АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Кравець В.А.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада-2» - Довгаля Сергія Михайловича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада-2» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада-2» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ТОВ «Рада-2» - Довгаль С.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представники відповідача проти апеляційної скарги заперечували.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У травні 2016 року позивач ТОВ «Рада-2» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1. ТОВ «Рада 2» є житлово-експлуатаційною організацією, яка надає житлово-комунальні послуги мешканцям даного будинку. Відповідач, отримуючи житлово-комунальні послуги, не сплачує позивачу їх вартості, заборгувавши з липня 2013 року по березень 2016 року 15 740,12 грн., які просить стягнути у судовому порядку, 312,99 грн. інфляційної складової боргу за вказаний період та 702,19 грн. 3% річних від заборгованої суми.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

За змістом частин 4-5 ст.11 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо у новозбудованому будинку власники квартир, приміщень протягом двох місяців після підписання акта державної приймальної комісії не створюють об'єднання і не приймають на баланс основні фонди, сільська, селищна, міська рада може своїм рішенням призначити балансоутримувача. Призначений балансоутримувач здійснює свої повноваження по забезпеченню управління будинком до прийняття будинку на баланс об'єднанням. Витрати на здійснення цих функцій управління розподіляються між власниками пропорційно площі приміщень, що перебувають у їх власності.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 30.07.2013 року (а.с.10-11).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Оскільки майно відповідача знаходиться у багатоповерховому будинку, порядок його утримання регламентується, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV.

Відповідно до п.1 ч. 2, ч. 3 та ч. 4 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші право чини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Статтею 162 ЖК Української PCP встановлено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Суду першої інстанції позивачем представлений розрахунок заборгованості відповідача з липня 2013 року по березень 2016 року в розмірі 16 755,29 грн., але судом не прийнято цей розрахунок як належний доказ, оскільки він не завірений належним чином ні печаткою, ні штампом позивача, а підписаний представником позивача ОСОБА_3, який не має повноважень на складання вказаних фінансових документів.

Відповідно до п.2 «Порядку передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року №1521, загальні збори об'єднання співвласників багатоквартирного будинку вирішують питання про прийняття житлового комплексу на баланс об'єднання.

ТОВ «Рада 2» зверталась до Дарницького суду м.Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за аналогічний період, однак ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 11.05.2016 року відмовлено у прийнятті заяви, оскільки суду не надано договору, що регулює відносини, які склались між сторонами.

Суд виходив з того, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів в підтвердження обгрунтування позовних вимог, зокрема: суду не надано доказів того, що ТОВ «Рада 2» є балансоутримувачем чи експлуатаційною організацією житлового будинку № 9 по вулиці Ревуцького в м.Києві, не надано доказів укладення договору про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, надання комунальних послуг відповідачу, не здобуто таких доказів і ході судових засідань.

Також суд виходив з того, що позивачем не підтверджено розміри тарифів, які застосовувались позивачем при проведенні розрахунків заборгованості. В наданих розрахунках відсутня інформація, щодо періодів їх застосування.

Оскільки суд відмовив у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості, тому не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 312,99 грн. інфляційної складової боргу за вказаний період та 702,19 грн. 3% річних від заборгованої суми.

Колегія суддів погоджується з висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з положень даної норми Закону колегія суддів вважає, що позивачем не підтверджено доказами відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України позовні вимоги.

На час розгляду справи судом першої інстанції позивачем не було надано суду доказів того, що саме позивач є балансоутримувачем або управителем житлового будинку по АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги про те, що докази на підтвердження цього суд першої інстанції не витребував у позивача, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивач мав діяти відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України якою передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Крім цього, судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що нарахування оплати послуг відповідачу позивачем здійснювалось за тарифом 4,42 грн. за квадратний метр, в той же час як власникам інших квартир будинку по АДРЕСА_1, а саме квартир №№ 3,12,25,26,28,29,32 та інших нарахування здійснювалось за тарифом 2,65 грн., що підтверджується квитанціями на оплату та договором, положень щодо різниці тарифіф представник позивача не зміг пояснити суду.

Постановою ВГСУ у справі 910/11516/14 за позовом ТОВ «Рада-2» про зупинення дії рішення Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України та визнання його недійсним ВГСУ встановлено, що дії ТОВ «Рада-2» які полягають у нарахуванні власникам (наймачам) квартир у будинку за адресою: АДРЕСА_1, плати за надані послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території за тарифом, який не встановлено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) для цього будинку, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим ч. 2 ст. 50 та ч.1 ст.13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах будинку за адресою: АДРЕСА_1 який знаходиться на утриманні та обслуговуванні Товариства, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2014 року у справі № 910/11516/14 Господарського суду міста Києва, якою у задоволенні позову відмовлено, залишено без змін, а касаційну скаргу ТОВ «Рада-2» без задоволення (а.с. 37-40).

Колегія суддів зазначає, що звернувшись до суду з даним позовом позивач фактично не виконав рішення господарського суду надавши розрахунок заборгованості без врахування висновків господарського суду, тобто за непідтвердженими тарифами, які застосовувались при проведенні розрахунку заборгованості.

В апеляційному суді доказів правильності нарахувань заборгованості позивачем не надано також.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильністьухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада-2» - Довгаля Сергія Михайловича - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий: Судді: