Ухвала

іменем україни

22 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Кадєтової О.В., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейкон» до ОСОБА_3, Закритого акціонерного товариства «МакарОВО», ОСОБА_4, третя особа - відділ державної виконавчої служби Макарівського управління юстиції Київської області, про визнання права власності на майно та зняття арешту, за касаційною скаргою Герасиміва Арсенія Йосиповича, який діє від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейкон», на рішення апеляційного суду Київської області від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейкон» (далі - ТОВ «Рейкон») звернулось до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 серпня 2012 року вжито заходи забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Закритого акціонерного товариства «МакарОВО» (далі - ЗАТ «МакарОВО») про стягнення заборгованості за договорами поруки, накладено арешт на майно, що належить на праві власності ЗАТ «МакарОВО», а саме: земельні ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1; цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1; обладнання для переробки яєць в комплектності, визначеній контрактом від 31 липня 2006 року. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції Київської області (далі - ВДВС Макарівського РУЮ Київської області) від 27 вересня 2012 року відкрито виконавче провадження щодо виконання зазначеної ухвали та накладено арешт на майно боржника. Постановою державного виконавця ВДВС Макарівського РУЮ Київської області від 09 жовтня 2012 року виконавче провадження закрито. Наказами господарського суду Київської області від 03 травня 2012 року та від 28 травня 2012 року у зв'язку із неналежним виконанням ЗАТ «МакарОВО» зобов'язань перед Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернуто стягнення на майно боржника, що було передано в іпотеку на підставі договору іпотеки від 17 серпня 2007 року. Позивач зазначив, що згідно із договором іпотеки, укладеним 17 серпня 2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ЗАТ «МакарОВО», в іпотеку було передано майно, що вже було реалізовано в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі постанови державного виконавця ВДВС Макарівського РУЮ Київської області від 27 вересня 2012 року. Майно, щодо якого були вжиті заходи забезпечення позову згідно з ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 серпня 2012 року, було реалізовано з прилюдних торгів у межах виконавчого провадження, переможцем торгів оголошено ТОВ «Рейкон». Позивач вважає, що придбане ним на прилюдних торгах майно не може бути витребуване у нього на підставі положень ст. 388 ЦК України, у зв'язку із чим просив задовольнити позов та визнати за ним право власності на спірне майно та звільнити його з-під арешту.

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05 березня 2015 року позов ТОВ «Рейкон» задоволено.

Визнано за ТОВ «Рейкон» право власності на майно та звільнено з-під арешту: земельну ділянку площею 4,9293 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням - для промислового використання; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2; цілісний майновий комплекс та обладнання для переробки яєць в комплектації, визначеній контрактом від 31 липня 2006 року, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 01 жовтня 2015 року заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Герасимів А.Й., який діє від імені ТОВ «Рейкон», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Рішення апеляційного суду відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У преамбулі та п. п. 1-4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (зі змінами та доповненнями) судам роз'яснено, що розгляд цивільних справ про виключення майна з опису в суворій відповідності із законом сприяє відновленню порушених прав громадян, забезпеченню охорони майнових інтересів держави, підприємств, установ, організацій.

Судам, виходячи з покладених на них завдань по охороні від будь-яких посягань прав і законних інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, їх майна, необхідно ці справи розглядати в суворій відповідності із законом.

При розгляді позовів про виключення майна з опису суди зобов'язані всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, додержуючись при цьому неухильно як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і правил про належність і допустимість доказів.

За правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідачами у справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом установлено, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 серпня 2012 року накладено арешт на належну ЗАТ «МакарОВО» земельну ділянку площею 4,9293 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для промислового використання, розташовану по АДРЕСА_1; накладено арешт на належну ЗАТ «МакарОВО» земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, розташовану за тією ж адресою; накладено арешт на належний ЗАТ «МакарОВО» цілісний майновий комплекс, реєстраційний номер об'єкта у РПВН 4162780, який також знаходиться по АДРЕСА_1; накладено арешт на належне ЗАТ «МакарОВО» обладнання для переробки яєць у комплектності, визначеній контрактом від 31 липня 2006 року № 2006-116А.

Постановою державного виконавця ВДВС Макарівського РУЮ Київської області від 27 вересня 2012 року відкрито виконавче провадження щодо виконання вищезазначеної ухвали суду та накладено арешт на належне ЗАТ «МакарОВО» вищезазначене майно, оголошено заборону на його відчуження.

Згідно з постановою державного виконавця ВДВС Макарівського РУЮ Київської області від 09 жовтня 2012 року вказане вище виконавче провадження закінчено.

Також установлено, що зазначене в позові спірне майно ЗАТ «МакарОВО» передало в іпотеку ПАТ «КБ «Надра» на підставі договору іпотеки від 17 вересня 2007 року, додаткових угод до нього та договору застави обладнання від 23 листопада 2007 року, та додаткових угод до нього.

На підставі протоколів проведення аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, що є власністю ЗАТ «МакарОВО», та нерухомого майна (предмета іпотеки), що є власністю ЗАТ «МакарОВО», від 04 лютого 2013 року та актів державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 08 лютого 2013 року позивач придбав з прилюдних торгів спірне майно і згідно зі свідоцтвами від 22 лютого 2013 року є власником цього майна.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив визнати за ним право власності на зазначене в позові спірне майно та звільнити з-під арешту з підстав, передбачених ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки він у лютому 2013 року придбав з прилюдних торгів спірне майно, на яке ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 серпня 2012 року та постановою державного виконавця ВДВС Макарівського РУЮ Київської області від 27 вересня 2012 року накладено арешт як на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Порядок і умови зняття арешту з майна, на яке накладено арешт, право власності на яке належить не боржникові, а іншій особі, визначено ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено можливість звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно, на яке накладено арешт та про його зняття, особи, яка вважає, що це майно належить їй, а не боржникові, проте, як правильно зазначив апеляційний суд, позивач не є власником цього майна і його право власності оспорюється ЗАТ «МакарОВО», у результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позову, апеляційний суд правильно виходив із того, що усупереч вимогам ст. ст. 213-214 ЦПК Українисуд належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не надав належної оцінки доводам і запереченням сторін у справі, не з'ясував усіх дійсних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, зокрема не з'ясував, чи належало спірне майно позивачу, а не боржнику у виконавчому провадженні та чи підлягало зняття з цього майна арешту, що має суттєве значення для вирішення справи.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд правильно установив, що 27 вересня 2012 року станом на час накладення арешту на спірне майно державним виконавцем ВДВС Макарівського РУЮ Київської області, власником спірного майна був боржник ЗАТ «МакарОВО», а не позивач, який набув права власності на це майно лише у лютому 2013 року під час придбання його з прилюдних торгів.

Оскільки позивачем не надано доказів про належність йому спірного майна на праві власності на час накладення арешту на нього державним виконавцем ВДВС Макарівського РУЮ Київської області - 27 вересня 2012 року, то правильним є висновок апеляційного суду про недоведеність та необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно установив обставини справи та визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Герасиміва Арсенія Йосиповича, який діє від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейкон», відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: О.В. Кадєтова

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак