УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2016 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Яровенко Н.О., перевіривши виконання вимог ст.ст. 251-252, 257-1 ЦПК України за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про встановлення факту смерті,

в с т а н о в и в:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про встановлення факту смерті.

Вивчивши матеріали заяви вважаю, що вона не підлягає розгляду в порядку окремого провадження з наступних підстав.

Як вбачається з заяви та доданих до неї документів, заявник просить встановити факт смерті ОСОБА_2 ( прізвище було змінено 09 жовтня 2007 року з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2»), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Севастополь посилаючись на те, що свідоцтво про смерть останнього на території України виданим бути не може, оскільки на території АР Крим фактично діє законодавство Російської Федерації. ОСОБА_2 склав заповіт на все своє майно на користь заявника, тому для прийняття спадщини необхідно встановити факт смерті.

Згідно з ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За приписами ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

За приписами п. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о); б) фельдшерська довідка про смерть (форма N 106-1/о); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; тощо.

Відповідно до п.п. 2.2 - 2.4 Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма N 106/о), затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 8 серпня 2006 р. N 545, лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину.

У разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину.

Забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті.

На підтвердження факту смерті, заявником надано копію листа військово-морського клінічного госпіталю, де зазначено, що ОСОБА_2 помер в госпіталі ІНФОРМАЦІЯ_1.

В актовому записі про смерть органом реєстрації актів цивільного стану зазначається причина смерті, яка має бути зазначена у лікарському свідоцтві про смерть. В порядку окремого провадження судом не може бути встановлена причина смерті.

Заявником не надано відповідних документів, якіб підтверджували зазначене.

Враховуючи вищевикладене, із заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті вбачається спір про право.

За приписами ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Також, слід зазначити, що частиною 1 ст. 257-1 ЦПК України визначений перелік осіб, які мають право на звернення до суду із заявами про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України: заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

ОСОБА_1 не надав суду доказів родинних відносин з ОСОБА_2, а отже не має право на звернення до суду з вказаною заявою.

Керуючись ст. 256 ЦПК України, суддя

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається у разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 208, 210, 256 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про встановлення факту смерті - відмовити.

Роз'яснити ОСОБА_1, що заявлені вимоги можуть бути розглянуті в позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову.

Повернути ОСОБА_1, судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп., сплачений згідно квитанції № 71742 від 05 липня 2016 на р/р 0005, МФО 820019.

До суду може бути подана апеляційна скарга на ухвалу суду протягом п'яти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутні при її оголошенні протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.О. Яровенко