Справа №592/9809/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1932/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

01 грудня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Собини О. І. , Околота Г. М.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 соціального захисту населення Сумської міської ради

на ухвалу судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 жовтня 2016 року про відмову у відкритті провадження

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 соціального захисту населення Сумської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 жовтня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за цивільним позовом ОСОБА_3 соціального захисту населення Сумської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг та розяснено заявнику його право звернутися до суду з адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства.

Вказану ухвалу судді позивач ОСОБА_3 соціального захисту населення Сумської міської ради оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі департамент, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу судді скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що не відповідає вимогам закону висновок суду першої інстанції про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки даний спір виник з приводу стягнення грошових коштів, що стали власністю відповідачки і були набуті нею безпідставно, що свідчить про приватноправовий, а не публічний характер правовідносин, які виникли між сторонами, чого не врахував суд першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо:

1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин;

2) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав та свобод громадян і юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема обовязку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична або юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем ? орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до частини четвертої статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх обєднання, юридичні особи, які не є субєктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом субєкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності обєднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) обєднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1-4 частини четвертої цієї статті свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх обєднання, юридичні особи, які не є субєктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом субєкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання субєктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих субєктів владних повноважень.

Крім того, пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків превентивного судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала б право для розширеного тлумачення права субєкта владних повноважень на адміністративний позов.

За пунктом 4 частини четвертої статті 50 КАС України субєкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх обєднань, юридичних осіб, які не є субєктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 соціального захисту населення Сумської міської ради заявлено позов про стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів, що стали власністю відповідачки, і, на думку позивача, були набуті нею безпідставно, що свідчить про приватноправовий, а не публічний характер правовідносин, які виникли між сторонами.

Вказаної правової позиції дійшов також Верховний Суд України, яка висловлена у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-495цс16, що відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, так як юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи за позовами органів соціального захисту населення щодо стягнення безпідставно отриманої грошової допомоги, виплаченої надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, тобто фактично йдеться про стягнення безпідставно отриманих коштів, що вже стали власністю відповідачки, оскільки вказані спори повинні вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням порядку, встановленого для вирішення питання про відкриття провадження у даній справі, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржену ухвалу і передати вказане питання про відкриття провадження у даній справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Оскільки позивач при подачі апеляційної скарги не сплатив судовий збір в сумі 1378 грн., про що його було зобовязано ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 21 листопада 2016 року, але станом на день розгляду справи апеляційним судом судовий збір позивачем не сплачений, однак, враховуючи, що його апеляційна скарга задоволена, тому питання про стягнення судового збору за апеляційний перегляд ухвали судді має бути вирішено судом першої інстанції за результатами розгляду ним даної справи згідно із загальними правилами статті 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 312 ч.1 п.3, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 соціального захисту населення Сумської міської ради задовольнити.

Ухвалу судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 жовтня 2016 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_3 соціального захисту населення Сумської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг скасувати і передати питання щодо відкриття провадження у даній справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді -