АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/6715/16 Головуючий 1-ї інстанції - Поліщук Т.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

при секретарях - Щегельському Д.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третьої особи - Харківської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_1, Комунального підприємства «Жилкомсервіс», Харківської міської ради про зміну договору найму, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третьої особи - Харківської міської ради (надалі - ХМР), в якому просили визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартиро АДРЕСА_1.

Заявлені вимоги позивачі мотивують тим, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.07.2014року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07.10.2014року в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку відмовлено. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_5, яка діяла одночасно в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 задоволено. Поновлено порушене право ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на право проживання в квартирі АДРЕСА_1 та вселено їх в зазначену квартиру. Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перешкоди для проживання та користування зазначеною квартирою. 25.02.2015року державним виконавцем Московського ВДВС ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були вселені до спірної квартири. В квартиру були завезені речі та передані відповідачам від неї ключі, але з часу, коли відповідачі були вселені до спірної квартири, останні не виявили бажання проживати в ній і продовжували мешкати за постійним місцем проживання: АДРЕСА_2. Зазначають, що ОСОБА_5 за півроку відвідала спірну квартиру декілька разів, але жодного разу не ночувала. З часу вселення 25.02.2015року відповідачі не проживають в квартирі, не приймають участі в підтриманні житла, поточному ремонті, не сплачують комунальні послуги.

10.03.2016року відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_1, Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (надалі - КП «Жилкомсервіс»), ХМР, в якому просили змінити договір найму житлового приміщення - квартиру АДРЕСА_1, з відкриттям на їх ім'я окремого особового рахунка на житлову кімнату, площею 14,0кв.м., а кухню, ванну кімнату та приміщення господарського побутового призначення залишити у загальному користуванні.

Зустрічний позов мотивують тим, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.07.2014року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07.10.2014року було відновлено їх право користування житловою площею в спірній квартирі шляхом їх вселення до неї, а відповідачів зобов'язано не перешкоджати їм проживати в ній. Ця квартира трикімнатна, всі кімнати роздільні. Але відповідачі ні в одній з кімнат не дають їм розмістити свої речі. Вказують, що спільне з відповідачами користування житлом неможливо, а тому вважають за необхідне встановити порядок користування спірною квартирою, виділив їм одну з трьох кімнат, відкривши окремий особовий рахунок з метою отримання можливості сплачувати комунальні послуги лише за ту кімнату, якою вони будуть користуватися.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_3 та представник позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_8 заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Зустрічний позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_5 первісний позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зустрічний позов підтримала і просила його задовольнити з підстав викладених у ньому.

Інші учасники судового процесу: первісні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_6, а також відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_7, КП «Жилкомсервіс», ХМР - не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2016 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні їх первісного позову змінити, визнавши ОСОБА_5 і ОСОБА_6 такими, що втратили право користування спірною квартирою, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування обставин справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у зустрічному позові не оскаржується, тому відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд з'ясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад установлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Висновок суду про те, що відповідачі за первісним позовом не втратили права користування спірною жилою площею є обґрунтованим і підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Московської районної ради №161/118 від 15.05.1984року передано ОСОБА_9 в користування квартиру АДРЕСА_1 на склад сім'ї з чотирьох осіб: ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_2 - дочка (після одруження та зміни прізвища - ОСОБА_2.), ОСОБА_5 - дочка (після одруження і зміна прізвища - ОСОБА_5.)

На теперішній час квартира не приватизована, належить територіальній громаді м. Харкова. В квартирі є зареєстрованими: ОСОБА_1- з 1971року, ОСОБА_2 (ОСОБА_2) - з 1987року, ОСОБА_5 (ОСОБА_5.) - з 1997року. ОСОБА_3 - з 1994 року та ОСОБА_6 - з 1997року, згідно довідки виданої дільницею №33 КП «Жилкомсервіс».

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.07.2014року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07.10.2014року в задоволенні первісного позову ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку відмовлено, зустрічну позовну заяву ОСОБА_5, яка діяла одночасно в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, задоволено. Поновлено порушене право ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на право проживання в квартирі АДРЕСА_1 та вселено їх до зазначеної квартиру. Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перешкоди для проживання та користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.11.2015року позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про зміну договору найму житлової площі - відмовлено. Рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що 25.02.2015року рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.07.2014року виконано у повному обсязі, про що державним виконавцем було складено акт.

Незважаючи на вселення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до спірної квартири в примусовому порядку, між усіма мешканцями квартири продовжують вникати конфлікти і сварки. Про це свідчить висновок Московського відділу поліції (м. Харків) ГУ Національної поліції в Харківській області від 23.11.2015року про результати розгляду матеріалів: ЖЄО № від 17.11.2015року за фактом сварки по АДРЕСА_1; ЖЄО № від 19.11.2015року за фактом звернення ОСОБА_3 про прийняття мір до її тітки ОСОБА_5, яка самовільно встановила міжкімнатні двері у квартирі за вказаною адресою, чим перешкоджає у користуванні особистим майном; ЖЄО № НОМЕР_1 від 19.11.2015року за фактом звернення ОСОБА_1 про прийняття мір до її доньки ОСОБА_5 за вищевказаним фактом; ЖЄО № НОМЕР_2 від 20.11.2015року за фактом звернення ОСОБА_5 про прийняття мір до її матері ОСОБА_1 та племінниці ОСОБА_3, які погрозами та психологічним впливом перешкоджають її перебуванню в квартирі (а.с.233).

Вказане свідчить, що на теперішній час між сторонами існують неприязливі стосунки з приводу користування зазначеною квартирою. При цьому сторонами по справі не заперечувалось, що в спірній квартирі є особисті речі відповідачів, а також те, що відповідач ОСОБА_5 останнім часом сплачує частково комунальні послуги.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених ст.ст.71, 72 ЖК України для визнання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування спірною квартирою, оскільки на даний час проживання в ній неможливе у зв'язку з конфліктами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення, яке ухвалено з додержанням вимог закону.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміг, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -