АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/7356/2015 Головуючий в 1 інстанції - Фрич Т.В.
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 жовтня 2008 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління юстиції в м. Києві, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація про визнання права власності на спадкове майно, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення позивача, ОСОБА_1 та його представника, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києві з позовом до відповідачів, про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, посилаючись на те що після смерті його батька залишилось спадкове майно, право власності на яке не було оформлено належним чином, у зв'язку з чим він не може прийняти спадщину.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14.10.2008 року позов ОСОБА_2 до Головного управління юстиції в м. Києві, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація про визнання права власності на спадкове майно - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1, що складається з жилої кімнати житловою площею 13,4 кв.м., жилої кімнати житловою площею 12,8 кв.м., коридору площею 7,1 кв. м., веранди площею 7,8 кв.м.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 - особа, яка не брала участі в розгляді справи та вважає, що рішенням, суд вирішив питання про його права та обов'язки, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог. В скарзі посилався на те, що він є спадкоємцем другого співвласника будинку, право власності на частину якого, визнав суд за позивачем. Зазначав, що спірний будинок не має окремих квартир, поділ будинку в натурі між співвласниками не здійснювався, а тому суд повинен був залучити його до розгляду даної справи та встановити частину будинку, на яку має право позивач. Також суд, визнаючи за позивачем право власності на окрему квартиру, не звернув увагу, що заповітом заповідалась частина будинку, а не окрема квартира .

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник доводи скарги підтримали.

Позивач проти задоволення скарги заперечував, так як рішення суду в даній справі жодним чином не порушує прав ОСОБА_1, якого він не залучав до розгляду справи, так як він не співвласник будинку і не спадкоємець після смерті його батька.

Згідно ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. ст. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року і є єдиним спадкоємцем за заповітом (а.с. 12, 13).

З копії заповіту від 06.07.1979 року вбачається, що ОСОБА_3 на випадок його смерті зробив розпорядження про передачу належної йому Ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель в будинку АДРЕСА_1. Батько позивача користувався: кімнатою жилою площею, 13,4 кв.м., кімнатою жилою площею 12,8 кв.м., коридором площею 7,1 кв.м., верандою площею 7,8 кв.м., будинку АДРЕСА_1.

Земельна ділянка, на якій збудований спірний будинок, відводилась ОСОБА_3 в 1953 році, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Дарницької районної ради депутатів трудящих в м. Києві та копією технічного паспорту (а.с. 6, 16, 17).

10.07.1997 року позивач звернувся до сьомої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, враховуючи, що правовстановлюючий документ на вказаний будинок відсутній, йому було надано відповідь про неможливість видати відповідне свідоцтво, оскільки право власності за час життя ОСОБА_3 на частину його будинку оформлено не було.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 збудував вказаний будинок, тобто став його власником, постійно проживав в ньому, про те належним чином не оформив правовстановлюючі документи. Оскільки позивач є єдиним його спадкоємцем, суд визнав за ним право на квартиру № 1, та зазначив приміщення з яких вона складається.

Колегія судів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції так як суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК)., проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно ч.1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З аналізу даної норми слідує, що відповідач це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому саме позивач визначає до кого пред'явити позов. Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у такому позові відмовляє.

Пред'являючи даний позов, ОСОБА_2 в якості відповідачів зазначив Головне управління юстиції в м. Києві, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Дарницьку районна у м. Києві державна адміністрація. В процесі розгляду справи, в порядку ст. 33 ЦПК України, не здійснювалася заміна відповідача чи залучення до справи співвідповідача, хоча в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про те, що частина спірного буднику була продана ОСОБА_4, спадкоємцем якого є ОСОБА_1 (договір купівлі-продажу від 15.11.1966 року а.с. 10-11) .

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до листа від 18.08.2008 року (а.с. 28-29) Головне управління юстиції в м. Києві зазначило, що управління юстиції не порушувало права позивача, а тому спір між ними та позивачем відсутній.

КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» заперечуючи проти задоволення позовних вимог також посилалось на те, що є неналежним відповідачем в даній справі, оскільки не претендує на право власності на спірний будинок (а.с. 30-32).

Співвідповідач Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація, надаючи письмові пояснення зазначила, що є також неналежним співвідповідачем, та просила замінити їх на третю особу по справі (а.с. 36-38).

Виходячи із наведених обставин та аналізу вимог закону, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність спору між ОСОБА_2 та Головним управлінням юстиції в м. Києві, Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Дарницькою районною у м. Києві державною адміністрацією щодо права власності на частину будинку АДРЕСА_1 і саме ОСОБА_1 мав бути залучений як відповідач по даній справі.

Посилання позивача на те, що між ним та ОСОБА_1 не має спору, щодо приміщень, які вони успадкували після смерті своїх батьків, не свідчить про те, що рішення суду в даній справі не стосується прав останнього.

Так з заповіту вбачається і це не оспорювалось позивачем в судовому засіданні, що йому батько заповідав частину будинку. ОСОБА_1 також є спадкоємцем після смерті своїх батьків, яким належала друга частина спірного будинку. Будинок АДРЕСА_1, ніколи не ділився між співвласниками в натурі і не вводився в експлуатацію в установленому законом порядку. Позивач також не заперечував, що у встановленому законом порядку спірний будинок не був поділений на декілька квартир, які є самостійними об'єктами нерухомості.

Та обставина, що БТІ надало позивачу технічний паспорт де зазначило, що приміщення, якими користувався батько позивача віднесені до квартири один не спростовують доводи апеляційної скарги з приводу того, що будинок по АДРЕСА_1 не є багатоквартирним будинком, що підтверджується документами наявними в матеріалах справи та оглянутими технічними паспортами.

За таких обставин, суд в даній справі визнав за позивачем право власності на окрему квартиру, яка юридично ніколи не існувала і не була вказана в заповіті як окремий об'єкт нерухомості, а тому суд не мав права в такий спосіб задовольняти позов позивача. При цьому суд не залучив до розгляду справи іншого співвласника, чи його правонаступників.

Батько ОСОБА_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, придбав частину спірного будинку в 1966 році і здійснив ряд прибудов до нього.

Після його смерті мати ОСОБА_1 та він фактично вступили в управління частиною будинку та в 2003 році була відкрита спадкова справа.

03 лютого 2011 року постановою нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкування.

В 2005 році померла мати ОСОБА_1, який на момент її смерті постійно проживав у спірному будинку , що підтверджується його паспортом, який був досліджений, тобто прийняв спадщину в порядку визначеному ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Та обставина, що ОСОБА_1 до цього часу не оформив свої права, через відсутність правовстановлюючих документів на майно його батьків, не свідчить про те, що він не має на нього права.

Як вбачається з наданих ОСОБА_1 документів на даний час він звернувся з позовом до позивача в іншій справі про визнання за ним права власності на 71/100 частин будинку АДРЕСА_1. Тобто між ОСОБА_1 та позивачем існує спір, щодо визначення частин в будинку на які кожен з них має право в порядку спадкування.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішенням в даній справі зачіпає права ОСОБА_1, який безпідставно не був залучений до її розгляду.

При цьому у апеляційного суду відсутні повноваження щодо залучення до розгляду справи співвідповідачів в порядку ст. 33 ЦПК України і суд зобов'язаний вирішувати апеляційну скаргу в межах тих позовних вимог, що були заявлені в суді першої інстанції.

Так, як позивач в даній справі з позовом звернувся до неналежних відповідачів, та враховуючи повноваження апеляційного суду визначені в ст. 307 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому колегія суддів роз'яснює, що позивач має право повторно звернутись з аналогічним позовом , або подати зустрічний позов в тій справі в якій до нього позивається ОСОБА_1 де визначити частину будинку, яку він успадкував після смерті свого батька.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 жовтня 2008 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_2 до Головного управління юстиції в м. Києві, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: