Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2825/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2016 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Надопта А.А.,

при секретарі Онисько С.С.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення права власності на спадкове майно.

Вимоги позову мотивовано тим, що 30 череня 1987 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5 в Колочавській сільраді Міжгірського району ( актова запис №41. Від даного шлюбу, народилося троє дітей, відповідачів по справі.

Проживаючи одною сїм"єю з ОСОБА_5 на спільні кошти позивачка розпочала будівництво житлового будинку на земельній ділянці чоловіка в с. Нове Село вул. Залізнична №26, яка згідно погосподарської книги виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Згідно довідки Виноградівського РБТІ житловий будинок по вул. Залізничній 26 будівництвом завершений, загальна корисна площа житлового будинку становить 46,8 кв.м., в тому числі житлова 26,6 кв.м., будинок рахується за чоловіком позивачки ОСОБА_5, що підтверджується також записом в погосподарській книзі с. Підвиноградів, та свідоцтвом про право власності на житловий будинок, видане Виноградівською державною адміністрацією 22.10.1992 року.

15 травня 2009 року чоловік позивачки-Галац І.П. помер. В будинку залишилась проживати позивачка ОСОБА_1

Позивачка фактично прийняла спадщину за померлим чоловіком, користується нею, розпоряджається і тому звернулась до Виноградївської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріальна контора відмовила видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого чоловіка в звязку з тим, що не представлено оригіналу правовстановлюючого документу на спадковий будинок і позивачці було рекомендовано звернутись з заявою до суду.

Відповідачами по справі являються діт позивачки-відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які на спадщину не претендують.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Ст.1297 ЦК встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження,

У спадковому будинку позивачка проживає з моменту його побудови, спадщину після смерті чоловка прийняла, спору з відповідачами про спадкове майно не має,. інших осіб, які 6 подавали заяви, або претендували на спадкове майно немає.

Позивачка ОСОБА_1, про день, час і місце розгляду справи будучи належним чином повідомлена в судове засідання не з"явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлені належним чином своєчасно, в судове засідання не зявилися, однак до суду подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та про те, що не заперечують проти задоволення заявленого до них позову.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачкою позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,59,60,61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні встановлено, що 30 череня 1987 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5 в Колочавській сільраді Міжгірського району ( актова запис №41. Від даного шлюбу, народилося троє дітей, відповідачів по справі.

Проживаючи одною сїм"єю з ОСОБА_5 на спільні кошти позивачка розпочала будівництво житлового будинку на земельній ділянці чоловіка в с. Нове Село вул. Залізнична №26, яка згідно погосподарської книги виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Згідно довідки Виноградівського РБТІ житловий будинок по вул. Залізничній 26 будівництвом завершений, загальна корисна площа житлового будинку становить 46,8 кв.м., в тому числі житлова 26,6 кв.м., будинок рахується за чоловіком позивачки ОСОБА_5, що підтверджується також записом в погосподарській книзі с. Підвиноградів, та свідоцтвом про право власності на житловий будинок, видане Виноградівською державною адміністрацією 22.10.1992 року.

15 травня 2009 року чоловік позивачки-Галац І.П. помер. В будинку залишилась проживати позивачка ОСОБА_1

Позивачка фактично прийняла спадщину за померлим чоловіком, користується нею, розпоряджається і тому звернулась до Виноградївської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріальна контора відмовила видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого чоловіка в звязку з тим, що не представлено оригіналу правовстановлюючого документу на спадковий будинок і позивачці було рекомендовано звернутись з заявою до суду.

Відповідачами по справі являються діт позивачки-відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які на спадщину не претендують.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 р. відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності /ст.392 ЦК України/ а в п.3.3, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об"єкта нерухомості за спадкодавцем суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Ст.1297 ЦК встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження,

У відповідності до правової позиції, вказаної ВССУ у своєму Листі за №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.10-13 гл.З Інструкції про порядок реєстрації будинків у містах та селах при відсуьності правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що знаходиться у сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком Інвентарбюро.

При вирішенні питання щодо визнаня права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад: ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, тощо.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 р. №703 /в редакції від 01.01.2013 р. рішення суду є правовстановлюючим документом на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

У спадковому будинку позивачка проживає з моменту його побудови, спадщину після смерті чоловка прийняла, спору з відповідачами про спадкове майно не має,. інших осіб, які 6 подавали заяви, або претендували на спадкове майно немає.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як роз»яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отже, враховуючи те, що позивачка протягом встановленого законом строку прийняли спадщину, однак у неї існують перешкоди в оформленні права на спадщину у нотаріальному порядку, позивачка звернулися до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 60, 61, 169, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.16, 392 ЦК України, ст. 124 Конституції України,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок №26 по вул. Залізнична в с. Нове Село Виноградівського району, загальною корисною площею 46,8 кв.м., в тому числі житловою площею 26.6 кв.м. з надвірними будівлями та спорпудами в цілому.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_6