У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство» до Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 про визнання недійсними розпоряджень, державних актів на право власності на землю, витребування земельних ділянок та визнання права власності та користування, за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 8 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Бориспільське лісове господарство» звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконними і скасувати розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації за №№1461, 1462, 1463, 1464, 1465, 1466, 1467, 1468 від 24 листопада 2008 року; визнати незаконним і скасувати розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації №№ 81, 82,83, 84, 85,86, 87, 88 від 2 лютого 2010 року; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки відповідачів та витребувати з незаконного володіння вказані земельні ділянки; визнати за державою в особі Кабінету Міністрів України право державної власності на вказані земельні ділянки, а за державним підприємством «Бориспільський лісгосп» право користування вказаними земельними ділянками.

Позов мотивовано тим, що на виконання судових рішень розпорядженнями голови Київської обласної державної адміністрації від 24 листопада 2008 року за №№1461, 1462, 1463, 1464, 1465, 1466, 1467, 1468 було затверджено 8 «Проектів землеустрою щодо припинення права постійного користування земельної ділянки ДП «Макарівське лісове господарство» в межах Гавронщинської сільської ради Макарівського району Київської області», вилучено з постійного користування ДП «Бориспільське лісове господарство» 8 земельних ділянок загальною площею 5,84 га кожна (ліси), розташованих на території Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області; змінено цільове призначення зазначених земельних ділянок з категорії земель лісогосподарського призначення на категорію земель сільськогосподарського призначення без права вирубки дерев та передано у власність громадянам ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 для ведення особистого селянського господарства.

У подальшому розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації за №№81, 82,83, 84, 85, 86, 87, 88 від 2 лютого 2010 року змінено цільове призначення зазначених земельних ділянок з категорії земель сільськогосподарського призначення на категорію земель «для будівництва та експлуатації торгівельно-розважального комплексу з офісними та виставковими приміщеннями, закладами громадського харчування та автосервісом». В подальшому вищевказані земельні ділянки були відчужені на користь ОСОБА_5 на підставі договорів купівлі продажу від 19 квітня 2010 року за №№2226, 2234, 2256, 2239.

Прокурор вказував, що судові рішення, які стали підставою для винесення первинних розпоряджень Київської ОДА про припинення права постійного користування земельної ділянки ДП «Бориспільське лісове господарство» та переведення зазначених земельних ділянок до земель сільськогосподарського призначення, були скасовані, відповідно на даний час підстави для прийняття спірних розпоряджень обласної державної адміністрації відпали, а тому спірні рішення та державні акти мають бути скасовані та визнані недійсними, як такі, що прийняті і видані на підставі незаконного судового рішення. Крім того, прокурор звертав увагу на те, що процедура вилучення та відведення спірних земельних ділянок відповідачам суперечила вимогам чинного законодавства.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року №610-р «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» з метою недопущення фактів порушення інтересів держави і суспільства під час відчуження та зміни цільового призначення земельних лісових ділянок було зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення.

Таким чином, прокурор вказував, що станом на момент прийняття обласною адміністрацією спірних розпоряджень діяли положення розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року №610-р, дія якого поширюється на ДП «Бориспільське лісове господарство», оскільки відповідно до ст.28 Лісового кодексу України та ч. 9 ст.149 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття обласною адміністрацією спірних розпоряджень) лише Кабінет Міністрів України мав право вилучати лісові ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб. В даному ж випадку обласною адміністрацією в один день вилучено лісові землі, які знаходяться в одному кварталі Макарівського лісництва, загальною площею 5,84 га.

Також прокурор посилався на те, що при прийнятті спірних розпоряджень порушено вимоги законодавства при зміні цільового призначення земельних ділянок, а саме порушено порядок зміни цільового призначення земельних ділянок.

В порушення ст.207 ЗК України втрати лісогосподарського виробництва у зв'язку з вилученням лісових земель для нелісогосподарських потреб не нараховувались та не сплачувались.

Прийняття Київською ОДА незаконних розпоряджень про припинення права постійного користування та зміни цільового призначення земельних ділянок, вилучення із земель державної власності спірних земельних ділянок, зміна їх цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення є свідченням невизнання права державної власності на спірні земельні ділянки в особі Кабінету Міністрів України, який в силу вимог ст.57 ЛК України та ст.149 ЗК України наділений повноваженнями щодо розпорядження ними.

Оскільки, земельні ділянки вибули з державної власності всупереч законодавства та волі держави в особі уповноваженого на те органу, що дає підстави для витребування їх з чужого незаконного володіння на користь держави, прокурор звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 8 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Перший заступник прокурора Київської області, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що спірні земельні ділянки віднесені до лісів, що перебували у користуванні ДП «Бориспільське лісове господарство» до прийняття оскаржуваних розпоряджень про їх вилучення та зміну цільового призначення, знаходилися за межами населених пунктів і їх вилучення не належить до компетенції місцевих державних адміністрацій та Кабінету Міністрів України.

Згідно висновків судів попередніх інстанцій оспорювані правові акти індивідуальної дії голови обласної державної адміністрації не були спрямовані на розпоряджання землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, що значно перевищувала 1 га, прокурором не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин (порушеної кримінальної справи, вироку суду, яким би було встановлено факт перевищення повноважень).

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що розпорядженнями голови Київської обласної державної адміністрації від 24 листопада 2008 року за №№1461, 1462, 1463, 1464, 1465, 1466, 1467, 1468 на виконання постанови Солом'янського районного суду від 24 вересня 2008 року у справі №2-а-173-1/08 та постанови Солом'янського районного суду від 24 вересня 2008 року у справі №2-а-175-1/08 затверджено вісім «Проектів землеустрою щодо припинення права постійного користування земельної ділянки ДП «Бориспільське лісове господарство» в межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області», вилучено з постійного користування ДП «Бориспільське лісове господарство» вісім земельних ділянок, кожна площею менше ніж 1 га (ліси), розташованих на території Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області; змінено цільове призначення зазначених земельних ділянок, із категорії земель лісогосподарського призначення на категорію земель сільськогосподарського призначення без права вирубки дерев та передано у власність ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 для ведення особистого селянського господарства.

На підставі зазначених розпоряджень вказані вище громадяни отримали державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, відповідно на земельні ділянки в межах Щасливської сільської ради Бориспільського району для ведення особистого селянського господарства.

Розпорядженнями голови Київської обласної державної адміністрації за №№81, 82,83, 84, 85, 86, 87, 88 від 2 лютого 2010 року змінено цільове призначення зазначених земельних ділянок з категорії земель сільськогосподарського призначення на категорію земель «для будівництва та експлуатації торгівельно-розважального комплексу з офісними та виставковими приміщеннями, закладами громадського харчування та автосервісом».

На підставі договорів купівлі-продажу від 19 квітня 2010 року за №№2226, 2234, 2256, 2239 право власності на спірні земельні ділянки перейшли до ОСОБА_5, про що на вищевказаних державних актах зроблені відповідні відмітки. Ці земельні ділянки ОСОБА_5 було поділено та об'єднано, в результаті чого сформовано три земельні ділянки площами 1,4410 га, 1,4410 га та 2,0375 га відповідно. Після чого ОСОБА_5 було видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11 від 05 жовтня 2011 року.

На підставі договорів купівлі-продажу від 19 квітня 2010 року за №№ 2245, 2251, 2263 спірні земельні ділянки відчужені на користь ОСОБА_6, про що проставлено відмітку про перехід права власності. В подальшому ці земельні ділянки об'єднані в одну - площею 2,0375 га. Пізніше земельна ділянка була розділена на дві земельні ділянки площею 0,6800 га та 1,3573 га відповідно та ОСОБА_6 було видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_15 та 08039 від 27 лютого 2012 року.

Земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_12 відчужена на користь ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 19 квітня 2010 року за №2221. Вказана земельна ділянка була розділена, в результаті чого було сформовано дві земельні ділянки площею 0,4000 га та 0,4822 га. ОСОБА_7 було видано державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_11 від 05 жовтня 2011 року.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення (стаття 19 ЗК України).

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 20 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (статті 21 ЗК України).

Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Згідно зі статтею 13 ЗК України саме до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «ґ» частини четвертої статті 84 ЗК України).

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність.

Передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 га, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (стаття 27 ЛК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин)).

Згідно із частиною другою статті 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Звертаючись до суду з позовом прокурор посилався на те, що розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 24 листопада 2008 року №№ 1461-1468, якими вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення з постійного користування ДП «Бориспільське лісове господарство», видано в один день - 24 листопада 2008 року, ними вилучено ліси загальною площею 5,8391 га, які знаходились у одному кварталі лісництва, є єдиним лісовим масивом, використовувались для ведення лісового господарства та передано у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства. Вказані розпорядження прийняті на підставі заяв, які надійшли до обласної державної адміністрації також упродовж 1 дня. Проекти землеустрою щодо вилучення цих лісових земель розроблялись на підставі дозволів обласної адміністрації, наданих також упродовж 1 дня. В один день укладені і договори на розробку проектів землеустрою. Державну землевпорядну експертизу всі проекти також пройшли упродовж 1 дня. Крім того, розпорядження Київської обласної державної адміністрації про зміну їх цільового призначення в 2010 році також прийняті в один день.

Разом з тим, вирішуючи даний спір суди попередніх інстанцій належним чином не перевірили вказаних доводів, з урахуванням вищевказаних норм матеріального права, не встановили чи не належать спірні земельні ділянки до земель лісового фонду, що віднесені до категорії лісів першої групи та перебували в державній власності, якими доказами це підтверджується або спростовується, належним чином не перевірили та не визначились чи не спрямовані правові акти індивідуальної дії голови обласної державної адміністрації на розпорядження землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка значно перевищувала 1 га і у в зв'язку із цим чи не свідчать ці дії про перевищення головою обласної державної адміністрації передбачених законом його повноважень.

Вищевикладене узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду України від 20 березня 2013 року у справі №6-13цс13, від 22 квітня 2015 року у справі №6-65цс15, від 30 вересня 2015 року у справі 6-196цс15, які, відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

Крім того, захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов'язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем.

Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України).

Судами не перевірено з посиланням на належні і допустимі докази кому належало право розпорядження спірною земельною ділянкою, чи не було рішення про відчуження спірної земельної ділянки, яка перебувала в державній власності, прийняте обласною державною адміністрацією з перевищенням повноважень; чи не вибула спірна земельна ділянка з володіння власника - держави - поза його волею, та чи є підстави для застосування вищевказаної статті і витребування земельної ділянки.

Крім іншого прокурор посилався на те, що судові рішення, які стали підставою для винесення первинних розпоряджень Київської ОДА про припинення права постійного користування земельної ділянки ДП «Бориспільське лісове господарство» та переведення зазначених земельних ділянок до земель сільськогосподарського призначення, були скасовані, відповідно на даний час підстави для прийняття спірних розпоряджень обласної державної адміністрації відпали.

Разом з тим, суди цих обставин не перевірили, обмежившись посиланням на те, що ці доводи прокурора не підтверджуються матеріалами справи.

Не перевірено на підставі яких саме правовстановлюючих документах належало право користування спірною земельною ділянкою державному лісогосподарському підприємству та до яких земель вона відносилася, відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.

В ході розгляду даної справи місцевим та апеляційним судами не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не перевірено усіх обставин, на які посилалися сторони в обґрунтування своїх вимог і заперечень та не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Вказане вище свідчить про порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до передчасних висновків у справі.

За таких обставин, ухвалені цими судами рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід скасувати з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 8 вересня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська