справа №176/1558/15-ц
провадження №2/176/413/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Волчек Н.Ю.,

при секретарі Ханіній М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів, шляхом визнання додаткової угоди недійсною

ВСТАНОВИВ:

16 липня 2015 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до Жовтоводського міського суду із вище зазначеним позовом та просить ухвалити судове рішення, яким визнати недійсною додаткову угоду від 12 липня 2008 року по договору про іпотечний кредит №DNJ0G6 від 13 лютого 2008 року, додаткову угоду від 12 липня 2008 року до договору про іпотечний кредит №DNJ0G6 від 13 лютого 2008 року, та додаткові угоди від 21 вересня 2012 року по договору про іпотечний кредит №DNJ0G6 від 13 лютого 2008 року і від 21 вересня 2012 року до договору про іпотечний кредит №DNJ0G6 від 13 лютого 2008 року, укладені між ним та відповідачем.

Зобов'язати відповідача отримані від позивача, ОСОБА_1, кошти у доларах США, гривнях по додатковим угодам від 12 липня 2008 року і від 21 вересня 2012 року, укладені між ОСОБА_1 і відповідачем зарахувати в рахунок погашення заборгованості по кредитам.

Визнати договір про іпотечний кредит №DNJ0G6 від 13 лютого 2008 року, та кредитний договір №DNJ0G6 від 13 лютого 2008 року такими, що припинили свою дію, в зв'язку з виконанням ОСОБА_1 своїх зобов'язань по цим договорам.

Визнати іпотечний договір №DNJ0G6 від 13 лютого 2008 року таким, що припинили свою дію, вилучити відомості з єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про обтяження іпотекою квартири за адресою: м. Жовті Води, вул. Заводська б. 19 кв. 19 і заборони відчуження.

Зобов'язати відповідача видати довідку позивачу про відсутність заборгованості перед банком по іпотечному кредиту №DNJ0G6 від 13 лютого 2008р. та по кредитному договору №DNJ0G6 від 13 лютого 2008р. які були укладені між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 А також стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, 13 лютого 2008 р. між ним та Відповідачем був укладений іпотечний кредит №DNJ0G6 для придбання окремої квартири за адресою АДРЕСА_1. Згідно умов цього договору, Відповідач надає йому кредит у розмірі 45000,00 грн. на термін десять років, а він зобов'язувався повернути цю суму та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15% річних. Щомісячна загальна сума к оплаті складає 731,76 грн. (п.2.4 Договору). Також, 13 лютого 2008р. між ним та Відповідачем був укладений ще один кредитний договір № DNJ0G6. Згідно умов якого Відповідач надає йому кредит у розмірі 9000,00 грн. на термін десять років, а він в свою чергу зобов'язується повернути цю суму та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 1,25% на місяць. Щомісячна загальна сума к оплаті складає 146,35 грн. Того ж дня, між сторонами був укладений іпотечний договір №DNJ0G. Згідно якого у якості забезпечення кредитного договору виступила іпотека, а саме квартира за адресою АДРЕСА_1. 12 липня 2008 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору про іпотечний кредит №DNJ0G6 від 13.02.2008р. Згідно п.8.1 цієї угоди банк на строк з 12.08.2008р. по 13.02.2018р. надає кредит у розмірі 9492,76 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 1.17 % на місяць. Також, у цей день була укладена інша додаткова угода до іпотечного кредитного договору №DNJ0G6 від 13.02.2008р. Згідно п.8.1 цієї угоди Банк на строк з 12.08.2008р. по 13.02.2018р. надає кредит у розмірі 1894,19 доларів США зі сплатою і у розмірі 1,17% на місяць. Але по цім додатковим угодам відповідач не здійснив нарахування кредитних коштів на рахунок позивача. 3 вересня 2009р. була укладена ще одна додаткова угода до договору про іпотечний кредит №DNJ0G6 від 13.02.2008р. і згідно умов п.8.1 цієї угоди збільшувався строк кредитування та який становить з 13.02.2008р. по 13.09.2022р. і Банк надає кредит у розмірі 9492,76 доларів США. Та додаткова угода до договору про іпотечний кредит №DNJ0G6 від 13.02.2008р. і згідно умов п.8.1 цієї угоди збільшувався строк кредитування та який становить з 13.02.2008р. по 13.09.2022р. і Банк надає кредит у розмірі 1894,19 доларів США.

Позивач вважає, що ці додаткові угоди не відповідають вимогам законодавства та підлягають визнанню їх недійсними, оскільки він як особа не обізнана в банківських справах, яка не має відповідного досвіду, знань, навиків і під впливом натиску і умовлянь представників банку уклав додаткові угоди до договору про іпотечний кредит на вкрай невигідних для нього умовах і тепер у зв'язку із збільшенням курсу долару США стосовно гривні, він вимушений сплачувати за кредит значно більші кошти.

Сторони будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилися.

Від уповноваженого представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. При цьому, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також зазначив, що позивачем строк позовної давності не пропущен, оскільки останній про свої порушенні права дізнався лише в 2015 році, після звернення до фахівця з права, для отримання юридичної консультації і як наслідок складання позову і звернення до суду.

Представник відповідача Гринь К.А., що діє на підставі довіреності №4676-К-Н-О у своїй письмовій заяві, яка надійшла на електронну адресу суду, просить розглядати справу без його участі. Проти задоволення позовних вимог заперечує з мотивів наведених в письмових заперечень, що містяться в матеріалах справи. В письмових запереченнях відповідач посилається на те, що договір про іпотечний кредит №DNJ0G6 від 13.02.2008 року та кредитний договір №DNJ0G6 від 13.02.2008 року було переведено з валюти гривня в валюту долар США за заявою позивача, що підтверджується його підписами на додаткових угодах до договорів про іпотечний кредит від 12.08.2008 року, тобто, нові кошти не видавались. Так, в додатковій угоді від 12.08.2008р. до договору про іпотечний кредит №DNJ0G6 від 13.02.2008р. в п.8.1 "Особливі умови " чітко зазначено: що станом на 12.08.2008р. залишок заборгованості за договором DNJ0G6 складає 43951,47 грн., що еквівалентно 9492,76 доларів США. В додатковій угоді до договору №DNJ0G6 від 13.02.2008р. залишок заборгованості за зговором №DNJ0G6 складає 8770,08 грн, що еквівалентно 1894,19 дол США. Таким чином, чітко вбачається та в кредитному договорі зазначено, що кошти в доларах повторно не видавалися, були внесені зміни та доповнення до основних кредитних договорів від 13 лютого 2008р., а суми зазначені в доларах США в додаткових уодах від 2008р. це еквівалент сум в гривнях, остатку заборгованості від сум, виданої за кредитним договором в 2008р. А саме: за кредитним договором №DNJ0G6 вбачається, що позивач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 45 000 грн. Станом на 12.08.2008р. залишок заборгованості за договором №DNJ0G6 складає 43951,47 грн., що еквівалентно 9492,76 доларам США. За кредитним договором №DNJ0G6 позивач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 9000 грн. Станом на 12.08.2008р. залишок заборгованості за договором №DNJ0G6 складає 8770,08 грн., що еквівалентно 1894,19 доларів США. Таким чином, банк виконав всі умови. Кошти були видані позивачу ОСОБА_1 13.02.2008р. в сумі 45000,00 грн. (за кредитним договором № №DNJ0G6), та в сумі 9000грн, (за кредитним договором №DNJ0G6). Позивач ОСОБА_1 на сьогодняшній день продовжує частково погашати заборгованість за кредитним договором, що є доказом визнання зобов'язань за цим договором. А додаткові угоди від 21.09.2012р. є договором реструктуризації, який було підписано банком з позивачем з підстав виникнення простроченої заборгованості у позивача. Так, за умовами додаткової угоди було збільшено строк дії договорів до 13.09.2022р., а саме строк виконання зобов'язань за договором. Також на думку відповідача позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки за захистом своїх порушених прав позивач мав звернутись до суду до 13.02.2011 року, але останній звернувся до суду лише в 2015 році, тобто після збігу строку позовної давності.

Суд, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ч.3ст.10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст.11 ЦПК України). А згідно зі ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України, на які посилається позивачка в обґрунтування своїх позовних вимог, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) наступних вимог, зокрема, зміст правочину не може суперечити вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1ст.628 ЦК України). Укладаючи договір, сторона з'ясовує, на яких умовах він укладається, ознайомлюється з текстом договору.

Відповідно до ч.1ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судовим розглядом справи встановлено, що 13 лютого 2008р. між сторонами був укладений договір про іпотечний кредит №DNJ0G6 для придбання окремої квартири, за адресою АДРЕСА_1. Згідно умов цього договору, Відповідач надав позивачу кредит у розмірі 45000,00 грн. на термін десять років, а останній зобов'язався повернути цю суму та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15% річних. Щомісячна загальна сума до оплати складає 731,76 грн. (п.2.4 Договору). /а.с.5-8/

Також, 13 лютого 2008р. між позивачем та відповідачем був укладений ще один кредитний договір № DNJ0G6 (а.с.17- 19). Згідно умов якого (п.7.1 Договору), Відповідач надав позивачу кредит у розмірі 9000,00 грн. на термін десять років, а останній в свою чергу зобов'язався повернути цю суму та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 1,25% на місяць. Щомісячна загальна сума к оплаті складає 146,35 грн.

Того ж дня, між сторонами був укладений іпотечний договір №DNJ0G6. Згідно якого у якості забезпечення кредитного договору виступила іпотека, а саме квартира АДРЕСА_1. /а.с.31-33/

Пізніше , 12 липня 2008 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору про іпотечний кредит №DNJ0G6 від 13.02.2008р. та додаткова угода до іпотечного кредитного договору №DNJ0G6 від 13.02.2008р. згідно яких, залишок заборгованості за цими договорами переведено з валюти гривня у валюту долар США (а.с.10-13, 20-23), тобто, нові кошти не видавались. Так, в додатковій угоді від 12.08.2008р. до договору про іпотечний кредит №DNJ0G6 від 13.02.2008р. в п.8.1 "Особливі умови " чітко зазначено: що станом на 12.08.2008р. залишок заборгованості за договором DNJ0G6 складає 43951,47 грн., що еквівалентно 9492,76 доларів США. В додатковій угоді до договору №DNJ0G6 від 13.02.2008р. залишок заборгованості за зговором №DNJ0G6 складає 8770,08 грн, що еквівалентно 1894,19 дол США.

