23 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КадєтовоїО.В., Карпенко С.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - виконком Червонодонецької селищної ради Балаклійського району Харківської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 12 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 11 серпня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - виконком Червонодонецької селищної ради Балаклійського району Харківської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Відповідачка ОСОБА_5 з 2011 року за скоєння злочину відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Її донька ОСОБА_6 з дитиною в квартирі не проживає більш ніж два роки, місце проживання йому не відоме.
Ураховуючи наведене та те, що відповідачі не проживають в квартирі та не користуються без поважних причин більш ніж один рік, але залишаються бути там зареєстрованими, він несе грошові витрати на утримання квартири, якою фактично не користується, ОСОБА_4 просив позбавити ОСОБА_5, ОСОБА_7 разом з малолітнім сином - ОСОБА_8, такими, права користування житловим приміщенням та зобовʼязати останніх вчинити певні дії, повʼязані зі зняттям з реєстраційного обліку.
Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від

12 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 11 серпня

2016 року рішення Балаклійського районного суду Харківської області від

12 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки на підставі положень ст. 71 ЖК Української РСР, визнав причини відсутності відповідачів у квартирі понад встановлені законом строки поважними.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки між сторонами по справі відсутні будь-які договірні правовідносини та те, що позивачем обрано спосіб захисту права власності шляхом позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням у належній йому квартирі в порядку покладання зобов'язання знятися з реєстраційного обліку, як таких, що втратили право користування цим приміщенням без визначення правових підстав для втрати такого права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачі зареєстровані у спірній квартирі з 2009 року у якості членів сім'ї ОСОБА_9 з часу її придбання ним за договором купівлі-продажу від 13 лютого 2009 року.

Після вбивства ОСОБА_9 спадщина прийнята

ОСОБА_4 та набуте право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14 червня 2012 року.

ОСОБА_4 з посиланням на норму ч. 2 ст. 386 ЦК України якою передбачені загальні засади захисту права власності, зокрема, якщо власник має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення, питання які не ґрунтуються та не відповідають встановленим по справі обставинам.

За нормою ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, при здійсненні правосуддя за ст. 4 ЦПК України, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений Законами України.

Окрім зазначених у ч. 2 абз. 1-10 ст. 16 ЦК України способів захисту цивільних прав та інтересів, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд апеляційної інстанції встановив, що між сторонами по справі відсутні будь-які договірні правовідносини, позивачем обрано спосіб захисту права власності шляхом позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням у належній йому квартирі в порядку покладання зобовʼязання знятися з реєстраційного обліку, як таких, що втратили право користування цим приміщенням без визначення правових підстав для втрати такого права, а тому дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки ОСОБА_4 неправильно обрано спосіб захисту свого права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Харківської області від 11 серпня 2016 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 11 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - виконком Червонодонецької селищної ради Балаклійського району Харківської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова С.О. Карпенко