Справа № 344/9494/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2293/2016
Головуючий у 1 інстанції Попович В. С.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Пнівчук О.В., Мелінишин Г.П.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення заборговансті за договором банківського вкладу, трьох відсотків річних та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 18 жовтня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що 13.10.2014 року він уклав з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» договір банкіського вкладу (депозит) зі строком дії до 03.02.2015 року та вніс в рахунок поповнення вкладу кошти на загальну суму 7935,40 доларів США.

Згідно виписки по рахунку від 19.10.2015 року за позивачем обліковувалось 464,31 доларів США нарахованих та не виплачених відсотків. Таким чином, заборгованість банку перед позивачем за даним договором становила 8399,71 доларів США.

16.09.2016 року позивач звернувся до банку із заявою про повернення депозитного вкладу з відсотками.

09.11.2015 року банк повернув позивачу по даному договору за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 117 027 грн. 37 коп., що за курсом НБУ станом на 17.12.2015 року становить 5361,69 доларів США.

Відтак неповернутими залишаються 3038,02 доларів США заборгованості за договором депозитного вкладу, які ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача, а також 85,35 доларів США 3% річних від суми прострочки, що за курсом НБУ станом на 27.07.2016 (24,785 грн.) еквівалентно 77 413,75 грн. та 111 001,02 грн. моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Апелянт вказав, що при застосуванні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) судом не враховано ту обставину, що відповідно до постанови Правління НБУ від 17.12.2015 року №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 року №230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». Отже, з 17.12.2015 року обмеження, встановлені ст.36 Закону не застосовуються, у звязку із ст.46 цього Закону.

Крім того, згідно з п.4 ст.52 Закону вимоги вкладників фізичних осіб, які не є повязаними особами банку у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, підлягають включенню до 4-ї черги відшкодування. Тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача відсотків за кожен день прострочення є обгрунтованими і підлягають до задоволення, оскільки можуть бути зараховані до 4-черги відшкодування.

З наведених підстав ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким його позов задоволити у повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник вимоги скарги підтримали в повному обсязі.

Сторона відповідача представництво не забезпечила.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2В, суд першої інстанції правильно виходив з того, що гарантовану суму відшкодування позивач отримав, а з іншими вимогами до банку (тимчасової адміністрації) позивач у порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не звертався.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2014 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 уклали договір № 300131/118395/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті.

За умовами договору вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок у сумі 6588,63 доларів США на строк з 13 жовтня 2014 року по 18 жовтня 2015 року у порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, із процентною ставкою 13,35% річних.

Пунктами 6,7 договору передбачено, що після закінчення вищевказаного строку вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Строк розміщення вкладу може бути продовжено в порядку та на умовах, визначених положеннями п.5.2 Основних умов (а.с.5).

ОСОБА_2 вніс на депозитний рахунок кошти на загальну суму 7935,40 доларів США.

Крім того, згідно виписки по депозитному рахунку позивача від 19.10.2015 року за позивачем числились 464,31 доларів США нарахованих, але не виплачених процентів (а.с.14). Тобто, на депозитному рахунку ОСОБА_2 знаходились кошти на загальну суму 8399,71 доларів США.

16 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про повернення коштів, внесених на депозитний рахунок за договором від 13.10.2014 року (а.с.13).

Згідно квитанції від 09.11.2015 року відповідач повернув позивачеві 117 027 грн.37коп. в рахунок коштів, внесених на депозитних рахунок.

Як вказав позивач у позовній заяві, повернуті йому 117 027 грн.37 коп. за курсом НБУ станом на 17.12.2015 року (21,8266) еквівалентно 5361,69 доларів США. Відтак ОСОБА_2 вважає, що відповідач заборгував перед ним 3038,02 доларів США, а також 85,35 доларв США 3% річних від суми прострочки на підставі ст.625 ЦК України.

Згідно ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ч.1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Матеріалами справи також встановлено, що Постановою Правління НБУ від 17 вересня 2015 року №612 відповідно до ст.76 Закону України «Про банки в банківську діяльність» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» визнано неплатоспроможним.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 17 вересня 2015 року №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 роу до 17 грудня 2015 року включно.

Постановою Правління НБУ від 17.12.2015 року №898 відповідно до ст.77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську ліцензію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Відповідно до Постанови виконавчої дирекції Фонду від 18.12.2015 року №230 розпочато процедуру ліквідації банку.

Відповідно до п.6 ст. 2 Закону № 4452-VI ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Також даним Законом встановлені гарантії за вкладом та порядок розрахунків з вкладниками.

Так, за змістом ст.ст.26,28 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Згідно ст. 49 Закону Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Аналіз наведених положень Закону вказує на те, що повернення вкладнику суми відшкодування за вкладом, розмір якої не перевищує гарантованих 200 000 грн. здійснюється Фондом обовязково і незалежно від предявлення вимоги фізичної-особи вкладника. Проте, якщо розмір вкладу перевищує гарантовану суму, то для його відшкодування вкладнику слід звернутись до Фонду з кредиторською вимогою протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. У разі пропуску вкладником такого строку його вимоги вважаються погашеними.

Як зазначено вище, згідно квитанції від 09.11.2015 року відповідач повернув позивачеві 117 027 грн.37коп. в рахунок коштів, внесених на депозитних рахунок.

Даний факт ОСОБА_2 не заперечується.

Таким чином, у звязку з прийняттям Правлінням Нацбанку рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, вимоги вкладника про стягнення з банку суми за вкладом після введення процедури ліквідації, задоволенню не підлягають.

З цього часу виконання таких вимог здійснюється в порядку визначеному спеціальним законом - Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки держава встановила такий порядок відшкодування коштів неплатоспроможним банком.

В силу наведеної обставини правові підстави для стягнення суми вкладу безпосередньо з банку відсутні. Відповідно, до задоволення не підлягала і вимога про стягнення 3% річних та моральної шкоди, спричинення якої позивач пов»язує з неправомірним утриманням коштів банку.

Позивач ОСОБА_2 не представив суду доказів про те, що він подавав заяву до Фонду про визнання його кредитором.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову і з таким висновком погоджується апеляційна інстанція. Тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Пнівчук О.В.

ОСОБА_3