Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 317/2995/13-ц Головуючий у 1-й інстанції Гончаренко П.П.
Номер провадження 22-ц/778/4728/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.,

Суддів Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2,

При секретарі Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 23 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачка ОСОБА_6С у серпні 2013 року звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_7 про визнання права власності на самочинні забудови.

Свій позов обґрунтовує тим, що вона, є власницею 51/100 частини жилого будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Айвазовського, 22-А. Право власності на частину будинку набула відповідно норм чинного законодавства. Зазначила, що будинок придбавала із самочинно збудованими спорудами попереднього власника, ОСОБА_8

За роки проживання у відповідній будівлі, нею і її чоловіком було побудовано другий поверх у приватній власності. Пояснила суду, що Відповідачка по справі, є власницею 49/100 частини відповідного будинку, меншої його частини, позивачка вказує у позові, що на даний час, сусіди не визнають право власності на самочинно прибудовані споруди, а саме ОСОБА_7 перешкоджає оформленню права власності на дані об'єкти, із - за чого виявляється неможливим узаконити дані будівлі у позасудовому порядку через уповноважені законом органи.

Додатково, позивачкою було добудовано такі об'єкти: прибудова літ. о1, тераса літ. о2. Для реєстрації даних об'єктів, у процесі розгляду справи, було викликано техніка та виготовлено нову технічну документацію ТОВ «Бюро технічної інвентаризації оформлення землі та нерухомості» на житловий будинок № 22-А по вулиці Айвазовського у м. Запоріжжя.

Позивачка наголошує на тому, що всі самочинно збудовані об'єкти нерухомості відповідають всім нормам, визначеним законодавством, не порушують нічиїх прав та законних інтересів, але сусідка, ОСОБА_7, що є відповідачем по справі, заперечує проти того, щоб ОСОБА_6 оформила право власності на дані самочинні прибудови, оскільки вважає, що це порушує її права.

23 січня 2014 року до суду надійшла уточнена позовна заява позивачки, де вона вказала нові дані, згідно нової технічної інвентаризації за технічним паспортом ТОВ «Бюро технічної інвентаризації оформлення землі та нерухомості» від 16.01.2014 року і просила суд визнати за ОСОБА_6, право власності на житловий будинок літ. 0-2 (заг. площе приміщень 100,5 кв.м.); прибудова літ. о; прибудова літ. о ; тераса літ. о 2; погріб літ. пг; сарай літ. Е; сарай літ. М; вбиральня літ. Н; паркан № 11; паркан № 14, що знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Айвазовського, 22-А. Додатково, до суду було подано заяву про розгляд справи без участі позивача за наявними у справі документами і просила суд, задовольнити уточнену позовну заяву у повному обсязі.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 23 січня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду особи, які не приймали участі у цій справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що позивач самочинно збудувала на їхній земельній ділянці споруди , які перешкоджають ним користуватися землею, та на незаконність рішення суду з цього приводу, порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

До початку розгляду справи представник позивача ОСОБА_9 подав клопотання про відкладення розгляду справи посилаючись на необхідність ознайомлення з матеріалами справи.

Згідно ч.1 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Приймаючи до уваги, що позивач отримала повідомлення про вручення поштового відправлення, повістки до суду 02.11.2016 року, то вона і її представник могли своєчасно підготовитись до розгляду справи. Неявка до апеляційного суду з цих підстав, не являється поважною причиною.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що самочинні будівлі, які збудовані позивачем на земельній ділянці, що відведено для реконструкції, відповідають будівельним нормам та правилам і не порушують права третіх осіб.

Однак з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте вказані вимоги закону залишилися поза увагою суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно із ч. ч. 1,3 ст. 22 Закону України «Про основи містобудування» забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво обєктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд.

Статтею 18 Закону України «Про основи містобудування» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що закінчені будівництвом обєкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Відповідно до ст. 30-1 Закону України «Про планування і забудову територій» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється приймальними комісіями. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.

До 1 січня 2009 року був чинним Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, яким визначалися основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва; з 1 січня 2009 року механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів встановлено Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року № 923.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Статтею 376 ЦК України також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З огляду на вказане звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Але, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; не звернув уваги на наведене та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Всупереч зазначеним вище вимогам закону, судом визнано право власності позивача на новостворене нерухоме майно, яке не вводилось у експлуатацію.

Таким чином судова колегія приходить до висновку, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі ст. 309 ЦПК України рішення районного суду скасовує та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 23 січня 2014 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: