Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2196/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

16.11.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого Карпенка О.Л.

суддів: Гайсюка О.В., Дуковського О.Л.М.,

за участі секретаря Діманової Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 липня 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Хлібодар» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державний кадастровий реєстратор Управління Держгеокадастру у Знамянського районі Кіровоградської області про визнання договору оренди земельної ділянки поновленим, визнання укладеною додаткової угоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Хлібодар» про витребування земельної ділянки з незаконного володіння,

ВСТАНОВИЛА:

5 травня 2016 року ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання поновленим договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_3 і ТОВ «Агрофірма «Хлібодар», який зареєстрований у Знамянському відділі КРФ ДП «Центр ДЗК» 17 листопада 2004 року за № 822 та визнання укладеною додаткову угоду про внесення змін та доповнень до договору оренди землі.

Вимоги обґрунтовано тим, що позивач, як орендар земельної ділянки, на протязі всього строку дії зазначеного договору оренди землі належним чином виконував його умови. 4 березня 2010 року ОСОБА_3 померла, а її спадкоємцем являється відповідач. 21 березня 2016 року, на підставі п. 5 договору оренди і положеннями ч. 6 ст. ст. 33 Закону України «Про оренду землі», позивач письмово повідомив відповідача про поновлення дії договору оренди та надав відповідний проект додаткової угоди. Відповідач 11 квітня 2016 року повідомив позивача про відмову від укладення додаткової угоди. Вважає таку відмову незаконною так, як згідно п. 25 договору оренди орендодавець зобовязаний повідомити про своє небажання поновлювати договір на новий строку за рік до закінчення строку дії договору, в протилежному випадку договір є поновленим.

1 липня 2016 року відповідач звернувся до суду з зустрічний позовом до ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» та просив суд витребувати із незаконного володіння ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» безпідставно набуту земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0025, яка знаходиться на території Богданівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області та належить відповідачу.

У позовній заяві відповідач послався на те, що 17 листопада 2004 року між позивачем з ОСОБА_3 був укладений договір оренди землі строком на 7 років. 4 березня 2010 року ОСОБА_3 померла. Він являється її спадкоємцем, але оформив спадщину і зареєстрував своє право на спірну земельну ділянку лише у листопаді 2015 року, тому вважає, що на момент оформлення ним спадщини, договір оренди землі був припиненим у звязку із закінченням строку, на який його було укладено (ст. 31 Закону України «Про оренду землі»). Посилаючись на ст. 148-1 ЗК України стверджує, що права орендодавця до нього не перейшли у звязку з тим, що на час набуття ним права на земельну ділянку договір оренди від 17 листопада 2004 року вже не був чинним. Використання відповідачем належної йому земельної ділянки є безпідставним, а тому просить суд витребувати її з чужого незаконного володіння. Твердження позивача про поновлення договору оренди на підставі ст. 33 Закону України «Про оренду землі» вважає безпідставним так, як відповідна угода не була укладена, а право оренди позивачем не зареєстровано у встановленому порядку.

Ухвалою Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 1 липня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та присвоєно номер провадження 2/389/425/16.

Рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 липня 2016 року позов ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» до ОСОБА_2 задоволено.

Суд вирішив визнати поновленим договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма «Хлібодар», що зареєстрований у Знамянському відділі КРФ ДП «ЦДЗК» 17 листопада 2004 року за № 822 та визнати додаткову угоду до вказаного договору оренди землі на вказаних у рішенні суду умовах.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» про витребування земельної ділянки з незаконного володіння відмовлено.

Суд також вирішив питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 2 вересня 2016 року виправлено описку, допущену при винесенні повного тексту рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 липня 2016 року в частині розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати судове рішення і постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Агрофірма Хлібодар» відмовити, а зустрічний позов задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що до моменту оформлення спадщини, він не мав жодних правових підстав надсилати листа заперечення щодо використання земельної ділянки так, як спадщина не була оформлена, однак судом цих його доводів не врахував. Судом лишив поза увагою витяги з Державного земельного кадастру та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно з яким обмежень на земельну ділянку не зареєстровано. Після прийняття спадщини ним на адресу позивача надіслано листи з повідомленням про самостійний обробіток власної земельної ділянки. У звязку з цим висновок суду про поновлення договору на підставі приписів ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» є помилковим. Крім того, визнаючи договір поновленим і затверджуючи умови додаткової угоди, суд фактично змінив умови порівняно з договором оренди від 17 листопада 2014 року.

Відповідач особисто в судове засідання не зявився.

Представники відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, підтримали апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній. Крім того ОСОБА_4 пояснила суду, що після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_2 у встановлений строк прийняв спадщину, але через брак коштів оформив її лише у листопаді 2015 року.

Позивач не скористався своїм правом надати письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити в скасуванні рішення суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - державний кадастровий реєстратор управління Держгеокадастру у Знамянському районі ОСОБА_7, повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, у судове засідання не зявився, однак направив до апеляційного суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.117).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив такі обставини справи:

Між товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Хлібодар» та ОСОБА_3 укладено договір оренди землі строком на 7 років, котрий зареєстрований у Знамянському відділі КРФ ДП «ЦДЗК» 17.11.2004 року за №822, за умовами якої орендодавець передав а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Богданівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області та належить орендодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-КР № 042182 від 15 березня 2002 року.

4 березня 2010 року ОСОБА_8 померла.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 листопада 2015 року, спадкоємцем ОСОБА_3, яка померла 4 березня 2010 року, є ОСОБА_2

Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається із земельної ділянки кадастровий номер: :02:000:0025 загальна площа якої становить 4,4786 га на території Богданівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-КР № 042182 від 15 березня 2002 року (а.с. 26).

22 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернувся до ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» із заявою в якій зазначав про свій намір самостійно обробляти земельну ділянку (а.с. 66).

ТОВ «Агрофірма Хлібодар» листом від 21 березня 2016 року повідомило відповідача про поновлення договору оренди землі на тих самих умовах і на той самий строк, тобто до 17 листопада 2018 року, та надіслало проекти додаткової угоди до нього (а.с.19-22).

У відповідь, ОСОБА_2 направив на адресу ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» заяву від 11 квітня 2016 року, якою повідомив про те, що відмовляється від підписання вищезгаданої додаткової угоди, а будь-які дії, спрямовані на використання належної йому земельної ділянки, будуть розцінюватися ним, як самовільне використання земельної ділянки.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось представником ОСОБА_2, протягом місяця з моменту закінчення строку договору, останній будь-яких заперечень щодо поновлення договору оренди товариству не направляв.

Правильність встановлення судом вказаних обставин справи сторонами не оспорюється.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» договір є продовженим. При цьому суд вважав можливим затвердити умови додаткової угоди, запропонованої позивачем зі зміною розміру орендної плати, порівняно з умовами договору від 17 листопада 2004 року.

Крім того суд вважав, що на час закінчення строку дії договору оренди від 17 листопада 2004 року спадщина належала ОСОБА_2, але не була ним оформлена, що не звільняє відповідача від відповідальності за несвоєчасне висунення позивачу заперечень щодо продовження оренди.

Проте погодитися можливо не з усіма висновками місцевого суду.

Згідно норм ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Реалізуючи свої правомочності, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, в тому числі укладати договори.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Таким законом є Закон України «Про оренду землі».

Суд першої інстанції правильно встановив, що 17 листопада 2004 року ОСОБА_3, як власник земельної ділянки, право якої підтверджено державним актом про право власності на землю, уклала з позивачем по справі договір оренди землі стоком на 7 років.

Враховуючи правила обчислення строку, визначеного роками (ст. 253, ч. 1 254 ЦК України), строк дії договору збіг 17 листопада 2011 року.

Дійсність цього договору не оспорена.

Пунктом 34 вказаного договору оренди передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Враховуючи цю умову договору а також норми ст. ст. 31, 32 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 608 1216 - 1219 ЦК України можна дійти висновку, що смерть орендодавця ОСОБА_3, яка настала 4 березня 2010 року, тобто до закінчення строку дії договору оренди землі, не мала наслідком припинення договору і він діяв до спливу вказаного у ньому строку.

Враховуючи, що спадкоємцем померлого орендодавця являється ОСОБА_2, права та обовязки орендодавця за договором перейшли до нього.

Згідно наданих у судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснень представника відповідача ОСОБА_4, відповідач своєчасно прийняв спадщину, але через брак коштів на сплату послуг нотаріуса отримав свідоцтво про право на спадщину та зареєстрував своє право власності на успадковану земельну ділянку лише у листопаді 2015 році. У звязку з цим відповідач вважає, що права та обовязки щодо земельної ділянки у нього виникли з часу оформлення права на спадщину.

Проте ця обставина не впливає на обсяг прав і обовязків ОСОБА_2 за договором оренди так, як спадщина йому належить з часу її відкриття, і в результаті прийняття ним спадщини після смерті орендодавця відбулася заміна сторони договору.

Таким чином твердження відповідача про те, що договір оренди землі припинився у звязку з отриманням ним свідоцтва про право на спадщину після закінчення строку договір є помилковим і ґрунтується на неправильному тлумаченні ст. 148-1 ЗК України та Закону України «Про оренду землі».

За загальним правилом, встановленим ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Проте ст. 33 вказаного Закону визначаються правові підстави поновлення договору оренди землі.

Згідно ч. ч. 1 - 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

Таким чином після закінчення строку дії договору оренди землі за згодою орендодавця та орендаря орендні правовідносини можуть бути продовжені.

У справі встановлено, що після переходу права власності на земельну ділянку, яка є обєктом оренди, від ОСОБА_3 до ОСОБА_2, останній не повідомив орендаря про свої права та підтверджуючих документів орендарю не надав.

У звязку з цим позивач не мав реальної можливості заявити відповідачу про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк.

Однак позивач не припинив використовувати спірну земельну ділянку після 16 листопада 2010 року і продовжує користуватися нею на час вирішення спору.

Частиною 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами 8, 9 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою, орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року № 6-10 цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідач не заперечував щодо належного, відповідно о умов договору, використання позивачем спірної земельної ділянки, як у період дії договору так і після його завершення, зокрема протягом одного місяця з 17 листопада по 17 грудня 2010 року.

Та обставина, що позивач не здійснював виплату орендної плати після смерті ОСОБА_3 не свідчить про неналежне виконання ним зобовязань за договором так, як відповідач не повідомив його про зміну власника та про свої права на отримання орендної плати і відповідних відомостей для здійснення розрахункових операцій (прізвище, імя, по батькові, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків та ін.) та доказів на їх підтвердження не надав (ст. 613 ЦК України).

Колегія суддів вважає, що для цілей ч. 6 ст. 3 закону України «Про оренду землі» правове значення має виконання орендарем своїх обов'язків за договором протягом строку дії договору та протягом наступного місяця після завершення такого строку.

Порушення умов договору, яке вчинене його стороною після цього строку не впливає на вирішення питання пролонгації договору.

Відповідно до змісту ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» відповідач міг заперечувати проти подальшого використання земельної ділянки орендарем на умовах раніше укладеного договору оренди та поновлення договору.

Однак таке право він міг реалізувати лише протягом одного місяця після спливу строку договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 205 ЦК України у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

У випадку не реалізації орендодавцем протягом встановленого Законом строку свого права на подання заперечень проти поновлення договору оренди та за наявності інших обставин, які передбачені ч. 6 ст. 33 Закону, договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені раніше укладеним договором.

Такий правовий наслідок прямо передбачений Законом.

Як встановив суд першої інстанції, позивач належно виконував умови договору, після закінчення договору продовжив користуватися земельною ділянкою (обєктом оренди) на визначених договором умовах, відповідач був обізнаний щодо цих обставин, але протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не направив позивачу лист-повідомлення з запереченнями проти його поновлення, іншим особам в оренду земельні ділянки не передав.

Заперечення відповідача, надані після спливу строку, встановленого ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», не можуть вплинути на поновлення договору.

Крім того, суд врахував, що відповідно до п. 25 договору оренди від 17 листопада 2004 року, орендодавець, який не бажає продовження договору на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендаря за рік до закінчення строку дії договору, а відсутність такого повідомлення є підставою для поновлення договору у випадку продовження користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку договору (п. 5).

До закінчення строку договору від 17 листопада 2004 року відповідач по своє небажання продовжувати його на новий строк орендаря не повідомив.

Таким чином, враховуючи обставин справи, в силу приписів ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та умов договору від 17 листопада 2004 року суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку, що договір оренди землі укладений між ОСОБА_3, правонаступником якої являється ОСОБА_9, та ТОВ «Агрофірма Хлібодар» є поновленим.

Враховуючи, що право оренди позивача не визнається відповідачем, суд дійшов правильного висновку, що право позивача підлягає захисту шляхом визнання договору оренди поновленим.

Однак щодо мов, на яких суд визнав договір поновленим, погодитися з рішенням суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання ч. 6, ч. 8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» позивач направив відповідачу пропозицію укласти відповідну додаткову угоду і направив її проект від 21 березня 2016 року (а. с. 22), яку відповідач відмовився укладати.

Суд першої інстанції вважав, що відповідач ухиляється від її укладення, а тому визнав її укладеною на вказаних у ній умовах.

При цьому суд не зробив порівняльного аналізу умов договору від 17 листопада 2004 року та умов додаткової угоди від 21 березня 2016 року.

Водночас в додатковій угоді позивач пропонував не лише поновити договір на той самий строк і на тих самих умовах, а й змінити умови щодо розміру орендної плати з 1,5% до 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Відповідач згоди на внесення змін до умов договору не надавав.

Отже суд першої інстанції, всупереч принципу свободи договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ст. 627 ЦК України), без згоди на те орендодавця вніс зміни до договору оренди в частині розміру орендної плати.

Отже доводи апеляційної скарги щодо неправильності рішення суду, яке переглядається, в частині умов пролонгації договору оренди є обґрунтованими, а тому в ці частині воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

При цьому, враховуючи, що позивач своїх вимог не змінював, не просив затвердити додаткову угоду на умовах, які б повністю відповідали умовам договору оренди від 17 листопада 2004 року, та виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, колегія суддів вважає, що у задоволенні цієї вимоги належить відмовити.

Щодо зустрічних позовних вимог про витребування з чужого незаконного володіння ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» земельної ділянки, яка належить ОСОБА_9 на праві власності, то суд обґрунтовано відмовив у їх задоволенні так, як володіння і користування відповідачем цією земельною ділянкою ґрунтується на договорі, який з мовчазної згоди відповідача був поновленим, а отже таке володіння не є незаконним, що вказує на відсутність підстав для витребування земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги щодо рішення суду в частині вирішення зустрічного позову не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами першої інстанцій норм матеріального та/або процесуального права, не спростовують висновків суду. Суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 липня 2016 року в частині вирішення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Хлібодар» до ОСОБА_2 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Хлібодар» задовольнити частково.

Визнати договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3, правонаступником якої є ОСОБА_2, та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Хлібодар», зареєстрований у Знамянського відділку Кіровоградської регіональної філії ДП «Центи ДЗК» 17 листопада 2004 року за № 822, предметом якого є земельна ділянка загальною площею 4,4786 га кадастровий номер :02:000:0025, що розташована на території Богданівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, поновленим на той самий строк і на тих умовах, які передбачені цим договором оренди землі від 17 листопада 2004 року.

В задоволенні решти вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Хлібодар» - відмовити.

В частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Хлібодар» про витребування земельної ділянки з незаконного володіння залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: