1Справа № 335/8707/15-ц 2/335/182/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Соболєвої І.П.,

при секретарі Лєдовій А.С.,

за участю:

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до приватного підприємства «Транспромліс», приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Оранта-Січ», третя особа ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за зустрічним позовом приватного підприємства «Транспромліс» до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Транспромліс», третя особа ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.12.2014 о 14 год. 50 хв., на кільці вул. Автозаводська-Новокузнецька в м. Запоріжжі ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки Volkswagen Touareg (реєстраційний номер НОМЕР_1) став учасником дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), яка сталася з автомобілем марки КАМАЗ (реєстраційний номер НОМЕР_2), під керуванням ОСОБА_4 Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2015 у справі № 332/1165/15-п, зміненою постановою апеляційного суду Запорізької області від 19.06.2015 визнано ОСОБА_4 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі ОСОБА_3), а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 ОСОБА_3. На момент скоєння ДТП, автомобіль марки КАМАЗ належав на праві власності ПП «Транспромліс», з яким ОСОБА_4 перебуває у трудових відносинах. Згідно звіту № 68 про оцінку автомобіля Volkswagen Touareg (реєстраційний номер НОМЕР_1), складеного 13.03.2015, вартість відновлювального ремонту, після ДТП за розцінками сервісного центру ТОВ «Порше ОСОБА_6 Україна» складає 177 004,39 гривень. Оскільки позивачу в добровільному порядку не було відшкодовано матеріальну та моральну шкоду він вимушений звернутися до суду. Позивач просить суд стягнути з ПП «Транспромліс» матеріальну шкоду у розмірі 177 004,39 гривень, моральну шкоду в розмірі 20 000,00 гривень та судовий збір у розмірі 1 970,05 гривень.

Остаточно позовні вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_5 викладені в заяві від 04.08.2016, в якій він просить суд стягнути: з ПП «Транспромліс» 112 757,07 гривень матеріальної шкоди та 30 000,00 гривень моральної шкоди; з ПАТ «СК »Оранта-Січ» суму страхового відшкодування у розмірі 49 000,00 гривень»; з ПП «Транспромліс» та ПАТ «СК «Оранта-Січ» пропорційно задоволених позовних вимог судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 970,05 гривень та 62 550,00 гривень витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката.

Під час розгляду справи 17.09.2015 до суду із зустрічною позовною заявою звернувся ОСОБА_7 в особі ПП «Транспромліс» до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП. В обґрунтування позову зазначено, що висновком експертного дослідження (яке проведено Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУМВС України в Запорізькій області) від 31.07.2015 встановлено, зокрема, що водій автомобіля Volkswagen Touareg мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом виконання вимог пп. 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, а водій автомобіля КАМАЗ своїми однобічними діями не мав технічної можливості запобігти ДТП. Відповідно до оцінки № 721 від 27.08.2015 вартість ремонту автомобіля КАМАЗ складає 2 969,82 гривень, вартість експертного автотоварознавчого дослідження складає 450 гривень. Просить суд стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 3 419,82 гривень, моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень та судові витрати у розмірі 487,20 гривень.

Ухвалою суду від 04.08.2016 залучено до участі у справі в якості співвідповідача приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Оранта-Січ» з виключенням його з кола третіх осіб у даній справі.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, з урахуванням уточнених позовних вимог, та просив їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечували посилаючись на те, що вина водія автомобіля КАМАЗ доведена судовим рішенням по справі № 332/1165/15-п, а розмір спричиненої шкоди висновками та оцінками експертів. Додатково зазначив, що висновок судової автотехнічної експертизи № 1634 від 18.05.2016 є незаконним та необґрунтованим, оскільки експертиза була проведена на заданих судом вихідних даних, які суперечать тим даних, які містяться матеріалах справи про адміністративне правопорушення, зокрема в протоколі, схемі ДТП та поясненнях учасників ДТП.

Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала доводи зустрічної позовної заяви та просила задовольнити. Заперечувала проти задоволення первісного позову до ПП «Транспромліс», оскільки вина водія автомобіля Volkswagen Touareg у вчиненні ДТП підтверджується висновком експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області а розмір спричиненої шкоди оцінкою експерта.

Представник відповідача ОСОБА_9 «СК» «Оранта-Січ» ОСОБА_3, повноваження якого судом перевірені, проти задоволення первісного позову заперечував, зазначив, що страхова компанія не відмовляла ОСОБА_5 у виплаті страхового відшкодування. Послався на абз. 4 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої якщо ДТП розглядається в цивільній справі, перебіг строку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування припиняється до дати коли рішення у такій справі набере законної сили. На підставі зазначеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог до страхової компанії, у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Третя особа ОСОБА_10 проти первісного позову заперечив у повному обсязі, зазначив, що ДТП сталось з вини ОСОБА_5, що підтверджується висновками експертних досліджень, якими встановлено, зокрема, що водій автомобіля Volkswagen Touareg мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом виконання вимог пп. 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, а водій автомобіля КАМАЗ своїми однобічними діями не мав технічної можливості запобігти ДТП.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне.

Судом встановлено, що 26.12.2014 приблизно о 14 год. 50 хв. на кільці вул. Автозаводська-вул. Новокузнецька у м. Запоріжжі сталася ДТП за участю автомобіля КАМАЗ 53212, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, та автомобілем Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5

ОСОБА_5 є власником автомобілю Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САК № 563469, виданого та зареєстрованого РВ ДДАІ МВС України 15.03.2012 .

Автомобіль КАМАЗ 53212, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, належить ПП «Транспромліс» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АРС № 114554, виданого та зареєстрованого Запорізьким ВРЕР №1 УДАІ УМВС України в Запорізькій області 26.05.2009.

ОСОБА_4 на час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з ПП «Транспромліс», директором та засновником якого є ОСОБА_7.

Матеріали справи містять пояснення водіїв, надані 26.12.2014 (у день вчинення ДТП). Так, водій ОСОБА_4 пояснив, зокрема, що «... далі виїхав на вулицю Автозаводська. Під'їжджаючи до кільця, а саме перетину з вулицею Новокузнецькою, я перебував в середньому ряду, мені необхідно було їхати прямо у напрямку вул. Набережній. Рухаючись по кільцю, швидкість моя була приблизно 30 км/год. В попутному напрямку ззаду на відстані приблизно 10 метрів в правому дзеркалі я бачив автомобіль Фольксваген. З'їжджаючи з кільця у напрямку вул. Набережній я трохи прийняв вправо, так як у мене габаритний автомобіль, в цей час я відчув удар в передню праву частину автомобіля і зрозумів, що мене з правого боку на з'їзді з кільця намагався випередити автомобіль Фольксваген. ».

Водій ОСОБА_5 пояснив таке: «...рухався за маршрутом Мелітополь-Дніпропетровськ, через село Балабине. ДТП сталося на першому кільці кругового руху. Я їхав приблизно зі швидкістю 40 км/год. Я рухався в правому крайньому ряду. Зліва від мене, в лівому ряду рухався автомобіль КАМАЗ, приблизно з такою ж швидкістю (або трохи з меншою) майже паралельно. Далі я побачив, що автомобіль КАМАЗ, не помічаючи мене справа, став, майже на повороті, перебудовуватися в правий крайній ряд, в якому рухався я. Спробував піти від зіткнення, вивернув наскільки було можливо вправо, про що свідчить слід у самого краю бордюру. Цей маневр водій КАМАЗ помітив в останній момент, тому що передня частина автомобіля вже була попереду автомобіля КАМАЗ. Про що свідчить удар (перший) майже в центр лівої бокової частини мого автомобіля. Після зіткнення я зупинився в своєму ряду, в якому і зробив рух... ».

26.12.2014 о 21 год. 20 хв. капітаном міліції ВДАІ ОСОБА_11 складено протокол про адміністративне правопорушення про те, що громадянин ОСОБА_4 26.12.2014 о 14 год. 50 хв. на кільці вул. Автозаводська вул. Новокузнецька у м. Запоріжжі керував автомобілем КАМАЗ 53212 при зміні напряму руху праворуч не впевнився у безпеці, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Фольцваген Туарег, водій порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 ОСОБА_3.

Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2015 у справі № 332/1165/15-п ОСОБА_4 був визнаний винуватим в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 ОСОБА_3, внаслідок чого його притягнуто до адміністративної відповідальності та звільнено від адміністративного стягнення у зв'язку з закінченням строку.

Постанова суду обґрунтована тим, що вина ОСОБА_4 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, протоколом огляду місця ДТП та схемою до нього, поясненнями самої особи та висновком експерта судової авто-технічної експертизи від 23.04.2015 за № 171/15, згідно якого, з технічної точки зору, небезпечна обстановка була створена діями водія ОСОБА_4 в момент маневрування в напрямок смуги по якій рухався автомобіль НОМЕР_3. В діях ОСОБА_4 є невідповідність вимогам пп. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП.

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 19.06.2015 зазначену постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя змінено. Постановлено вважати ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 ОСОБА_3, а провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 ОСОБА_3 щодо ОСОБА_4 закритим, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 ОСОБА_3. У решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Однак суд не може не прийняти до уваги той факт, що у даній конкретній дорожньо-транспортній пригоді лише один учасник ОСОБА_4 здійснив порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

У випадку встановлення вини особи у ДТП постановою про притягнення до адміністративної відповідальності ця особа не позбавлена права доводити протиправність дій інших учасників ДТП і причинний зв'язок цієї протиправності із завданою шкодою. Також не є перешкодою для покладення цивільно-правової відповідальності на особу у справах, де внаслідок винних дій обох водіїв завдано шкоди їх транспортним засобам, те, що лише один із водіїв притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України.

В матеріалах справи міститься висновок експертного дослідження обставин і механізму ДТП (яке проведено Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУМВС України в Запорізькій області) від 31.07.2015 за № 5-15. З цього висновку випливає, що водій автомобіля Volkswagen Touareg повинен був діяти відповідно до вимог пп. 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, а водій автомобіля КАМАЗ 53212 відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля Volkswagen Touareg мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом виконання вимог пп. 13.1, 13,3 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля КАМАЗ 53212 своїми однобічними діями не мав технічної можливості запобігти ДТП. Дії водія автомобіля Volkswagen Touareg не відповідали вимогами пп. 13.1, 13,3 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв'язку з подією ДТП. У діях водія автомобіля КАМАЗ 53212 невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України не вбачається.

Відповідно до вимог Правил дорожнього руху України:

1) У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди (12.3).

2) Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу (13.1).

3) Під час обгону, випередження, об'їзду перешкоди чи зустрічного роз'їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.» (13.3).

Ухвалою суду від 18.12.2015 судом вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та оголошення заборони на відчуження в межах суми 197 004,39 гривень на автомобіль КАМАЗ, модель 53212, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності приватному підприємству «Транспромліс» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АРС № 114554.

Ухвалою суду від 23.12.2015 судом призначено судову автомеханічну експертизу.

Висновком судової автотехнічної експертизи № 1634, складеним 18.05.2016 (проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_12) встановлено, що у дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Volkswagen Touareg ОСОБА_13 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 10.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України. Можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля Volkswagen Touareg ОСОБА_13 визначалась виконанням ним вимог п.п. 10.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод для технічного характеру. Дії водія автомобіля Volkswagen Touareg ОСОБА_13 знаходяться у причинному зв'язку з виникненням даної ДТП. Технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів, в даному випадку, не визначалась діями водія автомобіля КАМАЗ 53212 ОСОБА_4, а повністю залежала від дій водія автомобіля Volkswagen Touareg ОСОБА_13 по виконанню ним вимог п.п. 10.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля КАМАЗ 53212 ОСОБА_4 не вбачається невідповідностей вимогами Правил дорожнього руху України, які б знаходились в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП.

Висновком судового експертного дослідження № 145/16-52, складеним 29.09.2016 (проведеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз при Міністерстві юстиції України) встановлено, що покази водія ОСОБА_5 стосовно виникнення ДТП можуть вважатися технічно неспроможними з технічної точки зору з причини (стор. 5 висновку: «... слід правих коліс автомобіля Фольксваген розташований впритул до бордюрного каменя, а місце зіткнення розташоване на відстані 2м від цього сліду. З урахуванням того, що слід коліс закінчується впритул біля бордюрного каменя, який виступає над рівнем бордюра на попередній ділянці, а відстань від бордюра до місця зіткнення 2м дещо перевищує ширину автомобіля (1,941м), то, в такому випадку, потрапляння лівого борту автомобіля Фольксваген в місце зіткнення може бути пояснене не маневруванням автомобіля КАМАЗ, а поперечним зміщенням кузова ліворуч внаслідок контактування лівого переднього колеса автомобіля Фольксваген з виступаючим бордюрним каменем».). В даній дорожній обстановці, враховуючи механізм зіткнення транспортних засобів, водій автомобіля Фольксваген ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 13.1 та пп. 13.3 ПДР. В даному випадку дослідження питання технічної можливості попередження даної ДП з боку водія автомобіля Фольксваген ОСОБА_5 за рахунок зміни режиму руху (гальмування) є методично недоцільним, технічна можливість попередження даної ДТП забезпечувалась в випадку дотримання ним вимог пп. 13.1 та 13.3 ПДР, для невиконання яких, згідно наданих на дослідження матеріалів, у нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожній обстановці водій автомобіля КАМАЗ ОСОБА_4 не мав технічної можливості попередити дане зіткнення своїми односторонніми діями (з тої причини, що його дії (навіть при незначному зміщенні автомобіля КАМАЗ праворуч) не створювали перешкоди або небезпеки для руху іншим учасникам дорожнього руху).

Частиною 6 статті 147 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевказані експертні заключення у їхній сукупності з іншими доказами, добутими в ході судового розгляду справи, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про наявність обопільної вини учасників дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 26.12.2014 .

Відповідно до вимог п.8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого, відшкодовується винним; за наявності лише вини володільця, якому заподіяно шкоду, вона йому не відшкодовується; за наявності вини обох володільців розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного, розмір відшкодування визначається судом залежно від ступеня вини кожного.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5обидва винні у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, взаємодією джерел підвищеної небезпеки, якими вони керували завдано пошкодження автомобілям, враховуючи, що ОСОБА_4 визнаний винним за постановою суду, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, враховуючи механізм зіткнення транспортних засобів, водій автомобіля Фольксваген ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 13.1 та пп. 13.3 ПДР, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв'язку з подією ДТП, суд вважає, що ступінь вини кожного водія у даній дорожньо-транспортній пригоді та завданні шкоди можна визначити рівним, і складає: ступінь вини ОСОБА_4 50%, ОСОБА_5 50%.

Крім того, судом встановлено, що 10.09.2014 між ПП «Транспромліс» та ОСОБА_9 «СК» «Оранта-Січ» було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2946277, за яким було застраховано відповідальність осіб, які експлуатують на законних підставах транспортний засіб марки КАМАЗ 53212, державний реєстраційний номер АР 0823МІ, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб зі строком дії з 14.09.2014 по 13.09.2015 , ліміт страхової відповідальності 50 000,00 гривень, розмір франшизи 1 000,00 гривень.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1 ст. 22 цього Закону встановлено правило, згідно якого, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

28.07.2015 ОСОБА_5 звернувся до страхової компанії із заявою про грошове відшкодування в порядку Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На момент розгляду справи, ОСОБА_9 »СК »Оранта-Січ» не здійснила виплату страхового відшкодування ОСОБА_5

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Таким чином, розмір страхового відшкодування, яке повинно бути виплачено ОСОБА_5 страховою компанією відповідає вимогам вказаного Закону та умов страхового полісу (п. 4): 50 000 гривень (ліміт відповідальності страховика за полісом) 1 000,00 гривень (розмір франшизи) = 49 000,00 гривень (страхове відшкодування).

На підставі ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1187 ЦК України встановлено, що діяльність, пов'язана з експлуатацією транспортного засобу, є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з актом виконаних робіт № 0000347 від 24.10.2015 ФОП ОСОБА_14 виконано ремонтні роботи з відновлення автомобіля Volkswagen Touareg, який належить ОСОБА_5 на загальну суму 161 757,07 гривень.

Враховуючи те, що то завдана позивачу ОСОБА_5 матеріальна шкода у вигляді реальних збитків, витрачених на відновлення пошкодженого автомобіля у розмірі 161 757,07 гривень не покривається страховим відшкодуванням у розмірі 49 000,00 гривень, а тому різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 112 757,07 гривень повинна бути відшкодована позивачу.

Стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В такому випадку обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України № 6-108цс13 від 6 листопада 2013 року і яка є обов'язковою для застосування у судовій практиці.

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 112 757,07 гривень підлягає стягненню з ПП «Транспромліс», як юридичної особи, що несе відповідальність за свого працівника (ОСОБА_4М.), який завдав шкоду позивачу за первісним позовом на користь ОСОБА_5

Крім того позивачем за первісним позовом ОСОБА_5 у позові ставиться питання щодо відшкодування витрат за послуги адвоката у розмірі 62 550,00 гривень.

Згідно зі ст. ст. 84, 88 ЦПК Українита ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.

Згідно з п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді, як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки витрати на правову допомогу належним чином документально не підтверджені, відповідно до вищевикладених вимог закону, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення витрат за послуги адвоката.

Тому в цій частині позову, як первісного, так і зустрічного слід відмовити.

Щодо зустрічної позовної заяви ПП »Транспромліс» до ОСОБА_5 про стягнення 3 419,82 гривень матеріальної шкоди суд враховує таке.

Раніше суд вже дійшов висновку про наявність обопільної вини учасників дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 26.12.2014 .

Згідно звіту № 721 про оцінку, матеріальної шкоди автомобіля НОМЕР_4, складеного 27.08.2015 ТОВ Виробничо-експертне підприємство «Стандарт-Сервіс», вартість матеріальної шкоди, спричиненої автомобілю становить 2 969,82 грн. Детальний перелік ремонтних робіт перелічений у калькуляцій вартості відновлювального ремонту - додатку А до звіту.

Відповідно до оцінки № 721 від 27.08.2015, вартість матеріальної шкоди, що спричинена ПП «Транспромліс» складає 2 969,82 гривень за проведення якої ОСОБА_7 сплачено 450,00 гривень на користь ТОВ ВЕП «Стандарт-Сервіс» за проведення експертного дослідження, що підтверджується квитанцією №П710/3478340/1 від 02.09.2015.

З огляду на зазначене, суд вважає, що матеріальна шкода підлягає повному відшкодуванню з ОСОБА_5 на користь ПП «Транспромліс» у розмірі 3 419,82 гривень.

Крім того, як позивач за первісним позовом ОСОБА_5,так і представник позивача ПП «Транспромліс» за зустрічним позовом ставлять питання про відшкодування завданої їм моральної шкоди, яка виявилась у спричиненні позивачу ОСОБА_5фізичних та душевних страждань, неможливості використання деякий час транспортного засобу для власних потреб, яку він оцінив у 30 000,00 гривень, а також у спричиненні власнику автомобіля КАМАЗ 53212 душевного стресу, позбавлення можливості використовувати автомобіль для виконання різних завдань підприємства, порушення звичайного устрою життя, який в свою чергу оцінив розмір моральної у 5000,00 гривень.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю

її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи

розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує обсяг заподіяних моральних і фізичних страждань з урахуванням характеру та тривалості страждань, зміни соціального життя потерпілого, ступеня провини винного.

На підставі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5обидва винні у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, взаємодією джерел підвищеної небезпеки, якими вони керували завдано пошкодження автомобілям, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за доцільним в частині позовних вимог ОСОБА_5та ПП «Транспромліс» про стягнення моральної шкоди відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 до приватного підприємства «Транспромліс», приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Оранта-Січ», третя особа ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Оранта-Січ» на користь ОСОБА_5 суму страхового відшкодування у розмірі 49 000 (сорок девять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з приватного підприємства «Транспромліс» на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 112 757 (сто дванадцять тисяч сімсот пятдесят сім) гривень 07 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Оранта-Січ» на користь ОСОБА_5 суму судового збору 485 (чотириста вісімдесят пять) гривень 27 копійок.

Стягнути з приватного підприємства «Транспромліс» на користь ОСОБА_5 суму судового збору 1 132 (одна тисяча сто тридцять дві) гривні 30 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 300 (триста) гривень 00 копійок.

Зустрічний позов приватного підприємства «Транспромліс» до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь приватного підприємства «Транспромліс» матеріальну шкоду 3 419 (три тисячі чотириста девятнадцять) гривень 82 копійки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь приватного підприємства «Транспромліс» суму судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Стягнути з приватного підприємства «Транспромліс» на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 8 листопада 2016 р.

Повний текст рішення виготовлено протягом пяти днів.

Суддя: І.П. Соболєва