Справа № 186/839/16-ц
Провадження номер № 2/0186/451/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої - судді Янжули С. А.

при секретарі - Лиман Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про поновлення строку звернення до суду та визнання права власності на частку майна в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2016 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до відповідача КП Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації, третя особа реєстраційна служба Першотравенського міського управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання права власності на частку майна.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року первинну позовну заяву від 16 червня 2016 року залишено без розгляду, так як 30 листопада 2016 року позивачі подали уточнену позовну заяву до Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про поновлення процесуального строку для звернення до суду та визнання права власності на частку майна в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що ОСОБА_1 являється спадкоємцем за законом після чоловіка - ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - їх сумісні діти зі спадкодавцем і також являються спадкоємцями першої черги після батька - ОСОБА_4

В 1995 році вся їх родина взяла участь у приватизації квартири АДРЕСА_1, про що ними було отримано свідоцтво НОМЕР_1 від 20 березня 1995 року про право власності, видане Першотравенським МЖКП об'єднання державних підприємств з видобутку вугілля "Павлоградвугілля". Так як в свідоцтві про приватизацію частка майна не визначена у долях, слід визнавати їх у рівних частках майна, а саме: по 1/4 на кожного учасника приватизації.

Оскільки, частка померлого ОСОБА_4 складала 1/4 частину квартири, слід її розподілити порівну між спадкоємцями першої черги, тобто позивачами по справі, по 1/12 кожному. Тому, для кожного частка майна в цілому становитиме по 1/3 частині квартири (1/4+1/12=4/13=1/3).

Після смерті спадкодавця ОСОБА_4 вони звернулися до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, яку залишив спадкодавець. Однак, отримали відмову у видачі вказаного свідоцтва, оскільки свідоцтво про право власності на житло за НОМЕР_1 померлим не було зареєстроване за життя ні в реєстровій книзі БТІ, ні в реєстрі прав власності на нерухоме майно (користувачем якого було відповідне БТІ) та запропоновано звернутися до суду.

Позивачі постійно проживали з померлим батьком та чоловіком - ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_2, з моменту отримання квартири по день смерті останнього, та продовжують проживати в ній по теперішній час, тому фактично прийняли спадщину після його смерті.

Саме невчинення спадкодавцем ОСОБА_5 відповідних дій по оформленню та реєстрації права власності на вказану квартиру у відповідних органах, отримання відповідного свідоцтва про право власності, спричинило неможливість нотаріального оформлення права власності на частку вищевказаної квартири в порядку спадкування та оформлення права власності на частку квартири за фактом приватизації.

Їм не було відомо, що приватизаційні документи на квартиру не оформлені належним чином, так як спадкодавець оформляв всі документи самостійно в їх відсутність. Майнових спорів з приводу заявлених вимог про спадкування зазначеної квартири не існує, інших спадкоємців не має.

Просять суд поновити процесуальні строки для звернення до суду; розділити в рівних долях 1/4 частку квартири АДРЕСА_3, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 між ними; визнати за ними право власності на вказану квартиру по 1/12 частки кожному в порядку спадкування за законом; судові витрати залишити за ними.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1, яка являється також представником позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за довіреностями, не з'явилася, надала суду заяви про розгляд справи в її відсутність, уточнені позовні вимоги від 17 листопада 2016 року підтримала в повному обсязі, просить їх задовільнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, просить винести рішення згідно вимог чинного законодавства.

Враховуючи вимогист.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. інтересів держави.

У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Так, судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини.

Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституції України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини.

Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я й добробуту її самої та її родини».

Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст.10). При цьому, як вбачається із п.1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання.

Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Так у Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

У відповідності до ст. 345 ЦК України, фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності.

Згідно ст.355 ЦК України право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Майно, що є у власності двох або більше осіб(співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У відповідності до п. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно ч.ч. 1-3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. З ст.1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку на її прийняття, він не заявив про відмову від неї.

Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно встановлює, що до 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводилося реєстраторами БТІ, створеними до набрання чинності Законом України від 11 лютого 2010 року "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Так, копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 20 березня 1982 року підтверджується, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 20 березня 1982 року уклали шлюб. Дружині після укладення шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_3.

Копіями свідоцтв про народження НОМЕР_4 від 16 квітня 1983 року та НОМЕР_3 від 18 вересня 1985 року підтверджується, що батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Копією свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 20 березня 1995 року та копією технічного паспорта від 07 жовтня 2016 року КП "Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації" підтверджується, що квартира АДРЕСА_4, належить на праві приватної, спільної часткової власності по 1/4 частці кожному - ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Згідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_5 від 17 серпня 2010 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року в м.Першотравенську Дніпропетровської області.

Випискою з фінансово-особистого рахунку від 06 липня 2016 року ПП "Комунальщик - 4" підтверджується, що квартира АДРЕСА_4 знаходиться у приватній власності і в ній зареєстровані: ОСОБА_4 - власник, якого знято з реєстраційного обліку 17 серпня 2010 року в зв'язку зі смертю, його дружина ОСОБА_1 , діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та онук ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно висновку про вартість майна від 27 жовтня 2016 року, ринкова вартість вказаної квартири складає 134 509,00 гривень.

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №71661532 від 28 жовтня 2016 року підтверджується, що право власності на квартиру АДРЕСА_4 по 1/4 частки кожному зареєстроване державним реєстратором 20 жовтня 2016 року, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 березня 1995 року, за ОСОБА_1, ОСОБА_10 та ОСОБА_3

Відповіддю Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області №2589/02-14 від 09 червня 2016 року ОСОБА_1 повідомлено, що письмова заява про прийняття спадщини до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року її чоловіка ОСОБА_4, нею була своєчасно подана до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за місцем відкриття спадщини, і відповідно до ст.1268 ЦК вважається такою, що спадщину прийняла, так як до шести місяців не заявила про відмову від прийняття спадщини. Нею надано примірник свідоцтва про право власності на житло, яке померлим не було зареєстроване за життя ні в реєстровій книзі БТІ, ні в реєстрі прав власності на нерухоме майно, в зв'язку з чим видати на її ім'я свідоцтво про право на спадщину за законом на частку спірної квартири, не можуть і пропонують звернутися до суду.

Саме невчинення спадкодавцем ОСОБА_5 відповідних дій по оформленню та реєстрації права власності на вказану квартиру у відповідних органах, отримання відповідного свідоцтва про право власності, спричинило неможливість нотаріального оформлення права власності на частку вищевказаної квартири в порядку спадкування та оформлення права власності на частку квартири за фактом приватизації.

Оскільки, частка померлого ОСОБА_4 складала 1/4 частину квартири, слід її розподілити порівну між спадкоємцями першої черги, тобто позивачами по справі, по 1/12 кожному. Тому, для кожного частка майна в цілому становитиме по 1/3 частині квартири (1/4+1/12=4/13=1/3).

Звернення до суду за захистом свого права позивачами є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця на 1/4 частку спірної квартири, що належить померлому, отримали відмову.

У відповідності до ст. 1296 ч.3 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Про порушення їх права позивачам стало відомо в червні 2016 року при зверненні до нотаріуса та отриманні від нього відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця, тому суд вважає за необхідне продовжити їм строк звернення до суду, так як вони його порушили з поважних причин.

Враховуючи усі обставини справи у сукупності, загальні засади цивільного судочинства, суд вважає за можливе позовні вимоги задовільнити, поновити позивачам процесуальні строки для звернення до суду; розділити в рівних долях 1/4 частку вказаної квартири, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 між позивачами; визнати за позивачами право власності на 1/12 частку спірної квартири за кожним в порядку спадкування за законом.

Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак, враховуючи, що позивачі в позовній заяві просить покласти судові витрати на них, суд, за таких обставин, вважає за можливе не стягувати понесені позивачами судові витрати з відповідача по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.30, 60, 62, , 212, п.6 ст.256 ЦПК України, ст.ст.16,345,355,357,392,1268,1269 ЦК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про поновлення строку звернення до суду та визнання права власності на частку майна в порядку спадкування за законом - задовільнити.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продовжити строк звернення до суду з позовом до Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про поновлення строку звернення до суду та визнання права власності на частку майна.

Розділити в рівних долях 1/4 частку квартири АДРЕСА_4, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 між ОСОБА_1, ОСОБА_10 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/12 частку квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на 1/12 частку квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/12 частку квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом.

Судові витрати залишити за позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_10 та ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С. А. Янжула