У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді - Максимчук З.М.

суддів : Хилевича С.В., Григоренка М.П.,

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 м.Луцьк на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 лютого 2007 року в справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 (правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 м.Луцьк) про стягнення грошової компенсації за речове майно,

В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 лютого 2007 року позов задоволено.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 м. Дубно на користь ОСОБА_1 2868 грн 44 коп компенсації за речове майно.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 м. Дубно на користь ОСОБА_1 30,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 51,00 грн державного мита.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 м. Луцьк, яка є правонаступником військової частини НОМЕР_2 , покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що Законом України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів від 17.02.2000 року було запроваджено мораторій на видачу грошової компенсації за речове майно шляхом призупинення дії ч.2 ст.9 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року. Зазначений мораторій продовжує діяти й на теперішній час. Вважає, що з огляду на це, правової підстави для здійснення виплати грошової компенсації замість речового майна за період з моменту запровадження мораторію (10 березня 2000 року) на теперішній час немає.

Вказує, що відповідно до Закону України „Про оборону фінансування витрат на утримання Збройних Сил України", в тому числі видатків на грошову компенсацію за речове майно, здійснюється виключно за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом
_________________________________________________________________________________________Справа № 2-239/07 Головуючий у суді 1 інстанції - Юзьвяк Б.Г. Провадження № 22-ц/787/1861/2016 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

України в кошторисі Міністерства Оборони України. Законами України „Про державний бюджет України на 2001-2008 роки" витрати на речове майно або грошової компенсації замість неї, не були передбачені, тому Міністерству оборони України з державного бюджету кошти на вказані цілі не виділялись, а відтак - були відсутні й фактичні можливості виплати грошової компенсації за відповідний період.

Доводить, що даний спір пов`язаний із проходженням позивачем військової служби і - відповідно - має публічно-правовий характер, зокрема, щодо стягнення компенсації за речове майно. Додає, що суд першої інстанції неправомірно розглянув справу за правилами цивільного судочинства тоді, як спір мав вирішуватись згідно норм Кодексу адміністративного судочинства України.

Просить оскаржуване рішення суду скасувати.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що наказом командира повітряного командування «Захід» Міністерства оборони України № 282/ДСК від серпня 2006 року військова частина НОМЕР_2 до 31 жовтня 2006 року підлягала розформуванню, з анулюванням умовного найменування та ідентифікаційного коду і її правонаступником було визначено військову частину НОМЕР_1 .

Будь-які дані про внесення змін до вищевказаного наказу командира повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Міністерства оборони України щодо продовження строків розформування військової частини НОМЕР_2 відсутні.

Таким чином, судом першої інстанції фактично були вирішені позовні вимоги позивача вже до неіснуючої юридичної особи, без залучення належного відповідача, що призвело до порушення законних прав та інтересів військової частини НОМЕР_1 , яка була позбавлена можливості приймати участь у справі, подавати свої заперечення проти позову, а також оскаржувати у встановленому порядку судові рішення по справі.

З 1 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України, стаття 17 якого передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, в том числі і щодо спорів громадян з приводу проходження ними публічної служби.

З матеріалів справи вбачається, що спір по даній справі пов`язаний із проходженням ОСОБА_1 військової служби, зокрема щодо забезпечення останнього у встановленому порядку речовим майном або виплати грошової компенсації замість нього.

Проте, суд першої інстанції на це уваги не звернув і розглянув справу за правилами цивільного судочинства, в той час коли спір мав вирішуватись згідно норм Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.09.2010р. № 19-рп/2010 визнано неконституційним п. 2 ч. 1 ст. 15 ЦПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов`язаних із соціальними виплатами" від 18 лютого 2010 року N 1691-VI, за яким до компетенції загальних судів було віднесено розгляд спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них. При цьому, як зазначив Конституційний Суд України системний аналіз норм Конституції та законів України свідчить, що усі публічно-правові спори, у яких хоча б однією зі сторін є суб`єкт владних повноважень, належать до адміністративної юрисдикції і за компетенцією мають бути розглянуті адміністративними судами.

У зв`язку із викладеним оскаржуване рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 310, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 м. Луцьк задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 лютого 2007 року скасувати та провадження у справі закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку сторонами та особами , які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий З.М.Максимчук

Судді : С.В. Хилевич

М.П. Григоренко