Справа № 461/184/11 Головуючий у 1 інстанції: Курилець А.Р.
Провадження № 22-ц/783/5697/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Левика Я.А.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю апелянта - ОСОБА_2, представника апелянта - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 23 травня 2011 року у справі за поданням старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_4 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, -

в с т а н о в и л а:

В травні 2011 року старший державний виконавець Галицького ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_4 звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, мотивуючи таке тим, що у ВДВС на виконанні перебуває два виконавчих листи №2-3062/2010, виданих 02.02.2011 року Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 411225,70 грн. заборгованості за кредитним договором та 1820,00 судових витрат на користь ПАТ «Сведбанк». Проте, боржником заборгованість згідно вищевказаних виконавчих документів не погашена. Тому слід обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23 травня 2011 року подання задоволено.

Встановлено ОСОБА_2 тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон (за межі України) без вилучення паспортного документу до виконання ним своїх зобовязань по двох виконавчих листах №2-3062/2010, виданих 02.02.2011 року Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сведбанк» 411225,70 грн. заборгованості за кредитним договором та 1820,00 судових витрат.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_2 оскаржив таку в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята без повного з'ясування обставин справи, у зв»язку з чим є необґрунтованою та незаконною.

Зазначає, що державним виконавцем подано суду документи, які не є належним чином засвідченими, а відтак, на думку апелянта, такі не можуть бути доказом у справі. Крім того, державним виконавцем не здійснено та не надано суду опису документів виконавчого провадження, а судом не зобов»язано надати такі. До подання не долучено доказів повідомлення державним виконавцем боржника про таке звернення до суду, також йому не направлялись жодні документи по виконавчому провадженню. Вважає, що факт винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та арешту майна боржника не є доказом його ухилення від виконання судового рішення. Звертає увагу на той факт, що судом не встановлено чи боржник дійсно ухилявся від виконання судового рішення, чи скеровувались на його адресу постанови виконавчого провадження, чи здійснювались виклики державним виконавцем.

Просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 23 травня 2011 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з»явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Задовольняючи подання та тимчасово обмежуючи у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що як вбачається з матеріалів подання, заборгованість ОСОБА_2, згідно двох виконавчих листах № 2-3062/2010, виданих 02.02.2011 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сведбанк» 411225,70 грн. заборгованості за кредитним договором та 1820,00 судових витрат, не погашена. Таким чином, наявність у ОСОБА_2 невиконаного зобовязання, покладеного на нього судовим рішенням, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

У відповідності до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язання.

Згідно з положеннями ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

За приписами ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу виконавчої служби.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

За приписами п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов»язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов»язань за рішенням.

Таким чином, основною і єдиною підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов'язань.

Однак, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, державний виконавець Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції не надав суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобов»язань, покладених на нього рішенням суду, та що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боргу, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 належним чином викликався до виконавчої служби і ухилявся від сплати боргу. Хоча саме державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

При цьому ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України передбачено, що суд розглядає подання негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця.

Враховуючи обов'язковість виклику державного виконавця для розгляду подання в порядку ст. 377-1 ЦПК України та можливого витребування необхідних документів, колегія суддів вважає, що розгляд подання повинен здійснюватись в день його надходження (за наявності необхідних документів), але не пізніше наступного дня з моменту його подання.

З урахуванням того, що ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України передбачено негайний розгляд справи, що унеможливлює повідомлення державного виконавця про дату розгляду подання шляхом направлення судової повістки з повідомленням про вручення, державний виконавець може бути повідомлений про дату судового засідання у спосіб, передбачений частинами 5, 6 ст. 74 ЦПК України (телеграма, факс), а також кур'єром із зворотною розпискою, електронною поштою, телефонограмою.

Аналіз правової норми, що регулює питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України дає підстави для висновку, що процесуальною особливістю вирішення цього питання є виклик державного виконавця в судове засідання.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази повідомлення державного виконавця про час та дату судового засідання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України. У зв»язку з порушенням порядку вирішення питання, судом першої інстанції не було належно з»ясовано фактичні обставини, що підлягають перевірці, оскільки особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, адже саме лише невиконання боржником зобов'язань, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов»язків. Це, в свою чергу, потягло порушення процесуальних прав та передчасність висновку щодо задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає передчасним висновок суду про наявність підстав для задоволення подання старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_4 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

За таких обставин, ухвала підлягає скасуванню з передачею питання про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 2 п. 4, 312 ч.1 п. 3, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 23 травня 2011 року скасувати.

Передати питання про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню в силу вимог ст. 324 ЦПК України не підлягає.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_7