєстрована, відповідно до довідки виконавчого комітету Хом'яківської сільської ради №19 від 22.01.2015 року - 20.11.2013 р., що підтверджується відміткою Тисменицького РС УДМС в Івано-Франківській обл. від 20.11.2013 р. у паспорті ОСОБА_1 серії НОМЕР_6, виданий Коломийським РВ УМВС України в Івано-Франківській обл. Із ОСОБА_1 також проживав без реєстрації її онук ОСОБА_2, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Хом'яківської сільської ради №19 від 22.01.2015 року, показаннями усіх свідків. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час смерті відповідно до довідки на право власності №187 від 06.05.2015 р. виконавчого комітету Хом'яківської сільської ради проживали і надалі проживають АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Хом'яківської сільсьої ради від 25.12.2007р. на підставі висновку органу опіки та піклування №7-26/11 від 26.12.2007 р. ОСОБА_1 призначено опікуном її неповнолітнього внука ОСОБА_2 У висновку встановлено, що ОСОБА_2 проживає, але не зареєстрований в селі Хом'яківка із бабусею ОСОБА_1 та її співжителем. Це також підтвердили свідки. ОСОБА_1 як опікун на утримання онука ОСОБА_2 отримувала щомісячні соціальні виплати з бюджетних коштів, що підтвердив представник органу опіки та піклування.

ОСОБА_1 вела із ОСОБА_6 спільне господарство, власною працею допомагала в покращенні буднковолодіння, в якому вони проживали. Це у своїх свідченнях підтвердили усі свідки. ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_6 було зроблено витрати у розмірі 855,22 грн. на послуги пов'язані із підготовкою до його поховання.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 Цивільного Кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Нормою ст. 1267 Цивільного кодексу України встановлено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Статями 1261-1265 Цивільного кодексу України передбачено 5 черг спадкоємців за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, а також утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї.

Вирішуючи питання про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю позивачів за первинним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 із спадкодавцем ОСОБА_6 не менш як 5 років до часу відкриття спадщини, суд виходить із того, що факт даного спільного проживання з 1999 р. та наявності у зв'язку із цим спільного побуту є присутнім, проте позовні вимоги про встановлення факту спільного проживання сім'єю не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Частина 4 цієї статті вказує, що сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

На момент смерті спадкодавець перебував у зареєстрованому шлюбі. Ст. 25 Сімейного кодексу України вказує, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. У статті 27 Сімейного кодексу України зазначено, що державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

Також суд не вбачає наявності правових підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, так як відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 1265 Цивільного кодексу України утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів для існування. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень працівника органу опіки та піклування, особа, над якою встановлено опікунство отримує щомісячні виплати у вигляді соціальної допомоги з коштів державного бюджету, та перебуває на утриманні держави, що унеможливлює її відношення до категорії утриманців. Доказів отримання матеріальної допомоги ОСОБА_2 від спадкоємця ОСОБА_6 не надано.

Встановлення факту спільного проживання однією сім'єю позивачів за первинним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 із спадкодавцем ОСОБА_6 однією сім'єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини необхідне їм для виникнення у них прав на спадкування у порядку четвертої черги. У даному випадку суд, враховує те, що відповідно до ч. 2 ст. 1258 Цивільного кодексу України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Посилання позивачів за первинним позовом на самоусунення дружини спадкодавця ОСОБА_6 ОСОБА_3 у зв'язку із тим, що вона не надавала ніякої допомоги спадкодавцю, а їх шлюб був формальністю, суд вважає необгрунтованим і таким, що не відповідає обставинам справи. Усунення від права на спадкування здійснюється за наявності підстав, передбачених ст. 1224 Цивільного кодексу України . Наявність цих підстав у судовому засіданні позивачами за первинним позовом не доведено.

Позивачі за первинним позовом просять суд визнати за ними право власності на 1/4 спадкового майна за кожним у порядку спадкування разом із спадкоємцями першої черги - дітьми спадкоємця. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 Цивільного кодексу України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Наявність безпорадного стану позивачами за первинним позов у судовому засіданні ніяким чином не доведено.

Посилання позивача за первинним позовом на те, що вона вкладала власні кошти у ремонт та облаштування будинку, в якому спільно проживала із спадкодавцем суд не баре до уваги. Дану обставину позивач підтверджує квитанціями про купівлю побутової техніки, видатковими накладними та актами прийому-виконання робіт. Платник по даних документах - спадкодавець ОСОБА_6 Показання свідків з приводу вкладу коштів ОСОБА_1 у покращення грунтуються виключно на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 Цивільного процесуального Кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Право спільної сумісної власності на майно, набуте під час проживання жінки та чоловіка однією сім'єю, але перебувають в будь-якому іншому шлюбі не виникає.

Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із вимогами ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Докази відповідно до ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України мають відповідати вимогам належності . Належними є докази, якімістять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 63 Цивільного процесуального Кодексу України не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для задоволення первинного позову, натомість вважає зустрічний позов обгрунтований та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1223, 1224, 1258, 1259, 1261-1265, 1267 ЦК України, ст.ст. 3, 25, 27 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року та керуючись ст. 88, 213- 215, 218 ЦПК Укаїни, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту спільного проживання однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності по 1/4 частині будинковолодіння - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку будинковолодіння АДРЕСА_1, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку будинковолодіння АДРЕСА_1, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку будинковолодіння АДРЕСА_1, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави в розмірі 571 (п»ятсот сімдесят один) грн. 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в дохід держави в розмірі 571 (п»ятсот сімдесят один) грн. 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 судовий збір в дохід держави в розмірі 571 (п»ятсот сімдесят один) грн. 24 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до Апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: Струтинський Р.Р.