Таким чином, чітко вбачається та в кредитному договорі зазначено, що кошти в доларах повторно не видавалися, були внесені зміни та доповнення до основних кредитних договорів від 13 лютого 2008р., а суми зазначені в доларах США в додаткових уодах це еквівалент сум в гривнях, остатку заборгованості від сум, виданої за кредитним договором в лютому 2008р.

В судовому засіданні встановлено, що підписання додаткових угод було волевиявленням саме позичальником, адже умови додаткових угод були для нього значно вигіднішими, оскільки відсоткова ставка по кредиту зменшувалася з 15% річних на 1,17% на місяць, та з 1,25% на місяць до 1,17% на місяць.

Щодо не отримання грошових коштів позивачем за цими додатковими угодами, суд вважає за необхідне зазначити, що метою додаткової угоди було полегшення умов виконання зобовязань за кредитним договором (погашення заборгованості). Фактична видача коштів була здійснена при укладанні кредитних договорів у лютому 2008 року.

21 вересня 2012 року були також укладені ще одна додаткова угода до договору про іпотечний кредит №DNJ0G6 від 13.02.2008р. та додаткова угода до договору №DNJ0G6 від 13.02.2008р. за умовами яких збільшувався строк кредитування та який становить з 13.02.2008р. по 13.09.2022р. (а.с.14,28).

Тобто, додаткові угоди від 21.09.2012 року є договором реструктуризації, який було підписано банком з позивачем з підстав винекнення простроченої заборгованості у позивача.

Суд вважає, що додаткові угоди укладені між КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 до договорів про іпотечний кредит №DNJ0G6 від 13 лютого 2008 року та договір №DNJ0G6 від 13 лютого 2008 року мають одну природу виникнення, а тому регулюють одні і ті самі правові відносини, які виникли між сторонами.

Укладаючи угоду, сторона з'ясовує, на яких умовах вона укладається, ознайомлюється з її текстом. Саме під час ознайомлення її з текстом та підписання позивач міг довідатись про можливе порушення свого права.

Таким чином, при підписанні додаткової угоди всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору та додаткової угоди були дотримані, договори містять всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства та порушення волевиявлення позивача, на що він посилається.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1, після підписання Додаткових угод, здійснював часткове погашення заборгованості за Кредитним договором з урахуванням умов додаткових угод, дана обставина підтверджується копіями випісок з рахунків позивача доданих до позову відповідачем за клопотанням представника позивача (а.с.89-117) та не були справстовані позивачем та його представником.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього кодексу. Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Під час розгляду справи у суді позивачем та його представником не доведено, а судом не встановлено, недотримання сторонами положень ч.ч.1,3,5,6 ст.203 ЦК України, в момент підписання сторонами додаткових угод.

Доказів невиконання п.8.1 Додаткових угод відповідачем, суду надано не було.

З огляду на викладене вище обставини, суд вважає, що на момент укладання Додаткових угод сторонами було повністю додержані вимоги, які в силу ст.203 ЦК України являються необхідними для чинності правочину. Так, волевиявлення учасника правочину ОСОБА_1 було вільним і відповідало його внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним і змістом Додаткових угод, не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. При таких обставинах власні дії ОСОБА_1, що виразилися у підписанні Додаткових угод; дачі згоди на перерахунок кредитних коштів з гривні у долори США та подальше користування ними відповідно до умов Додаткових угод; здійснення часткового погашення кредиту та усіх передбачених кредитних договором виплат, являється підтвердження ознайомлення позивача зі змістом укладених ним правочинів та бажанням щодо настання правових наслідків, обумовлених цим правочином.

Правових підстав для зобов`язання відповідача зарахувати всі платежі сплачені позивачем по додаткових угодах за комерційним курсом в доларах США в рахунок погашення боргк по договору про іпотечний кредит № №DNJ0G6 від 13 лютого 2008 року та договору №DNJ0G6 від 13 лютого 2008 року, судом теж не встановлено.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При цьому, відповідно до частин першої ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, що стосується заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, то суд вважає, що пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з позовом до суду, є окремою самостійною підставою для відмови у позові, лише у разі наявності підстав для задоволення позовних вимог по суті. Однак, з урахуванням досліджених матеріалів справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову по суті. Тому, хоч позивач і міг дізнатися про порушення своїх прав після укладення у 2008 році кредитного договору, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у позовних вимогах по суті, у зв'язку з їх необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 179, 209, 212 ЦПК України, на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів, шляхом визнання додаткової угоди недійсною - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Жовтоводського міського суду Н.Ю. Волчек