АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Борисової О.В., Гаращенка Д.Р.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/5888/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року задоволено частково заяву ОСОБА_3 про забезпечення його позову до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Заборонено Відділу реєстрації державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Дніпровського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві проводити реєстрацію змін до будь-яких відомостей про ТОВ «Торговий дім Дніпровський».

В решті вимог позивача ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із такою ухвалою суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати. Зазначає, що оскаржена ухвала суду перешкоджає господарській діяльності ТОВ «Торговий дім Дніпровський» та унеможливлює виконати ОСОБА_2 рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року, яким поновлено його власником статутного капіталу товариства, а тому така ухвала підлягає скасуванню. Вважає, що позовна заява ОСОБА_3 має на меті встановити перешкоду ОСОБА_2 здійснити державну реєстрацію його як законного власника статутного капіталу товариства.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просив стягнути з останнього на його користь борг у розмірі 200 000,00 грн., 3% річних у сумі 6 230,14 грн. та інфляційні втрати в сумі 80 509,81 грн.

Одночасно з вчиненням зазначених процесуальних дій, ОСОБА_3 просив забезпечити його позов шляхом заборони проводити реєстрацію змін до будь-яких відомостей про ТОВ «Торговий дім Дніпровський» та накладенням арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 В обґрунтування поданої заяви зазначив, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач може відчужити майно та корпоративні права на користь третіх осіб (а.с.6-7).

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову, заборонивши Відділу реєстрації державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Дніпровського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві проводити реєстрацію змін до будь-яких відомостей про ТОВ «Торговий дім Дніпровський».

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1, ч.3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 вересня 2015 року та ухвалено нове, яким відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_2, ОСОБА_9, третя особа: ТОВ «Торговий дім Дніпровський», про розірвання договорів купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім Дніпровський» від 18 травня 2012 року, визнання права власності на частку у статутному капіталі, визнання недійсним рішення загальних зборів, стягнення 3% річних (а.с.27-35).

Тобто, на момент постановлення оскаржуваної ухвали суду, ОСОБА_2 є власником статутного капіталу ТОВ «Торговий дім Дніпровський».

Відтак, засоби забезпечення позову, вжиті судом першої інстанції, порушують права третіх осіб, а саме ОСОБА_2, та фактично перешкоджають виконанню рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року.

За таких обставин, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Крім того, заява ОСОБА_3 про забезпечення позову не містить належного обґрунтування необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову з урахуванням предмету спору, а тому слід дійти висновку про те, що заявлений спосіб забезпечення позову не відповідає змісту заявлених позовних вимог.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Таким чином, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року, постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення її позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: О.В. Борисова

Д.Р. Гаращенко