У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Карпенко С.О.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Харківського регіонального відділення до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року та ухвалу судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 07 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 5 639,01 доларів США, посилаючись на те, що прийняті на себе зобов'язання по поверненню отриманого кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом відповідач не виконав.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 07 грудня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ «Брокбізнесбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Брокбізнесбанк» просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачем пропущено, встановлений законом строк позовної давності.

Проте повністю погодитись з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 15 жовтня 2010 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_6, укладено Договір № 009728 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку електронної платіжної картки Visa Electron (а.с. 2-3).

Цього ж дня, між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_6, укладено додаткову угоду № 1 до Договору № 009728 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку платіжної картки VisaInstant Issue від 15 жовтня 2010 року, про відкриття кредитної лінії працівникам підприємств/організацій, з якими у ПАТ «Брокбізнесбанк» реалізовано зарплатний проект, за умовами якої відповідачеві було надано грошові кошти у вигляді кредитної лінії з лімітом 4 500,00 грн на строк до 15 жовтня 2011 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 32,00 % річних на споживчі цілі. Відповідач же у свою чергу зобов'язався своєчасно повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом і виконати свої зобов'язання згідно з даним договором в повному обсязі у встановлений договором термін (а.с.4-5).

У відповідності до п. 7. договору проценти за користування кредитною лінією нараховуються банком починаючи з дати фактичного користування кредитними коштами.

У відповідності до виписки по рахунку НОМЕР_1 позичальника за період з 15 жовтня 2010 року до 18 лютого 2015 pоку, датою початку фактичного користування кредитними коштами є 18 жовтня 2010 року.

Згідно п. 12 Кредитного договору заборгованість за кредитною лінією та проценти за користування нею, власник рахунку сплачує за рахунок коштів, що надходять на його картковий рахунок НОМЕР_2, відкритий в AT «Брокбізнесбанк», МФО 300249, як заробітна плата та інші виплати та надходження.

Відповідно до п. 8 Кредитного договору власник рахунку сплачує банку проценти за користування кредитною лінією щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

У квітні 2015 року відповідач звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності (а.с. 62).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності, та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог через пропуск позивачем строків позовної давності, встановлених ст.ст. 257, 261 ЦК України, суд першої інстанції не перевірив чи мало місце переривання строку позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України, з огляду на те, що згідно з випискою банку (а.с. 8) на рахунок відповідача 25 липня 2013 року було зараховано 200 грн (швидке поповнення). При цьому судом першої інстанції не з'ясовано чи мало місце таке поповнення рахунку відповідача, яким чином відбулось таке зарахування, зокрема, шляхом поповнення у відділенні банку, перерахування з іншої платіжної картки, за допомогою терміналу тощо та ким саме вчинено такі дії. Зважаючи на те, що п. 10 додаткової угоди № 1 до договору передбачено, що власник рахунку має право достроково погасити заборгованість за кредитною лінією в повному обсязі або частково, шляхом внесення готівкових коштів на СКР або перерахування коштів з іншого рахунку, що належить власнику рахунку в банку або іншому банку (а.с. 4 зворот).

Пунктом 4.10 договору визначено, що термін дії картки визначається цим договором та вказується на картці (а.с. 2 зворот), проте дані обставини судом першої інстанції не встановлювались.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року та ухвалу судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 07 грудня 2015 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова