Справа № 548/1577/16-ц
Провадження №2/548/870/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.12.2016 м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого - судді - Миркушіної Н.С.,

при секретарі Калініченко А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.

В заяві позивач вказував, що перебував з відповідачкою у реєстрованому шлюбі з 11 серпня 2001 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Подружні стосунки у них не склалися, тому рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 10.04.2015 року у справі № 548/498/15-ц шлюб було розірвано.

Позивач вказував, що з моменту розлучення і до листопада 2015 року син ОСОБА_3 проживав разом з його мамою, відповідачем по справі - ОСОБА_2, у житловому будинку № 39, розташованому по вулиці Панаса Мирного в місті Хорол Полтавської області. Вказаний будинок згідно Договору дарування від 07 квітня 2015 року належить неповнолітньому синові, ОСОБА_3

За рішенням Хорольського райсуду Полтавської області від 10.07.2015 року з позивача ОСОБА_1 стягувалися аліменти на утримання сина ОСОБА_3

Позивач вказував, що починаючи з листопада 2015 року їхній з відповідачкою спільний син змінив своє постійне місце проживання. Зараз він мешкає не з матір"ю, а з ним у квартирі, яку він винаймає, а відповідачка залишилася проживати одна у будинку сина, що було встановлено та доведено під час розгляду цивільної справи № 548/101053/16-ц за його позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів.

Рішенням Хорольського районного суду від 16.09.2016 року було припинено стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь його матері, ОСОБА_2

Позивач вказував, що з моменту зміни місця проживання, тобто з листопада 2015 року, син знаходиться на його повному утриманні. Відповідачка участі у житті дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає, хоча має змогу це робити, оскільки працює, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків немає. Враховуючи вище наведене, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом. Крім того, позивач ОСОБА_1 у своєму позові просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_2 витрати за надання йому правової допомоги в сумі 1160,00 грн.

28.11.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив суд, враховуючи, що відповідачка змінила своє прізвище з "Стецюра" на "Яременко", вважати відповідачем по даній справі ОСОБА_2.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_4 не з"явилися, звернувшись до суду із письмовими заявами, в яких просили суд розглянути справу у їхню відсутність, а позов задовольнити повністю.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з"явилася, звернувшись до суду із письмовою заявою, в якій просила суд розглянути справу у її відсутність, вказуючи, що позов визнає в частині стягнення з неї аліментів на утримання дитини, і не визнає позов в частині стягнення з неї судових витрат в розмірі 1160,00 грн. та в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Суд, дослідивши заяви сторін та інші матеріали справи, приходить до висновку, що уточнений позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 121 СК України права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоровя про народження дружиною дитини.

Судом встановлено, що згідно наданих доказів, а саме, копії свідоцтва про народження, сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідачка працездатна, а тому спроможна надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

В суді встановлено, що відповідачка працює, має постійне місце роботи, а тому стягнення слід проводити в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.79 ч.1 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тобто з 12.10.2016 року.

Відповідно до ст. 367 ч.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов"язаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ст. 84 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу.

Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.99 р., єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

При визначенні обґрунтованого розміру гонорару беруться до уваги наступні фактори:

1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення;

2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі;

3) необхідність виїзду у відрядження;

4) важливість доручення для клієнта;

5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт;

6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт;

7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення;

8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом;

9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жодний з цих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв'язку стосовно до обставин кожного конкретного випадку.

Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Відповідно до ст. 34 Правил адвокатської етики адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення, якщо обов'язок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг.

За аналогією вищезазначені положення Правил адвокатської етики можна поширити й на інших фахівців у галузі права.

Таким чином, до складу витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги (наприклад, витрати у зв'язку із відрядженнями, нотаріальним посвідченням документів, перекладом; витрати, пов'язані із виконанням процесуальних дій по справі (наприклад, збір доказів, копіювання документів). Усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати.

У постанові від 01.10.2002 р. по справі N 30/63 ВС України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавалися, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Стягнення ж суми в рахунок майбутньої їх оплати у вигляді судових витрат чинним законодавством не передбачено.

Незважаючи на дату цього рішення, його мотиви і на даний час залишаються визначальними.

Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги і її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав.

Вказані відносини регулюються також Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року №4191-УІ, який було прийнято на захист учасників процесу від завищених гонорарних розмірів.

Згідно статті 1 зазначеного Закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Таким чином, з прийнятого Закону перелік послуг, з яких стягуються витрати на правову допомогу, обмежений лише: участю адвоката або іншого фахівця в галузі права у судовому засіданні; під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Витрати на правову допомогу повинні бути підтверджені документально. Тому інші засоби доказування цих обставин, крім письмових, є недопустимими.

З матеріалів справи вбачається, що з метою підготовки матеріалів для подання позову до суду та надання іншої правової допомоги позивачем ОСОБА_1 була укладена угода з адвокатом на представництво інтересів у цивільній справі № 12 від 01 жовтня 2016 року. Згідно квитанції № 12 від 10 жовтня 2016 року гонорар адвокату сплачено в сумі 1160,00 грн. А тому виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що з відповідачки ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 1160,00 гривень.

Оскільки позивач ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, то з відповідачки ОСОБА_5 слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 551, 20 грн.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 10, 60, 84, 212, 213, 215 367 ч.1 ЦПК України, ст.ст.79 ч.1, 121, 122, 180, 182 СК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Уточнений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення аліментів на дитину задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки м. Хорол, вул. П. Мирного, 39 Полтавської області, (ідентифікаційний код НОМЕР_1), працюючої в Хорольському районному центрі зайнятості на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання її неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із 12 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати (витрати на правову допомогу) в сумі 1160,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на прибуток держави в сумі 551,20 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів із ОСОБА_2 у межах суми платежу за один місяць допустити негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Полтавської області через Хорольський районний суд протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Головуючий: ОСОБА_6