Справа № 308/2543/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 червня 2016 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі
головуючої судді Сарай А.І.
при секретарі Струтинська Н.Ю.
з участю представника позивача ОСОБА_1
третьої особи ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог Ужгородський міський відділ Державної міграційної служби України у Закарпатській області та третя особа на стороні позивача ОСОБА_2, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловою квартирою та зняття з реєстраційного обліку,
ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог Ужгородський МВ ДМС України у Закарпатській області та третя особа на стороні позивача ОСОБА_2, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловою квартирою та зняття з реєстраційного обліку.
В позові зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого на підставі розпорядження Державного підприємства радгосп-заводу «Ужгородський» від 27 грудня 2005 року за № 40, йому ОСОБА_3 та членам його сімї ОСОБА_2 та ОСОБА_6, на праві спільної сумісної власності належить житлова квартира, що знаходиться в АДРЕСА_1.
Належна їм квартира знаходиться в чотирьохповерховому багатоквартирному житловому будинку, який був реконструйований з гуртожитку.
Наскільки йому відомо власником сусідньої (за стінкою) квартири в АДРЕСА_2, є ОСОБА_4.
23 лютого 2012 року зателефонував власник сусідньої квартири та повідомив, що невідомі проникли у належну йому квартиру та почали виламувати перегородки, про це вони дізналися почувши гуркіт у квартирі.
Він негайно виїхав до квартири та побачив, що два громадяни в робочому одязі через проламаний прохід розбирають перегородку між кімнатами. У квартирі при цьому знаходилися будівельні матеріали: цемент, шпаклівка, тощо.
Побачивши вищенаведене ним було викликано працівників міліції, які приїхавши на місце стали зясовувати ситуацію. Ним було предявлено правовстановлюючі документи на квартиру та паспорт для встановлення особи.
Розпитавши осіб, що знаходилися у них у квартирі працівниками міліції було встановлено, що їх найняла для проведення ремонту ОСОБА_4, мешканка квартири № 16.
Знайшовши ОСОБА_4 працівники міліції задали питання відносно означених подій, на що було отримано відповідь, що саме вона ОСОБА_7 є власником квартири, але документи предявити не може бо вони зараз не у неї.
Додатково ОСОБА_4 підтвердила, що найняла робочих для ремонту квартири і предявила чеки на будівельні матеріали, що знаходилися у належній їм квартирі.
Після цього всього працівники міліції викликали всіх для дачі пояснень та зафіксували незаконне проникнення у належну їм квартиру.
По вищенаведеним фактам були винесені дві постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 29.02.2012 р. та від 06.03.2012 р., де дільничним інспектором були встановлені обставини викладені у позові, однак за наявності у ситуації, що склалася ознак цивільно-правових відносин було відмовлено в порушенні кримінальної справи.
З вини відповідача, яка полягає в умисних діях та намірах було проламано прохід у квартиру, виламано частину міжкімнатної перегородки, чим відповідно завдано матеріальну шкоду.
Дані факти та вина ОСОБА_4 підтвердженні відповідними процесуальними документами працівників міліції, які зафіксували дані обставини, а саме обставинами про відмову в порушенні кримінальної справи від 29.02.2012 р. та від 06.03.2012 р.
В подальшому вони скориставшись відсутністю відповідачки, повернули ситуацію в попередній стан, а саме замурували проламаний прохід, відновили зламані замки, тощо.
На два роки конфлікт в даній ситуації призупинився, це було зумовлено тим, що він час від часу навідувався до квартири, так як проживати там не мав можливості через хворобу (онкологія).
З ОСОБА_4 у них постійні конфлікти, які зумовлені обставиною наявності у її паспорті відмітки про реєстрацію місця проживання у належній їм квартирі.
Така ситуація з «пропискою» ОСОБА_4 зумовлена тим, що при приватизації квартир, що сформувалися після реконструкції гуртожитку його мешканцями, декілька разів змінювалася їх нумерація. Кімнати та блоки обєднували в квартири згідно відповідних рішень Державного підприємства радгосп-заводу «Ужгородський», а потім їх приватизовували.
Відповідно до довідки про склад сімї наймача ізольованої квартири АДРЕСА_3, в даній квартирі зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_6, інші особи в даній квартирі згідно довідки не прописані.
Разом з тим в ГУ ДМС у Закарпатській області повідомили, що по сьогоднішній час у належній їм на праві спільної сумісної власності квартирі № 9 за адресою: будинок № 1 по вул. Благоєва, м. Ужгород залишилися прописаними та на даний час проживають ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11.
Таким чином, зясувалося, що зі зміною нумерації квартир після реконструкції гуртожитку не були змінені відмітки про іншу прописку вказаних громадян.
Наскільки йому відомо ОСОБА_4 та ОСОБА_9 приватизували квартиру під № 16, де і повинні проживати разом з іншими відповідачами, однак такі самовільно порушують його право на користування належною йому на праві власності квартирою і скориставшись тим, що він через важку хворобу на даний час проживає разом з батьками, оскільки періодично проходить лікування, такі пошкодивши двері, самовільно вселилися у приміщення.
Крім того, ОСОБА_4 всіляко чинить перешкоди йому та членам його родини, як власникам даної квартири у праві вільного володіння і користування майном.
З метою захисту своїх законних прав користуватися і володіти належною йому на праві власності квартирою він звернувся до суду.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12.11.2015 р. ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнано такими, що втратили право користування квартирою, розташованою в м. Ужгород, вул. Благоєва, 1/9, виселено їх з вказаної квартири та знято з реєстраційного обліку.

Вказане рішення суду не було оскаржено та набрало законної сили.

В добровільному порядку відповідачі відмовилися виконувати рішення суду.

14.01.2016 р. головним державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського МРУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 49813679 про примусове виконання виконавчих листів № 308/11715/15-ц, виданих 14.12.2015 р. Ужгородським міськрайонним судом в порядку виконання вищезазначеного рішення суду.

Однак під час примусового виконання рішення суду виявилося, що за адресою: м. Ужгород, вул. Благоєва, 1/9, залишилася прописаною та на даний час проживає неповнолітня донька ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка відповідно не є членом сімї власника квартири і не має на сьогоднішній день жодних законних прав для проживання у спірній квартирі.

Вказана обставина чинить йому, як власнику квартири, перешкоди у вільному користуванні своєї власності.

З урахуванням вищенаведеного позивач просить: визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в інтересах якої виступає ОСОБА_12, такою, що втратила право користування житловою квартирою АДРЕСА_4 та виселити її із вказаного приміщення; зняти ОСОБА_5 з реєстраційного обліку в Ужгородському МВ ГУ ДМС України у Закарпатській області з житлової квартири за адресою: АДРЕСА_4.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просить позов задовольнити.

Відповідачка в судове засідання повторно не зявилася, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, а тому суд розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала.

Представник третьої особи Ужгородського МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не зявився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником на праві приватної, спільної, сумісної власності квартири АДРЕСА_5, на підставі свідоцтва про право власності № 40 від 27 грудня 2005 року, виданого Державним підприємством радгоспом-заводом «Ужгородський». Іншими співвласниками даної квартири на праві приватної спільної, сумісної власності разом з позивачем є члени його сімї дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_6 (а.с. 6-8).

В квартирі за № 9 в будинку № 1 по вул. Благоєва в м. Ужгород також значиться зареєстрованою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується письмовим повідомленням відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Закарпатській області від 08 квітня 2016 року за № 4.7/7770 (а.с. 34).

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 листопада 2015 року, що набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третіх осіб: Ужгородського міського відділу Державної міграційної служби України в Закарпатській області, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловою квартирою та зняття з реєстраційного обліку. Визнано ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 такими, що втратили право користування квартирою, розташованою в м. Ужгород, вул. Благоєва, 1/9. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з квартири, що розташована в м. Ужгород, вул. Благоєва, 1/9. Знято з реєстраційного обліку ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з квартири, що розташована в м. Ужгород, вул. Благоєва, 1/9 (а.с. 31, 32).

Ухвалами Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2015 року та від 25 грудня 2015 року виправлено описки в рішенні Ужгородського міськрайонного суду від 12 листопада 2015 року та постановлено вважати правильним в рішенні імя відповідача «Гуснай Віталія Юріївна» замість «Гуснай Віталіна Юріївна» та відповідача «Ріган Марія» замість «Риган Марія Федорівна» відповідно (а.с. 12, 30).

ОСОБА_5 не є членом сімї власника квартири АДРЕСА_5 і на даний час проживає у даній квартири, створює позивачеві перешкоди у користуванні квартирою, що стверджується заявою позивача ОСОБА_3 та наданими в судовому засіданні поясненнями ОСОБА_2 будучи допитаної в якості свідка.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно зі ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Як встановлено судом ОСОБА_5 не є членом сімї позивача за родинними ознаками (СК України), а також не відноситися до членів сімї власника за житловими ознаками (ЖК України), не є співвласником квартири АДРЕСА_5.

За таких обставин позивач ОСОБА_3 наділений правами на усунення перешкод у користуванні/володінні власністю в порядку ст. 391 ЦК України, а тому, суд вважає, що позов до ОСОБА_5 про визнання останньої такою, що втратила право користування спірною житловою квартирою та виселення її з квартири є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Як зазначено у висновках постанови Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16 січня 2012 року виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. А отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

З врахуванням зазначених висновків позовні вимоги позивача щодо зняття ОСОБА_5 з реєстрації також підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору підлягають компенсуванню за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 317, 319, 379, 382, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловою квартирою м. Ужгород, вул. Благоєва, 1/9, Закарпатської області.

Виселити ОСОБА_5, 17 лютого 2000 року з житлової квартири м. Ужгород, вул. Благоєва, 1/9, Закарпатської області

Зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою м. Ужгород, вул. Благоєва, 1/9, Закарпатської області.

Заочне рішення може бути переглянуто Ужгородським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.