Справа № 598/1518/16-ц
провадження № 2/598/540/2016
РІШЕННЯ

іменем України

"16" листопада 2016 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого Гудими І.В.

при секретарі Жиляк Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Збаражі справу за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон,-

в с т а н о в и в :

До суду звернулася ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, з позовом до ОСОБА_3 про надання тимчасового дозволу на виїзд малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон до Республіки Італія та інших країн Шенгенської угоди,в супроводі матері без згоди та супроводу батька - ОСОБА_3, в період з 25 жовтня 2016 року по 25 січня 2017 року, мотивуючи свої позовні вимоги тим, щосин потребує відпочинку та оздоровлення, яке вона має змогу провести за кордоном, однак відповідач - батько дитини не дає нотаріально посвідченої згоди на її виїзд за кордон, що суперечить правам та інтересам дитини.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та представник позивачки ОСОБА_2 не з`явилися, однак на адресу суду від представника позивачки - адвоката ОСОБА_2 надійшла заява, в якій він просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3в судове засідання не з'явився, хоча про день, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином. Не повідомив відповідач і причини своєї неявки в судове засідання. Суд, на підставі ст.224 ЦПК України, вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи.

Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

При цьому суд виходив з наступного.

Батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є відповідач ОСОБА_3 та позивачка ОСОБА_1, що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 13 червня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м.Донецька (а.с.9).

Малолітній ОСОБА_4 проживає разом з позивачкою в АДРЕСА_1 що стверджується довідкою виданою виконкомом Чернихівецької сільської ради Збаразького району Тернопільської областівід 16.08.2016 року за №567 (а.с.10).

Малолітній ОСОБА_4 часто хворіє та потребує диспансерного нагляду, амбулаторного та санаторно-курортного лікування (морське узбережжя, мінеральні води), що стверджується інформацією наданою Збаразькою ЦРКЛ від 05.10.2016р. за №1605 (а.с.11).

Згідно пояснень представника позивачки, які викладені у позовній заяві, відповідач ОСОБА_3, фактичне місце знаходження якого не відоме, не надає згоди на виїзд з України малолітнього сина ОСОБА_4. Дозвіл на виїзд ОСОБА_4 за межі України потрібен позивачці для можливості оздоровлення та відпочинку дитини, а також для духовного та фізичного розвитку дитини. При цьому матеріальне становище позивачки дозволяє їй вивезти дитину за кордон для оздоровлення та відпочинку.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст.141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 313 ЦК України, визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №798-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративним чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 27 цієї Конвенції передбачає, держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до п.п.3,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою КМ України від 27.01.1995 року №57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється в тому числі і за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, беручи до уваги те, що вищенаведені встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач не надає нотаріально засвідченої згоди на тимчасовий виїзд своєї малолітньої дитини за кордон, а також з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення, в зв`язку з чим необхідно надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_1 та без згоди і супроводу батька ОСОБА_3 до Республіки Італії та інших країн-учасниць Шенгенської угоди в період з 25 жовтня 2016 року по 25 січня 2017 року.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.3, 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №798-XII, ст.313 ЦК України, ст.ст. 141, 150 СКУкраїни, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», п.п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, ст.ст.3, 10, 57-60, 208, 209, 212-215, 218, 224, 225, 228, 292 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_1 та без згоди і супроводу батька ОСОБА_3 до Республіки Італії та інших країн-учасниць Шенгенської угоди в період з 25 жовтня 2016 року по 25 січня 2017 року.

Вказане заочне рішення суду може бути переглянуте Збаразьким районним судом за письмовою заявою відповідача, яку слід подати до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Тернопільської області через Збаразький районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вказане рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ : І.В. ГУДИМА