Справа №1416/6080/12 23.11.2016 23.11.2016 23.11.2016
Провадження №22-ц/784/2553/16
Справа 1416/6080/12
Провадження 22ц-/784/2553/16 Головуючий по 1 інстанції Кирильчук О.І.
Категорія Доповідач апеляційного суду Колосовський С.Ю.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

23 листопада 2016р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Довжук Т.С.,

з участю: секретаря судового засідання Гавор В.Б.,

розглянувши без сторін у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2016р.

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

встановила:

У жовтні 2016р. державний виконавець Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в порядку ст.372 ЦПК передав для визнання мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в процесі виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2012р. про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на неповнолітню дитину.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2016р. відмовлено у визнані мирової угоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність ухвали суду, порушила питання про її скасування.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.190 СК той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо).

Такий договір нотаріально посвідчується і підлягає державній реєстрації.

Згідно з ч.1 ст.175 ЦПК мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

За правилами ч.5 ст.175, ч.2 ст.372 ЦПК суд має право перевірити і не визнати мирову угоду або не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2012р. зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання ОСОБА_4 в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 25 липня 2012р. і до досягнення дитиною повноліття.

В процесі виконання вказаного рішення, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 уклали 26 вересня 2016р. у письмовій формі мирову угоду, яку передали державному виконавцю

За умовами якої боржник в рахунок погашення 24000 грн. заборгованості зі сплати аліментів та їх подальшої сплати до повноліття доньки погоджується на передачу 5/12 часток у квартирі АДРЕСА_1. Стягувач погоджується прийняти це майно, зобов'язується його оформити на ім'я дитини, приймає на себе будь-які витрати, пов'язані з виконавчим провадженням, які виникатимуть після затвердження судом мирової угоди та відмовитись від примусового виконання рішення суду. Також сторони домовились, що наслідком набуття чинності чинності мирової угоди є закінчення виконавчого провадження.

В матеріалах справи відсутні як правовстановлюючий документ на квартиру АДРЕСА_1, так і нотаріально посвідчений договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на це майно.

Враховуючи те, що умови мирової угоди не відповідають положенням ч.1 ст.175 ЦПК, ст.190 СК так як договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на квартиру не укладено, для реалізації мирової угоди слід залучати орган опіки та піклування та нотаріальний орган, які не брали участі у розгляді справи, а в примусовому порядку мирова угода не підлягає виконанню, оскільки не є виконавчим документом (правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України при розгляді справи №6-274 цс15 від 23 вересня 2015р.), то таке врегулювання спору призведе до порушення права неповнолітньої ОСОБА_4 на аліменти.

Оскільки суд постановив ухвалу з дотриманням закону, то апеляційна скарга в силу п.1 ч.1 ст.312 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,312,315 ЦПК, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2016р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: