Справа № 301/1953/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" листопада 2016 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: Іршавський РВ ГУ ДМС України у Закарпатській області, Арданівська сільська рада Іршавського району, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_8, про визнання особи таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: Іршавський РВ ГУ ДМС України у Закарпатській області, Арданівська сільська рада Іршавського району, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_8, про визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: с. Дунковиця, №157, Іршавського району, Закарпатської області, та зняття його з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником житлового будинку за адресою: с.Дунковиця, №157, Іршавського району, Закарпатської області. Відповідач є колишнім зятем позивача, зареєстрований у будинку з 25.05.1985 року, оскільки перебував у шлюбі із дочкою позивача ОСОБА_5 Рішенням Іршавського районного суду від 09.08.2007 року шлюб було розірвано. З липня 2009 року відповідач не проживає за вказаною адресою, однак, у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає. Просив суд визнати ОСОБА_6 таким, що втратив право на користування житловим будинком, оскільки реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає позивачу розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, та зняти його з реєстраційного обліку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та пояснив, що відповідач є його колишнім зятем, який ще до розірвання шлюбу з ОСОБА_5 добровільно виселився з будинку №157 в с. Дунковиця, оскільки виїхав на заробітки за межі області, де почав проживати у фактичному шлюбі з іншою жінкою. У 2009 році ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвали шлюб, з тих пір відповідач в будинку позивача на проживає, однак, залишається в ньому зареєстрований. Просив позов задовольнити, оскільки реєстрація відповідача в будинку позивача порушує його права як власника розпоряджатися своїм майном, у тому числі, отримувати житлові субсидії.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримав і пояснив, що відповідач не проживає в будинку позивача з 2009 року. Він виселився з будинку добровільно, оскільки став проживати у фактичному шлюбі з іншою жінкою за межами Закарпатської області. Після розірвання шлюбу з дочкою позивача, відповідач отримав інвалідність, повернувся проживати в с. Дунковиця і з тих пір проживає в будинку своєї матері та сестри. До звернення у 2015 році ОСОБА_5 до суду з позовом про визнання відповідача втратившим право на користування житлом, відповідач жодного разу не намагався поселитися в будинку позивача та не звертався до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні будинком. Вважав, що відповідача слід визнати втратившим право на користуванням житлом та зняти його з реєстрації.

Відповідач ОСОБА_6 у судовому засіданні 20.10.2016 року позов не визнав. У судове засідання 23.11.2016 року не зявився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав заяву, в якій справу просив розглянути в його відсутності, але за участі представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 89, 90).

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнала та пояснила, що її брат відповідач ОСОБА_6 у 1985 році одружився з дочкою позивача ОСОБА_5, з тих пір став проживати в будинку №157 в с. Дунковиця. Все своє життя дбав про матеріальне забезпечення своєї сімї, виїжджав на заробітки. Зароблені кошти використовував на утримання сімї, вкладав у будівництво будинку позивача, у 2007 році оплатив весілля дочки. Перебуваючи на заробітках у 2008 році, відповідач отримав інвалідність внаслідок інсульту, після чого його дружина та діти відмовилися від нього, не запускали відповідача більше додому. З тих пір відповідач проживає в будинку сестри за адресою с. Дунковиця №50, там проживає і його мати. Ствердила, що не відповідає дійсності твердження позивача про те, що відповідач покинув сімю через іншу жінку, про розірвання шлюбу він дізнався тільки у 2015 року, коли жінка подала до суду позов про його виселення з будинку. З 2009 року він не проживав в будинку позивача через неприязнені відносини з колишньою дружиною та дітьми, які не дозволяли йому жити в будинку. Щодо усунення перешкод в користуванні житлом чи вселення в будинок відповідач до суду не звертався. У 2016 році після скасування рішення суду від 04.08.2016 року, відповідач намагався зайти в будинок за місцем своєї реєстрації, однак, до будинку його не запустили. Відповідачу нема де жити, тимчасово він проживає у сестри, однак, вона не може вести за ним догляд, оскільки здійснює догляд за власним сином інвалідом 1 групи з дитинства. Просила в позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що протягом багатьох років до встановлення інвалідності, відповідач виїжджав на заробітки за межі області, щоб забезпечувати матеріально свою сімю. Після отримання інвалідності, дружина та діти відмовилися від нього і не бажають приймати участі в догляді за батьком, не надають йому матеріальної допомоги. До серпня 2015 року відповідач фактично проживав за адресою с.Дунковиця №157, але багато часу проводив в лікарні, періодично проживав і у своєї сестри ОСОБА_4 До 2015 року позивач не ставив питання про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, оскільки, напевно, отримував за інвалідом якісь житлові пільги. Тепер позивач звернувся в суд з даним позовом, оскільки реєстрація відповідача в будинку перешкоджає в отриманні житлової субсидії. Відповідач на даний час не проживає в будинку, оскільки його не запускають додому і не дають можливості там жити. Просив відмовити в позові.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що відповідач ОСОБА_6 є її колишнім чоловіком. Девять років тому вони розірвали шлюб, але вже за два роки до розірвання шлюбу проживали окремо, оскільки відповідач покинув дружину з трьома дітьми і став проживати з іншою жінкою. Відповідач сказав, що хоче пожити для себе та переселився до іншої жінки, яка проживала за межами Закарпатської області. Після розірвання шлюбу вона не зверталася до суду ні з позовом про стягнення аліментів, ні з позовом про розподіл майна недобудований будинок з земельною ділянкою залишилися відповідачу. Вже багато років відповідач проживає в будинку своєї матері, де є достатньо місця для його проживання та де він повинен мати свою частку. Просила позов задовольнити.

Третя особа ОСОБА_8 в судовому засіданні 04.11.2016 року пояснила, що її батько відповідач ОСОБА_6 з 2009 року не проживає в будинку №157 с. Дунковиця, виселився він з будинку добровільно, оскільки переїхав жити до іншої жінки в Житомирську область. Після розірвання шлюбу, батько жодного разу не повертався жити в будинок, з 2009 або з 2010 року проживає в будинку своєї матері та сестри. Просила позов задовольнити. У судове засідання 23.11.2016 року не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала заяву, в якій справу просила розглянути за її відсутності (а.с. 108, 119).

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала заяву, в якій просила позов задовольнити та справу розглянути без її участі (а.с. 33, 74, 86).

Представник Іршавського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 35, 87, 88).

Представник Арданівської сільської ради в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду був належним чином повідомлений, подав заяву, в якій справу просив розглянути без його участі (а.с. 31, 36, 85).

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що проживає по сусідству з позивачем, з дитинства знайома з його сімєю та онуками дітьми відповідача. У 2007-2008 роках ОСОБА_6 поїхав на заробітки та знайшов там собі іншу жінку, з якою почав разом жити. Про це знало все село. У 2008 році на весілля своєї дочки він приїхав як гість, оскільки вже проживав в іншому місці з іншою жінкою, зупинився він у своєї мами. Після розлучення з жінкою в будинку №157 с. Дунковиця відповідач не жив. З 2008 року він проживає у своєї матері.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що він є сусідом позивача. У 2007 році разом з відповідачем їздив на заробітки в Київську область. Там відповідач зустрів іншу жінку, через яку покинув свою сімю та став з нею жити. Згодом дружина розлучилася з ОСОБА_6 і разом вони більше не жили. У 2009 році відповідача паралізувало і з тих пір він проживає у своєї матері.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що відповідач ОСОБА_6 її батько у 2007 році покинув сімю і переїхав жити до іншої жінки в Київську область, де він був на заробітках. Коли приїжджав додому на короткий час, зупинявся в будинку у своєї матері. На весілля дочки у 2007 році він вже приїхав як гість. Коли у 2008 році батько лежав в лікарні після інсульту, вона їздила до нього в Київ і зустрічалася з жінкою, з якою батько жив, батько побажав залишатися з новою жінкою. Після того, як батька паралізувало, він переїхав жити до своєї матері і з тих пір він живе в її будинку. У будинку позивача відповідач не проживає з 2007 року.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що його батько відповідач ОСОБА_6 у 2007 році покинув сімю та переселився жити до іншої жінки, з тих пір в будинку №157 с. Дунковиця не проживає. Коли батько захворів, переїхав жити до своєї сестри. Поки відповідач жив з сімєю дома, він постійно пиячив та влаштовував скандали.

Заслухавши пояснення сторін та покази свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалася, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на підтвердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.

За змістом ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319, 321, 325, 383, 386, 391 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права, власник житлового будинку здійснює своє право на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб, може використовувати будинок для проживання свого і членів сім'ї, може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, вимагати захисту права власності, в тому числі - усунення перешкод у здійсненні права.

В судовому засіданні встановлено, що будинок №157 в с. Дунковиця, Іршавського району, належить на праві власності в цілому позивачу ОСОБА_1, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №70577188 від 17.10.2016 року (а.с. 49-51).

Посилання представника відповідача на те, що позивач ОСОБА_1 не має права вимоги за даним позовом, оскільки будинок №157 в с. Дунковиця набутий ним у власність тільки 02.06.2016 року (з дня державної реєстрації права власності), суд вважає безпідставним, оскільки згідно довідки Арданівської сільської ради №1530 від 02.11.2016 року, відповідно до відомостей погосподарської книги сільради, ОСОБА_1 є власником вказаного будинку з 1966 року з дня його побудови (а.с. 91).

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 року.

За змістом зазначеного нормативного акту виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад, а також видача свідоцтв про право власності.

Відповідач ОСОБА_6 зареєстрований за адресою с. Дунковиця №157 з 29.06.1985 року. Дана обставина підтверджується довідкою Арданівської сільської ради №57 від 19.01.2016 року (а.с. 11), копією паспорту ОСОБА_6 (а.с. 47-48), копією довідки Арданівської сільської ради про склад сімї ОСОБА_6 №739 від 10.07.2015 року (а.с. 66) та довідкою Арданівської сільської ради №02-07/478 від 31.10.2016 року (а.с. 84).

Рішенням Іршавського районного суду від 09 серпня 2007 року шлюб між дочкою позивача - ОСОБА_5 - та відповідачем ОСОБА_6 розірвано (а.с.52). Вказане підтверджується і копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ФМ №021974 від 17.07.2009 року (а.с. 9). Однак, вказана обставина не є підставою для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Позивач ОСОБА_1 є власником будинку, у справі немає доказів наявності у відповідача угоди з власником щодо користування будинком.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: с. Дунковиця, 157, Іршавського району, але там не проживає з 2009 року, особистих речей в будинку не зберігає; фактично проживає у своєї матері та сестри за адресою: с. Дунковиця, 50, Іршавського району (а.с. 11, 62, 63).

Дана обставина підтверджена в судовому засіданні відповідно до ст. 57 ЦПК України, як показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, так і письмовими доказами.

Згідно:

- довідки Арданівської сільради №57 від 19.01.2016 року, ОСОБА_6 зареєстрований за адресою с. Дунковиця, №157, але не проживає за вказаною адресою з 2009 року (а.с. 11);

- згідно протоколу засідання опікунської ради при виконкомі Арданівської сільради від 22.06.2015 року, при вирішенні питання про направлення ОСОБА_6 в реабілітаційний центр, зі слів його матері ОСОБА_13 та сестри ОСОБА_4 встановлено, що відповідач ОСОБА_6 станом на 2015 рік близько 8 років став інвалідом 2 групи, після розлучення з дружиною став проживати у матері та сестри, де проживає по теперішній час (а.с. 114);

- згідно акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_6, що складений комісією Арданівської сільради 17.06.2015 року вбачається, що ОСОБА_6 зареєстрований за адресою с.Дунковиця, №157, але не проживає за вказаною близько 8 років.

Вказану обставину підтвердила в судовому засіданні і сестра відповідача його представник ОСОБА_4, яка пояснила, що ОСОБА_6 не проживає у будинку №157 в с.Дунковиця з 2009 року, оскільки позивач по справі та діти відповідача чинили йому перешкоди.

Посилання представника відповідача ОСОБА_3 на те, що відповідач проживав у будинку №157 в с.Дунковиця до серпня 2015 року, а з тих пір не може там проживати, у звязку з перешкодами, які йому чиняться з боку позивача та членів його сімї, суд вважає безпідставним, оскільки таке спростовується як матеріалами справи, так і показами допитаних в судовому засіданні свідків.

Як на доказ, що підтверджує факт проживання ОСОБА_6 в будинку №157 в с.Дунковиця до серпня 2015 року, представник відповідача посилався на протокол №1 від 28.08.2015 року та протокол №2 від 14.09.2015 року засідання комісії з питань звільнення від плати за соціальне обслуговування громадян у територіальному центрі (а.с. 60, 61).

Ухвалою Іршавського райсуду від 04.11.2016 року витребувано з Управління праці та соціального захисту населення Іршавської РДА документи, на підставі яких комісією вирішувалася заява ОСОБА_6 про направлення його на проживання у Довжанське стаціонарне відділення для тимчасового проживання (а.с. 105-106).

В судовому засіданні встановлено, що вказані протоколи №1 від 28.08.2015 року та протокол №2 від 14.09.2015 року приймалися на підставі протоколу засідання опікунської ради при виконкомі Арданівської сільради від 22.06.2015 року, акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_6 від 17.06.2015 року та заяви ОСОБА_6 на адресу управління соцзахисту населення від 24.08.2015 року, з яких вбачається, що ОСОБА_6 не проживає в будинку №157 в с. Дунковиця з 2009 року (а.с. 113-114, 116).

Дана обставина повністю узгоджується як з поясненнями позивача, третіх осіб, представника відповідача ОСОБА_4, так і з показами свідків.

Щодо посилання представників відповідачів на те, що відповідачу ОСОБА_6 чинилися перешкоди в проживанні за місцем реєстрації, суд вважає такі безпідставними, оскільки з показів свідків вбачається, що відповідач ОСОБА_6 добровільно виселився з будинку №157 в с.Дунковиця ще у 2009 році та до 2016 року він жодного разу не намагався повернутися для проживання в будинок №157 в с. Дунковиця.

У судовому засіданні встановлено, що в лютому 2016 року представник відповідача ОСОБА_4 звернулася до відділення поліції та до Арданівської сільради з заявами про те, що ОСОБА_1 відмовляється запускати ОСОБА_6 в будинок за місцем його реєстрації (а.с. 57).

Вказана заява була подана після скасування рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 08.12.2015 року рішення Іршавського райсуду від 04.08.2015 року про визнання ОСОБА_6 втративши право на користування житлом за адресою с. Дунковиця №157 ( а.с.44-46,117-118).

З 2009 року по 2016 рік ОСОБА_6 не порушував питання про усунення перешкод в користуванні житлом за адресою с. Дунковиця №157 та за захистом своїх, на думку представників відповідача, порушених прав до суду не звертався.

Дану обставину підтвердила в судовому засіданні і представник відповідача ОСОБА_4

Оскільки відповідач добровільно не проживає за адресою с. Дунковиця №157 без поважних причин з 2009 року, тобто понад один рік, у справі немає доказів наявності у відповідача угоди з власником майна ОСОБА_1 щодо користування будинком, реєстрацією відповідача в будинку порушуються права позивача, у тому числі, на отримання житлової субсидії, суд вважає вимогу позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підставною та такою, що підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про зобовязання Іршавського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області та Арданівської сільської ради зняти відповідача з реєстрації, суд вважає її передчасною і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

За таких обставин, суд вважає у цій частині позовних вимог відмовити.

Суд також вважає, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України та п. 35 Постанови № 10 Пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», стягнути з відповідача на користь позивача 551,20 грн. судових витрат, що складаються з судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду (а.с. 1).

Керуючись ст.41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст.11, 15, 57-60, 88 ч.1, 208, 212-215, 218, 292 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у будинку №157 в с. Дунковиця, Іршавського району, Закарпатської області.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп. судових витрат.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Головуюча : М. О. Пітерських