Справа № 709/28/2011
У Х В А Л А

Іменем України

22 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Куштана Б.П.

з участю секретаря : Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду від 25 квітня 2016 року за позовною заявою ОСОБА_1 до Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсними державних актів на право приватної власності, -

в с т а н о в и л а :

28 квітня 2009 року, ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсними державних актів на право приватної власності.

Рішенням Рахівського районного суду від 25 квітня 2016 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу в якій ставить, питання про скасування такого та ухвалення нового рішення про задоволення позову. Мотивує свої вимоги тим, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, що призвело до порушення судом норм процесуального та матеріального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, позивач ОСОБА_1, підтримав, вимоги скарги, яку просив задоволити.

Чорнотисянська сільська рада подала заяву про розгляд скарги у її відсутності, не визнають доводи скарги. Відповідачки ОСОБА_2, і ОСОБА_3 не з'явились у судове засідання, але повідомлені про час та місце судового розгляду, і заяв про відкладення розгляду справи не подавали суду. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка бере участь в справі, та дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені, певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є, факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що присадибна земельна ділянка площею 0,43 га. знаходилась у користуванні покійної ОСОБА_4, а матеріали справи не містять доказів того, що вона надала згоду на передачу у власність частину даної земельної ділянки, ОСОБА_2 і ОСОБА_3. Відсутнє й рішення сільради, що від неї вилучалась частина земельної ділянки з метою передачі такої у власність ОСОБА_2 і ОСОБА_3. За цих обставин вважає, що Чорнотисянська сільрада не мала правових підстав для прийняття рішень про передачу в приватну власність ОСОБА_2 і ОСОБА_3 земельної ділянки, якою користувалась ОСОБА_4.

Та, не дивлячись на вказані посилання, колегія суддів дійшла до думки, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 і ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку встановленому, цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений, законами України.

Також і ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отож, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Та згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись у суд із даним позовом ОСОБА_1 виходив із того, що на підставі заповіту від 09.06.2005 року складеного ОСОБА_4, як спадкоємець за заповітом, набув у спадщину земельну присадибну ділянку в розмірі 0,43 га., яка знаходиться в АДРЕСА_1. Проте з даної земельної ділянки, рішеннями Чорнотисянської сільради від 04.07.2002 року № 4 надано ОСОБА_3 у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,16 га., а ОСОБА_2 у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,15 га., та рішеннями Чорнотисянської сільради від 04.07.2002 року № 6 надано дозвіл ОСОБА_3 й ОСОБА_2 на виготовлення Державних актів на право приватної власності на землю для ведення особистого селянського господарства. Вважає, що у такий спосіб, його позбавлено право власності на присадибну земельну ділянку, площею 0,43 га.

Виходячи із припису ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом заповіту від 09.06.2005 року складеного ОСОБА_4, остання здійснила особисте розпорядження майном на випадок своєї смерті, а саме, тим майном яке на час її смерті буде належати їй, і на що за законом буде мати право, до такого віднесла житловий будинок з надвірними прибудовами, і присадибну земельну ділянку площею 0,43 га, а.с. 11.

Як убачається зі змісту Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.12.2008 року, заповідач ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Зазначене свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видано лише на житловий будинок за АДРЕСА_1, який належав покійній на підставі свідоцтва про право власності від 25.05.2004 року.

На присадибну земельну ділянку площею 0,43 га., яка знаходиться в АДРЕСА_1 не видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Під час оформлення спадщини за заповітом, присадибна земельна ділянка площею 0,43 га. не належала покійній ОСОБА_4 на праві власності.

Наведене вказує на те, що Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видано ОСОБА_1, було видано йому лише на те майно, яке на час смерті ОСОБА_4, належало останній на праві власності.

Відповідно до довідки Чорнотисянської сільради від 01.09.2008 року № 954, за покійною ОСОБА_4 було зареєстровано присадибну земельну ділянку площею 0,13 га., і 0,50 га. сінокосу, що зазначено в по господарській книзі № 9, а.с. 22, 37, 38-39.

Даною довідкою стверджено, що присадибна земельна ділянка покійної ОСОБА_4, була площею 0,13 га., а не 0,43 га. як вказано у заповіті.

Актом від 13.04.2010 року комісії із земельних питань сільської ради встановлено, що дворогосподарство по АДРЕСА_1 і присадибна земельна ділянка площею 0,13 га. переведено на ОСОБА_1. Також переведено і земельну ділянку площею 0,50 га. для ведення особистого селянського господарства в урочищі "Чорна Багна", а.с. 75. Відповідно до акту перенесення в натуру меж земельної ділянки від 26.05.2010 року, землевпорядником Чорнотисянської сільради Попюк Н.В. з участю члена комісії із земельних питань ОСОБА_6 та в присутності ОСОБА_1 перенесено в натуру земельну ділянку площею 0,4483 га. надану для ведення особистого селянського господарства. ОСОБА_1 заперечував із приводу перенесення в натурі земельної ділянки площею 0,4483 га., однак межові знаки у кількості 8 штук пред'явлено землекористувачу і передано йому на зберігання й нагляд, а.с. 78, 79.

Так, рішенням 2-ї сесії 4-го скликання Чорнотисянської сільської ради від 04.07.2002 року № 4 передано ОСОБА_3 у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,16 га., а ОСОБА_2 у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,15 га.. Та рішенням 2-ї сесії 4-го скликання Чорнотисянської сільської ради від 04.07.2002 року № 6 надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення Державного акту на право приватної власності на землю, площею 0,016 га. для ведення особистого селянського господарства, а також ОСОБА_2 на виготовлення Державного акту на право приватної власності на землю, площею 0,015 га. для ведення особистого селянського господарства.

З даних рішень убачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передано у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки, які були у їх користуванні, ще при житті ОСОБА_4, задовго до її смерті.

До моменту своєї смерті, ОСОБА_4 не заперечувала права користування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельними ділянками, площами 0,16 га. і 0,15 га., а згодом і права власності останніх на ці земельні ділянки. Так-як, докази про зворотне, матеріали справи не містять, і такі не надано позивачем.

Оскільки, ОСОБА_4 на момент смерті не належало право власності або користування, спірними земельними ділянками, то таких прав не набув і позивач в порядку спадкування.

Ставлячи вимогу про визнання недійсним і скасування рішень сільради та державних актів, позивач по суті спору виступає як представник в інтересах органу, якому надано право контролю за дотримання земельного законодавства, та який вправі ставити питання про захист порушеного права, коли таке має місце.

Таким державним органом у сфері земельних правовідносин, являється Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області, до компетенції якої входить здійснення державного нагляду (контролю) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності на підставі Положення про державну інспекцію сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23.12.2011 № 770). ОСОБА_4 не вповноважувався даним державним органом на звернення до суду.

Також, слід зазначити, що ОСОБА_4 не відноситься до того кола осіб, яким Закон надає право звертатись до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних, чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах, виходячи зі змісту ст. 45 ЦПК України.

На думку колегії суддів, позивач не набув підстав заінтересованості відносно земельних ділянок, які на праві приватної власності належать ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а тому, такий звернувся до суду за захистом права яке не порушене у спірних правовідносинах.

Під час встановлення зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, та застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому відсутні підстави для його скасування.

Зважуючи на викладене, доводи відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції та обставин встановлених апеляційним судом, а тому, колегія суддів у відповідності до вимог передбачених статтями 213 і 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Приймаючи до уваги встановлене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 316 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Рахівського районного суду від 25 квітня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : ____________________ Судді : ____________________

____________________