Справа № 300/189/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Панька В.Ф., суддів: Власова С.О., Фазикош Г.В., при секретарі: Рогач О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Воловецького районного суду від 08 квітня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства « Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ « Приват Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ « Приват Банк» заборгованість у розмірі 3522,50 ( долар США), що за курсом 25,55 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.02.2016 року складає 89999,88 грн. за кредитним договором № MKW0GK00000006 від 22.06.2005 року, яка складається з: - 2259,45 ( долар США) заборгованість за кредитом; 773,54 ( долар США) заборгованість по процентам за користування кредитом; 126,00( долар США) заборгованість по комісії за користування кредитом; 363,51 ( долар США) пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором і стягнути з відповідача судові витрати. Рішенням Воловецького районного суду від 08 квітня2016 року у позові ПАТ КБ « Приват Банк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю з підстав не доведення позивачем належними доказами факт виконання ним своїх зобовязань щодо видачі кредитних коштів відповідачу, а тому підстав для висновку про порушення відповідачем зобовязань, що випливають із кредитного договору в суду немає. Не погодившись з даним рішенням представник ПАТ КБ « Приват Банк» подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 08 квітня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ « Приват Банк» в повному обсязі і судові витрати покласти на відповідача. Мотивує свою апеляційну скаргу тим, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справі і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Представник апелянта зазначає, що підставою для відмови в задоволенні позову стало те, що додані до позовної заяви документи не є достатньою підставою для задоволення позовних вимог, ПАТ КБ « Приват Банк» не погоджується з висновками суду виходячи з того, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вважає викладені обставини в рішенні суду першої інстанції є необґрунтованими, такими, що не мають свого підтвердження. В судовому засіданні, яке відбулося 17 травня 2016 року представник відповідача ОСОБА_2 надав заперечення на апеляційну скаргу в якій зазначає, що договір не є доказом отримання кредиту гр. ОСОБА_1 і жодним чином підтверджує виникнення обовязку у відповідача сплачувати певні суми на користь Банку; вважає, що заявка на видачу готівки містить ознаки підробленої позаяк підпис отримувача коштів навіть візуально не схожий на підпис ОСОБА_1; факт виплати кредитних коштів позичальнику не доведено позивачем жодним належним та допустимим доказом. За таких обставин у відповідача не виникли жодні обовязки перед банком. Просять відхилити апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приват Банк», рішення Воловецького районного суду від 08 квітня 2016 року залишити без змін. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції скасуванню з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції було встановлено, що між ПАТ КБ « Приват Банк» та ОСОБА_1, 22.06.2005 року було укладено кредитний договір № MKW0GK00000006 за умовами якого Банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк по 19.06.2015 року виключно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 11 051, 00 доларів США на наступні цілі: купівля житлового будинку у сумі 10 000, 00 дол. США і на оплату страхових платежів у сумі 1051,00 дол. США , а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В звязку із невиконанням умов договору відповідач станом на 01.02.2016 року заборгував позивачу суму в розмірі 4532,62 доларів США, які позивач просить стягнути в повному обсязі та судові витрати в розмірі 1378,00 грн. Судом апеляційної інстанції при дослідженні матеріалів справи було встановлено, що дійсно 22.06.2005 року було укладено кредитний договір № MKW0GK00000006 за умовами якого Банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк по 19.06.2015 року виключно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 11 051, 00 доларів США на наступні цілі: купівля житлового будинку у сумі 10 000, 00 дол. США і на оплату страхових платежів у сумі 1051,00 дол. США, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць залишку заборгованості за Кредитом і комісії в розмірі 0,18% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надати Банку кошти ( щомісячний платіж) у сумі162,44 дол. США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією. Умовами кредитного договору встановлені права та обовязки сторін, порядок розрахунків, відповідальність сторін. Договір був підписаний як ПАТ КБ « Приват Банком» так і ОСОБА_1, 23 жовтня 2013 року була укладена додаткова угода до кредитного договору № MKW0GK00000006 від 22.06.2005 року, якої було передбачено, що суму заборгованості, що виникла в період з дати надання Позичальнику кредиту до дати підписання цієї Додаткової угоди зменшити на 146,21 дол. США і передбачено, що у разі порушення будь-якого з зобовязань передбачених в Графіку погашення кредиту понад 31 день позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 146,21 дол. США. Даний договір також був підписаний сторонами, а саме ПАТ КБ « Приват Банк» до ОСОБА_1 Додатком до додаткової угоди передбачений графік погашення де чітко встановлений розмір щомісячного платежу разом з датою погашення, також підписаний двома сторонами Кредитного договору і додаткової угоди до кредитного договору. Крім того, до апеляційної скарги був наданий розрахунок заборгованості по кредитному договору ( а.с. 53 58), а також на а.с. 60 міститься заява на видачу готівки від 29 червня 2005 року в якій зазначено, що ОСОБА_1, отримав 10000,00 дол. США, що еквівалентно у гривнях 50550,00 грн. Судом першої інстанції був зроблений висновок, що у документах, які дослідив суд надані позивачем відсутні докази, які підтверджували б факт видачі відповідачеві кредитних коштів, з яких суд міг би зробити висновок про місце, дату видачі кредиту, суму, яку отримав відповідач тощо, але дана обставина спростована в суді апеляційної інстанції так як до апеляційної скарги була надана заява на видачу готівки від 29 червня 2005 року в якій зазначено, що ОСОБА_1 підписав дану заяву на видачу готівки в сумі 10000,00 дол. США., а також в суді першої інстанції до позовної заяви була надана квитанція № 6 від 30 червня 2015 року в якій зазначено, що ОСОБА_1, сплатив комісію за видачу кредиту 2 % суми кредиту в розмірі 1011,00 грн. Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що Банк надав належні і допустимі докази на обґрунтування своїх вимог, а також довела ті обставини на які Банк посилався. Суд першої інстанції не був позбавлений можливості, для повного і всебічного розгляду справи, задля встановлення постановлення законного рішення витребувати від Банку інші докази, які на думку суду першої інстанції не були додані. Висновок суду першої інстанції про те, що подані до суду фотокопії (а.с.4-21) виготовлені з порушенням стандартів затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року № 55 суд визнав, що згідно з ч.1 ст.59 ЦПК України такі докази є недопустимими, оскільки суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, проте дана обставина не знаходить свого підтвердження так як документи, які були подані позивачем, що знаходяться на а.с. 4-21 жодною із сторін не оспорювалися, а саме: на розрахунок контр розрахунку надано стороною відповідача не було, кредитний договір від 22 червня 2005 року, а також додаткова угода № 1 від 23 жовтня 2013 року і додаток до додаткової угоди жодною із сторін не оспорювалися. Відповідно до ч.2 ст.64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Судом першої інстанції не було вчинено жодних дій для повного зясування судом обставин, що мають значення для справи. Висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають, оскільки позивач не довів належними доказами факт виконання ним своїх зобовязань щодо видачі кредитних коштів відповідачу спростовується наданою в апеляційній інстанції заявою на видачу готівки від 29 червня 2005 року в сумі 1000,00 дол. США, (а.с.60), розрахунком заборгованості в якому чітко зазначено, що до 23 квітня 2014 року відповідачем здійснювалися погашення чергових платежів по кредиту в межах щомісячного платежу, а також підписаним кредитним договором, додатковою угодою до кредитного договору і додатком до додаткової угоди, які стороною відповідача не оскаржувалися і не оспорювалися. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Банк належними і допустимими доказами довів ті обставини на які він посилався в своїй позовній заяві і в апеляційній скарзі, натомість відповідач посилаючись на обставини, які на його думку є правильними не виконав свого обовязку щодо доведення цих обставин на які він посилається. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1. ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів дійшла висновку, що борг ОСОБА_1, перед ПАТ КБ « Приват Банк» повністю не погашений, взяті на себе зобовязання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ « Приват Банк» належним чином не виконав, позовні вимоги ПАТ КБ « Приват Банк» заявлені до ОСОБА_1, є обгрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами тому підлягають до задоволення. Суд першої інстанції належним чином не дослідив розрахунок заборгованості наданий представником ПАТ КБ « Приват Банк» до позовної заяви, не надав належну оцінку доказам, які наявні в матеріалах справи і не вчинив додаткових дій щодо витребовування документів для вирішення справи обєктивно і всебічно для постановлення обґрунтованого рішення. Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції через неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню та ухваленню у справі нового рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ « Приват Банк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості задовольнити. Відповідно до ч.1.ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Керуючись ст.ст. 307, 309,314,316,317,319, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

1. Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк « Приват Банк» задовольнити. 2. Рішення Воловецького районного суду від 08 квітня 2016 року скасувати. 3. Позовні вимоги задовольнити. 4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» суму заборгованості у розмірі 3522 (три тисячi п'ятсот двадцять два) доларів США 50 (п'ятдесят) центів, що за курсом НБУ станом на 01.02.2016 року складає 89999 (вісімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять) гривень 88 (вісімдесят вісім) копійок та судові витрати в розмірі 2893 (двi тисячi вісімсот дев'яносто три) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

5. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: