Справа №487/4014/16-ц 07.12.2016 07.12.2016 07.12.2016
Провадження №22-ц/784/2661/16
Справа № 487/4014/16ц
Провадження № 22ц/784/2661/16 Головуючий суду у 1-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 59 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

Іменем України

7 грудня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Богуславською О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2016 року

за його позовом

до Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради

(надалі Адміністрації Заводського району),

про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилався на те, що влітку 2015 року до Адміністрації Заводського району надійшло колективне звернення мешканців міста, в якому було викладено недостовірні відомості відносно його дій по благоустрою належного йому будинку, та утримання Адміністрацією трамвайної зупинки. На це звернення відповідачем 2 червня 2015 року надана відповідь.

Між тим, з копією даного звернення позивач ознайомитися своєчасно не зміг, так як на його неодноразові письмові вимоги, фотокопію скарги, без зазначення прізвищ скаржників, відповідач надав тільки у вересні 2015 року, а повний текст вже після рішення адміністративного суду .

Посилаючись на порушення своїх прав, та перенесенням у звязку із зазначеною бездіяльністю відповідача моральними стражданнями та хвилюваннями, позивач просив стягнути на свою користь 5000 грн. компенсації моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду і ухвалите нове по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 травня 2015 року до Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради надійшла скарга від мешканців будинків №№122, 124 126, 137, 139, 141, 143, 151 по вулиці Скороходова та будинків №№170, 172 по вулиці Дзержинського (нині 3-я Слобідська) міста Миколаєва щодо неправомірних дій позивача ОСОБА_3, який мешкає у будинку №147 по вулиці Скороходова, яким створено перешкоди для користувачів громадського транспорту у місці загального користування.

Особи, які подали зазначену скаргу, вимагали від відповідача прийняти відповідні заходи для приведення трамвайної зупинки до належного стану (а.с.45,50).

На звернення позивача щодо надання копії колективного звернення від 20 травня 2015 року, Адміністрацією Заводського району на його адресу 8 липня 2015 року надіслана копія поданої мешканцями скарги без зазначення їх прізвищ з посиланням на конфіденційність цієї інформації.

Не погодившись з такою відповіддю, позивач ОСОБА_3 тричі звертався з аналогічними заявами, внаслідок розгляду яких 3 та 31 серпня 2015 року йому було відмовлено в наданні такої інформації, а 25 вересня 2015 року повторно надіслана копія скарги без вказівки на прізвища заявників, та 5 січня 2016 року надана повна фотокопія поданої мешканцями скарги (а.с.6-11, 44-50).

Разом з тим, 23 січня 2016 року ОСОБА_3 звернувся із адміністративним позовом до Адміністрації Заводського району (а.с.12-14), за наслідками розгляду якого, Заводським районним судом міста Миколаєва 23 травня 2016 року прийнята постанова, якою вимоги ОСОБА_3 задоволені, та ухвалено про визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо невидачі йому фотокопії скарги, та зобовязано її видати.

Постанова відповідачем не оскаржена, та 3 червня 2016 року набрала законної сили (а.с.15-19).

Тому, обґрунтовуючи своє звернення до суду із даним позовом, ОСОБА_3 посилався на заподіяння йому моральних хвилювань та страждань неправомірною бездіяльністю відповідача, що встановлена на підставі рішення суду, яка призвела до зміни його привичного способу життя та застосування ним додаткових зусиль для оскарження такої бездіяльності до суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичної або юридичної особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний звязок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях покладає на позивача обовязок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний звязок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Одночасно, статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частиною 1 статті 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету.

Таким чином, незалежно від вини, у випадку встановлення на підставі рішення суду фактів неправомірних дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування відносно конкретної фізичної особи, остання повинна довести наявність шкоди, що заподіяна їй, її розмір, та причинний звязок між діями чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування та отриманою нею шкодою.

Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, суд керувався статтями 23, 1167 ЦК України та виходив із того, що хоча протиправність дій відповідача доведена рішенням адміністративного суду, але цим рішенням одночасно поновлено право позивача на отримання інформації, і тому відсутні підстави для відшкодування компенсації моральної шкоди в грошовому еквіваленті.

Разом з тим, у позові ОСОБА_3 посилався на заподіяння йому моральної шкоди саме протиправною бездіяльністю Адміністрації Заводського району, яка встановлена постановою суду від 23 травня 2016 року.

Але, в той же час, із встановлених обставин справи вбачається, що Адміністрацією Заводського району міста Миколаєва заяви-звернення позивача розглядалися, на них надавалися відповіді, та двічі копії скарги від 20 травня 2015 року без прізвищ заявників з посиланням на вимоги діючого законодавства, та остаточно у грудні 2015 року направлена повна фотокопія поданої мешканцями скарги.

При цьому, надаючи копії скарги без зазначення прізвищ заявників відповідач мотивував це вимогами статті 10 Закону України «Про звернення громадян», частини 2 статті 11, статтями 20, 21 Закону України «Про інформацію громадян», які відносять персональні дані про особу (П.І.Б. та адреса місця проживання) до конфіденційної інформації з обмеженим доступом, яка не може надаватися без згоди особи.

Виключень щодо права надання такої інформації особі, яка зазначається у скарзі громадян, без їх згоди, у вищезазначених законах не міститься.

Отже, надання відповідей Адміністрацією Заводського району міста Миколаєва на звернення позивача, так і, само по собі, незадоволення ОСОБА_3 змістом отриманої ним інформації з обмеженим доступом, не свідчить про заподіяння органом місцевого самоврядування моральної шкоди позивачу, який скористався своїм правом на оскарження таких дій до міського голови, після чого звернувся із позовом до суду.

Тому, суд першої інстанції, вирішуючи спір, вірно виходив з того, що здійснення позивачем права на судовий захист своїх інтересів не є порушенням його прав, що може призвести до заподіяння йому моральної шкоди.

З таким висновком суду слід погодитися, оскільки вони відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Окрім цього, позивачем не доведено, і судом у судових засіданнях не встановлено наявність моральної шкоди та її розмір, а також причинний звязок оскаржених дій органу місцевого самоврядування із перенесеними позивачем хвилюваннями.

Тому, підстави для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності згідно зі статтями 1167, 1173 ЦК України та відшкодування шкоди відсутні.

Висновок суду про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди також і в грошовому еквіваленті є зайвим, та не впливає на обґрунтованість його рішення щодо відмови у задоволенні позову.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, та незгоди з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити та залишити рішення суду першій інстанції без змін.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді