Справа №642/6955/16ц
Провадження №2/642/2037/16
У Х В А Л А

25 листопада 2016 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л., з участю секретаря Конєвої А.О., розглянувши заяву представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову

в с т а н о в и в:

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики у загальному розмірі 631 266, 84 грн., у тому числі основної суми боргу 113 494, 37 грн., пені за прострочення виконання зобовязання - 414 254, 45 грн., інфляційних витрат -103 518, 02 грн.

Представник позивача ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на будинок №2 по вул. Праці в м.Харкові, належний на праві власності ОСОБА_4

В обґрунтування заяви посилається на те, що заборгованість відповідачами не погашається протягом майже 4 років, відповідачка намагалась оспорити свої зобовязання, звернувшись до суду з позовом про визнання недійсним договору іпотеки та договору позики в частині сторін в договорі. Договір іпотеки, яким забезпечувались права та законні інтереси позивачки, визнаний недійсним, тому є підстави вважати,що відповідачка намагатиметься здійснити відчуження предмету іпотеки - житлового будинку №2 по вул.. Праці в м.Харкові, щоб не виконувати рішення суду про стягнення заборгованості.

Заява розглядається судом відповідно до вимог ч.1 ст. 153 ЦПК України без повідомлення осіб, які приймають участь у справі.

Суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає на підставі наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними їз заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Представник позивача не надав суду достовірних доказів виникнення реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також даних щодо наміру відповідачки провести відчуження свого майна, її доводи ґрунтуються лише на припущеннях.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Оскільки позивачкою не доведено наявність підстав для забезпечення позову, суд відмовляє у задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.Л.Шрамко