Ухвала

Іменем України

20 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

ГримичМ.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Верховинської центральної районної лікарні, третя особа - виконуючий обов'язки головного лікаря Верховинської центральної районної лікарні ІлюкМикола Дмитрович, про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою Верховинської центральної районної лікарні на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він з 01 лютого 1995 року працював на посаді водія Верховинської центральної районної лікарні (далі - Верховинська ЦРЛ), а з 18 жовтня 1999 року - завідуючим господарством. Наказом від 29 липня 2014 року йому оголошена догана за неналежне зберігання майна, яке призвело до пошкодження та недостачі основних засобів, виявленої в результаті проведеної інвентаризації основних засобів. Посилається на те, що жодних порушень трудової дисципліни, він не допускав, а притягнення до дисциплінарної відповідальності всупереч ч. 2 ст. 252 КЗпП України відбулось без згоди профспілкового комітету. При цьому недостача основних засобів виникла в результаті крадіжки в ніч з 09 на 10 грудня 2013 року, про що працівники Верховинської районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України відбирали пояснення.

Посилаючись на те, що звільнення відбулось з порушенням норм трудового законодавства та на те, що про звільнення з роботи 01 серпня 2014 року він дізнався лише 04 серпня 2014 року, позивач просив скасувати накази № 86 від 29 липня 2014 року та № 92 від 01 серпня 2014 року, поновити його на посаді завідуючого господарством Верховинської ЦРЛ з 01 серпня 2014 року, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по дату ухвалення рішення з розрахунку 78 грн. 10 коп. заробітної плати за робочий день та моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово. Останнім рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 березня 2016 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконним наказ Верховинської ЦРЛ № 86 від 29 липня 2014 року про застосування адміністративного стягнення у вигляді догани ОСОБА_2, завідуючому господарством Верховинської ЦРЛ за неналежне зберігання майна, яке призвело до пошкодження та наявної недостачі основних засобів. Визнано незаконним наказ Верховинської ЦРЛ № 92 від 01 серпня 2014 року про звільнення ОСОБА_2, завідуючого господарством Верховинської центральної районної лікарні та поновлено його на роботі з 01 серпня 2014 року. Стягнуто з Верховинської ЦРЛ на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 22 883 грн. 30 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У частині вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено.

У касаційній скарзі Верховинська ЦРЛ просить скасувати судові рішення, посилаючись неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Частково задовольняючи позов, суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що відповідач не довів факту неналежного зберігання ОСОБА_2 майна та того, що нестача матеріальних цінностей сталася з його вини. Також відповідачем не доведено відсутності ОСОБА_2 31 липня 2014 року на робочому місці без поважних причин. Відтак, його звільнення проведено з порушенням норм трудового законодавства.

При цьому суди виконали вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України, відповідно до якої висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України) і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Верховинської центральної районної лікарні відхилити.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич