Ухвала

іменем україни

30 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,
суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Самощенко Олени Анатоліївни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 13 лютого 2014 року, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А., зареєстрований в реєстрі за № 1589, щодо стягнення з нього на користь військової частини НОМЕР_1 заборгованості за завдану ним майнову шкоду у розмірі 95 572 грн 02 коп. та 1 000 грн на відшкодування витрат зі здійснення виконавчого напису.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 05 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 щодо стягнення з нього на користь військової частини НОМЕР_1 (у дохід держави) збитків у сумі 95 572 грн 02 коп.

Зазначав, що відповідач звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А., яким було вчинено вищевказаний виконавчий напис.

Звертав увагу на те, що виконавчий напис вчинено без дотримання однієї з обов`язкових ознак, а саме про безспірність вимог, оскільки безспірним строком подання командиром військової частини НОМЕР_1 до нотаріуса довідки про суму заборгованості, яка підлягає стягненню відповідно до п. 32 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, є 10-ти денний термін з дня виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Тобто, довідка командира військової частини НОМЕР_1 повинна була датована та подана нотаріусу не пізніше 06 грудня 2011 року (в даному випадку довідка датована 06 листопада 2014 року).

Крім того, на час звернення військової частини НОМЕР_1 до нотаріуса існував спір щодо стягнення з нього відповідної майнової шкоди. Отже на дату вчинення нотаріусом виконавчого напису заборгованість не була безспірною.

Враховуючи викладене, просив позов задовольнити.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2016 року, позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 13 листопада 2014 року, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А., щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України заборгованості за завдану ним майнову шкоду у розмірі 96 572 грн 02 коп.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.
Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що командиром військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 винесено наказ від 05 вересня 2007 року № 755 «Про підсумки проведення додаткового адміністративного розслідування за фактом нестачі матеріальних засобів ІАС».

У вищевказаному наказі, зокрема, зазначено, що на підставі наказу командира військової частини від 31 травня 2007 року № 440 «Про результати розслідування за фактом нестачі матеріальних засобів на складі інженерно-аеродромної служби та покарання винних» на загальну суму 109 173 грн 72 коп. було встановлено, що матеріально-відповідальною особою, з вини якої сталася нестача на загальну суму 109 173 грн 72 коп. є старший авіаційний механік групи РР АД ТЕЧ авіаційної техніки прапорщик ОСОБА_1 .

В наказі командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 від 25 листопада 2011 року № 257 зазначено, що прапорщика ОСОБА_1 вважати таким, що 25 листопада 2011 року справи та посаду здав, виключений зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлений для зарахування на військовий облік до Орджонікідзевського РВК м. Харкова.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 05 листопада 2014 року позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди залишено без задоволення.

Підставою для відмови в позові стало те, що позивач не використав свого права на стягнення з відповідача майнових збитків відповідно до Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР.

Також встановлено, що 06 листопада 2014 року командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 складена довідка, в якій зазначається, що сума невідшкодованих збитків, нанесених державі в особі військової частини НОМЕР_1 колишнім військовослужбовцем ОСОБА_1 , на час звільнення останнього становить 95 572 грн 02 коп.

13 листопада 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України заборгованість за завдану ним майнову шкоду, у розмірі 95 572 грн 02 коп. та 1 000 грн витрат зі здійснення виконавчого напису, що разом становить 96 572 грн 02 коп.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 січня 2015 року апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 відхилена, рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 05 листопада 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 05 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 січня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису заборгованість оспорювалась та не була безспірною.

Колегія суддів суду касаційної інстанцій погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 05 листопада 2014 року військовій частині НОМЕР_1 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 про відшкодування вказаних збитків з підстав, що позивач не використав свого права на стягнення з відповідача майнових збитків відповідно до Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР.

Відповідно до п. 32 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, на притягнутих до матеріальної відповідальності звільнених з військової служби військовослужбовців і військовозобов`язаних після закінчення зборів, які не відшкодували заподіяної ними державі шкоди, в 10-денний термін після дня вибуття їх з військової частини до суду за місцем їх постійного проживання (роботи) надсилаються виконавчі написи органів, що виконують нотаріальні дії. Для отримання виконавчого напису командир (начальник) військової частини подає органам, що виконують нотаріальні дії, довідки про суму заборгованості, яка підлягає стягненню.

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, а також Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року № 2368/5.

Відповідно до ст. 87 Закону України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи: підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до пп. 1.2 п. 1 гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Судами встановлено, що нотаріусу були надані всі необхідні документи, передбачені чинним законодавством, але командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 не міг не знати, що на момент подання ним довідки нотаріусу рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 05 листопада 2014 року не набрало законної сили, а у своєму позові військова частина НОМЕР_1 просила стягнути із ОСОБА_1 збитки, завдані державі, в сумі 95 572 грн 02 коп., саме ця сума і зазначена у виконавчому написі нотаріуса.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суди попередній інстанцій правильно виходили з того, що на час вчинення виконавчого напису рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 05 листопада 2014 року не набрало законної сили, в подальшому це рішення суду було скасовано і в даний час вищезазначена цивільна справа знаходиться в провадженні суду першої інстанції, отже на дату вчинення нотаріусом виконавчого напису заборгованість оспорювалась та не була безспірною.

За таких обставин, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2016 року, оскільки вони є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська