Справа № 2/593/375/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2016 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Крамаря В.М.

при секретарі Осадці М.Ю.

з участю представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бережанах справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4»» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4»» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В позовній заяві позивач вказав, що 27 квітня 2016 року близько 17 год. 20 хв. ОСОБА_3, перебуваючи в стані тяжкого отруєння алкоголем, керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2121» державний номерний знак НОМЕР_1 та рухався автодорогою «Стрий Тернопіль Кіровоград Знамянка» в межах вул. Тернопільська м. Бережани. Під час руху по заокругленій ділянці автодороги водій ОСОБА_3 виїхав на смугу зустрічного руху по якій на зустріч рухався автомобіль НОМЕР_2, під керуванням позивача з двома пасажирами ОСОБА_6 та її донькою ОСОБА_7, і допустив з ним зіткнення. У результаті зіткнення транспортних засобів ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді ран лобної ділянки голови, синця повік правого ока та струсу головного мозку як один із видів закритої черепно - мозкової травми, забою мяких тканин ділянки правого плечового суглобу та передньої поверхні лівого коліна, закритого перелому лівого наколінника з крововиливом у порожнину колінного суглобу (гемартрозом), які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 792 від 02.07.2015 року, призвели до тривалого (більше як 21 день) розладу здоровя та за цією ознакою належать до середнього ступеня тяжкості. Також внаслідок зіткнення транспортних засобів загинула ОСОБА_6 В звязку із вказаним ОСОБА_3 був вироком Бережанського районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2015 року визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вказаний вирок був залишений без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 27 квітня 2016 року. Також внаслідок зіткнення транспортних засобів було пошкоджено його автомобіль НОМЕР_2. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивач був госпіталізований на стаціонарне лікування, що тривало з 27 квітня 2015 року по 21 травня 2015 року, після закінчення якого ОСОБА_2 ще тривалий час проходив амбулаторне лікування, оскільки був обмежений у самостійному пересуванні. Не зважаючи на такі обставини дружина позивача (на його прохання) повідомила ОСОБА_5 «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4»», в якій було застраховано цивільно правову відповідальність ОСОБА_3, про настання страхового випадку. Після отримання такого повідомлення усно повідомили, що про дану ДТП їм уже було відомо та сказано, що після вирішення справи за даною ДТП в суді, за наявності підстав ОСОБА_2 зможе звернутись для отримання страхового відшкодування.

Після вступу в законну силу вироку Бережанського районного суду ОСОБА_2 26 травня 2016 року звернувся до ОСОБА_5 «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4»»із заявою про страхове відшкодування за шкоду, спричинену здоровю та майну. Внаслідок розгляду заяви було встановлено, що шкоду, спричинену здоровю, було відшкодовано іншою страховою компанією, тому в цій частині питання про здійснення відшкодування не вирішувалось. У відшкодуванні шкоди спричиненої його майну, а саме - автомобілю, було відмовлено листом № 3689 від 29 червня 2016 року, при цьому ОСОБА_5 «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4»» послалось на те, що позивач впродовж 1 року з дня настання страхового випадку не подав заяву про страхове відшкодування за шкоду, спричинену майну. З вказаною відмовою ОСОБА_2 не згідний, оскільки відбулось зіткнення двох транспортних засобів і обовязок відшкодовувати заподіяну шкоду покладається на винну особу. Вина ОСОБА_3 була встановлена вироком суду, який набрав законної сили 27 квітня 2016 року з прийняттям ухвали апеляційним судом Тернопільської області. Зважаючи на те, що відповідно до висновку експерта № 4-85/15 від 27.05.2015 року середня ринкова вартість його автомобіля становить 50965,13 грн., матеріальні збитки в результаті дорожньо-транспортної пригоди становлять 50965,13 грн. просить стягнути з ОСОБА_5 «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4»» матеріальну шкоду в межах страхового ліміту, який становить 50000 грн., а решту 965,13 грн. - з відповідача ОСОБА_3 Також внаслідок спричинених тілесних ушкоджень, які потягли сильний фізичний біль та душевні страждання, позивач тривалий час проходив стаціонарне лікування, близько 3-х місяців потребував стороннього догляду, хоч до часу ДТП був цілком здоровим чоловіком. Окрім цього, безпосередньо перед настанням ДТП він сильно злякався за своє життя, оскільки зіткнення автомобілів відбулось під кутом 170? +/- 5 ?, підтвердженням чого слугує характер пошкодження його автомобіля та смерть пасажира ОСОБА_6, а тому просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь 55000 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 та позивач позов підтримали, просили його задовольнити. Також пояснили, що повідомлення про вказану дорожньо-транспортну пригоду висвітлювалася в засобах масової інформації, а тому про її настання ОСОБА_5 «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4»» було відомо ще й з засобів масової інформації; моральна шкода полягає також у пошкодженні майна позивача, оскільки внаслідок ДТП автомобіль ОСОБА_2 став не придатним для використання, внаслідок чого було порушено усталений порядок життя позивача.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в належний спосіб.

Представник відповідача приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4»» в судове засідання не зявився, до суду надав заперечення проти позову, в якому вказало, що дійсно на момент ДТП цивільно правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «ВАЗ», д.р. № Г5395 ТЕ була застрахована у ОСОБА_5 «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4»» згідно полісу АІ/4341243, строк дії 17.12.14 р.- 16.12.15р., Франшиза, 500,00 грн. відповідно до ст. 37.1.4. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону України) підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року (12 місяців), якщо шкода, заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоровю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. ДТП сталася 27.04.15 р, а повідомлення про подію позивач подав 26.05.16 р., через 13 місяців (1 рік та 1 місяць). Заяву на виплату подано 13.06.16 р. через 14 місяців. При поданні повідомлення про ДТП позивач надав копію експертизи, вчинену в рамках кримінальної справи, тож страховик визначив лише вартість після ДТП, яка становить 4560,00 грн. Також відповідач у встановлений законом строк страховика в установленому порядку не повідомив про настання ДТП, а тому шкода має бути відшкодована завдавачем шкоди. Окрім цього, згідно ст. 30 Закону України транспортний засіб позивача вважається фізично знищеним, а тому його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортною пригодою, а тому позивачу при виконанні сторонами своїх обовязків могло б бути відшкодовано 45905,13 грн. Виходячи з викладеного, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

27 квітня 2015 року близько 17 год. 20 хв. у результаті зіткнення транспортних засобів ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та «ЗАЗ - 110307» державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 позивач отримав тілесні ушкодження. Винним у дорожньо-транспортній пригоді є ОСОБА_3, що підтверджується вироком Бережанського районного суду від 28 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 27 квітня 2016 року.

Внаслідок зіткнення 27 квітня 2015 року близько 17 год. 20 хв. транспортних засобів «ВАЗ 2121» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та «ЗАЗ - 110307» державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2, власнику автомобіля НОМЕР_4, 2004 року випуску, червоного кольору спричинено шкоду 50965 грн. 13 коп., що становить розмір середньої ринкової вартості цього автомобіля, що підтверджується висновком експерта № 4-85/15 від 27.05.2015 року. винним у вказаній ДТП визнаний ОСОБА_3

Згідно з ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з абз. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» суди при розгляді позовів про відшкодування шкоди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини.

Виходячи з викладеного, ОСОБА_3 повинен відшкодувати ОСОБА_2 заподіяну належним йому джерелом підвищеної небезпеки шкоду.

Станом на 27 квітня 2015 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 як власника наземного транспортного засобу була застрахована приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4»».

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст. 6 Закону України страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю транспортного засобу, зазначеному в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності при його експлуатації особою, відповідальність якої застрахована і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

П.9.2. ст.9 Закону України передбачено, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Згідно з ст. 22 Закону України при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з пп.33.1.4 п.33.1 ст. 33 Закону України у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Наслідки порушення цієї вимоги передбачені абз. ґ пп. 38.1.1 Закону України (з врахуванням того, що пп. 7 п.2 розділу І Закону України N 3045-VI від 17.02.2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» ст. 33 Закону України викладено в новій редакції, без внесення виправлень в ст. 38 Закону України), відповідно до якого наслідком такого порушення є право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

В постанові Верховного Суду України № 6-1ц10 від 24.12.2010 року на яку посилається відповідач у запереченні, - Верховний Суд України відмовив в перегляді ухвали судді Верховного Суду України від 28 вересня 2010 року з підстав, передбачених абз. 1 ч. 1 ст.355 ЦПК України, страхувальнику особі винній у дорожньо-транспортній пригоді і зробив висновок про те, що невиконання страхувальником обовязку, передбаченого ст. 33 Закону, позбавило страховика права на відшкодування шкоди за його винні дії страховиком на підставі ст. 1194 ЦК України.

Виходячи з наведеного, посилання ОСОБА_5 «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4»» на невиконання відповідачем обовязку в триденний строк повідомити страховика в установленому порядку про настання ДТП, як підставу для відмови в позові, не тягне наслідків для позивача і не може бути підставою для відмови у здійсненні регламентної виплати, а є лише підставною для предявлення регресного позову до ОСОБА_3

Згідно з пп. 37.1.4. п.37.1 ст. 37 Закону України підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоровю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

В своєму запереченні проти позову ОСОБА_5 «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4»», як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог до неї, посилається на вказану норму Закону України та вказує на пропуск позивачем однорічного строку на подання заяви про страхове відшкодування. Розглядаючи вказане заперечення, суд виходить з того, що вказаною нормою передбачено як підставу для відмови у здійсненні страхового відшкодування, - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, якщо окрім майна потерпілого було спричинено ще й шкоду здоровю або життю потерпілого, або включно здоровю або життю потерпілого то вказаний строк становить три роки.

Як вбачається з вироку Бережанського районного суду від 28 жовтня 2015 року та висновку експерта № 792, позивачу, окрім шкоди майну, було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: ран лобної ділянки голови, синця повік правого ока та струсу головного мозку як один із видів закритої черепно - мозкової травми, забою мяких тканин ділянки правого плечового суглобу та передньої поверхні лівого коліна, закритого перелому лівого наколінника з крововиливом у порожнину колінного суглобу (гемартрозом), у звязку з якими, згідно з даними медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_2 госпіталізований 27 квітня 2015 року та лікувався до 21 травня 2015 року), - тобто спричинено шкоду здоровю потерпілого. Таким чином на позивача поширюється трирічний строк для подання заяви про страхове відшкодування, так як йому забезпеченим транспортним засобом під керуванням ОСОБА_3 спричинено шкоду і майну, і здоровю. Окрім цього, позивач фізично не міг звернутися до страхувальника з заявою про страхове відшкодування протягом перебування на лікуванні.

Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до полісу № АІ/4341243, виданого стаховиком (ОСОБА_5 «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4»») страхувальнику (ОСОБА_3) розмір франшизи становить 500 грн.

Виходячи з викладеного, страховик зобовязаний відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, заподіяну ОСОБА_3 під час керування транспортним засобом марки ВАЗ 2121 д.н.з. НОМЕР_1, майну ОСОБА_2, а саме: автомобіля НОМЕР_4, зменшену на 500 грн., - на суму до 50000 гривень.

Як випливає з висновку експерта № 4-85/15 від 27.05.2015 року, наявного в матеріалах справи, середня ринкова вартість автомобіля НОМЕР_4, 2004 року випуску, червоного кольору станом на 27 квітня 2015 року може становити 50965 грн. 13 коп.; матеріальні збитки, спричинені власнику автомобіля НОМЕР_4, 2004 року випуску, червоного кольору, в результаті дорожньо-транспортної пригоди становлять 50965 грн. 13 коп.

Ст. 30 Закону України встановлено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно заяви ОСОБА_2 від 12 червня 2016 року, доданої відповідачем до заперечення проти позову, яка адресована директору Департаменту врегулювання страхових випадків ОСОБА_5 «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_4»» ОСОБА_8, позивач по ДТП, яка трапилась 27.04.2015 в м. Бережани по вул. Тернопільській за участю його автомобіля НОМЕР_5, погоджується із його вартістю після ДТП (вартістю залишків) в розмірі 4560,00 грн.

Таким чином, правильним є посилання відповідача ОСОБА_5 «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4»» на неправильність розрахунку матеріальної шкоди, яка має бути відшкодована за рахунок страховика. А тому позивачу має бути відшкодовано матеріальну шкоду в розмірі 46405,13 грн. (50965,13 грн. 4560,00 грн. = 46405,13 грн.), з вказаного розмір шкоди 500,00 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок страхувальника ОСОБА_3, а решта 45905,13 грн. - за рахунок страховика ОСОБА_5 «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4»».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної /немайнової/ шкоди в розмірі 55000 (пятдесят пять тисяч) гривень, суд виходить з того, що відповідно до пунктів 1, 3 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до розяснення Пленуму Верховного Суду України (п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди») моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у звязку із ушкодженням здоровя, порушенням права власності, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що з вини ОСОБА_3 ОСОБА_2 було завдано моральну /немайнову/ шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з ушкодженням його здоровя, яке полягає в спричиненні тілесних ушкоджень середньої тяжкості та пошкодженням його майна, які потягли за собою тривале лікування, близько 3-х місяців позивач потребував стороннього догляду, внаслідок чого було порушено його усталений спосіб життя.

При визначені розміру відшкодування моральної /немайнової/ шкоди суд враховує характер, обсяг та тривалість таких страждань, яких зазнав ОСОБА_2, вимушеність змін у життєвих стосунках останнього, і, зважаючи на ці обставини, приходить до висновку, що ОСОБА_2 спричинено моральну шкоду у розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень.

Відповідно до: ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідачів пропорційно до задоволеної суми позову підлягають стягненню на користь спеціального фонду Державного бюджету України з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4»» 506,00 грн. судового збору, з ОСОБА_3 285,57 грн., а також на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 440,96 грн., - судового збору.

Керуючись ст. ст. 22, 23, 1167, 1188, 1194 Цивільного кодексу України, ст. 1, 6, 9, 22, 30, 33, 37, 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди», ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 84, 88, 213, 215 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4»» на користь ОСОБА_2 45905,13 грн. (сорок пять тисяч девятсот пять гривень тринадцять копійок) матеріальної шкоди.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4»» в доход спеціального фонду Державного бюджету України 506,00 грн. (пятсот шість гривень) судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 500,00 грн. (пятсот гривень) матеріальної шкоди та 40000,00 грн. (сорок тисяч гривень) моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 440,96 грн. (чотириста сорок гривень девяносто шість копійок) сплаченого при зверненні до суду судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 в доход спеціального фонду Державного бюджету України 285,57 грн. (двісті вісімдесят пять гривень пятдесят сім копійок) судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Тернопільської області через Бережанський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків на його апеляційне оскарження.

Суддя: