Категорія 5 Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Медяного В.М., Матківської М.В.,

за участю секретаря: Сніжко О.А.,

за участю сторін: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на квартиру та визнання права власності,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулась у суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на квартиру та визнання права власності, мотивуючи позовні вимоги тим, що 05.12.2013 року позивач придбала квартиру АДРЕСА_1, на прилюдних торгах, які проводились в порядку виконання судового рішення про стягнення боргу за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на майно квартиру. ОСОБА_4 визнана переможцем торгів, сплатила вартість квартири, у звязку з чим останній було видано свідоцтво та зареєстровано право власності на квартиру.

Однак, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16.12.2014 року визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна квартири АДРЕСА_1, належної ОСОБА_2 та Протокол №28/168/13/А-1 від 05.12.2013 року проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна, що є власністю фізичної особи ОСОБА_2; визнано недійсним свідоцтво від 18.12.2013 року, посвідчене приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №5199, щодо права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2.

Відповідач продовжує вважати себе власником квартири, не визнає право позивача на квартиру, вживає заходи щодо повернення квартири, а тому, позивач вважає, що її право власності на придбану квартиру порушені та просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2; визнати відповідача таким, що втратив право володіння, користування та розпорядження квартирою №41 у будинку №2/1 по вул. Привокзальній в м. Вінниці.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_2. В іншій частині позову відмовлено. Судові витрати залишено за позивачем.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Визнаючи за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_2, суд першої інстанції, виходив з того, що право власності на спірну квартиру набуте позивачем в передбаченому законом порядку, державна реєстрація права власності за позивачем не скасована, а відповідачем не визнається право власності позивача.

Однак, колегія суддів, приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05.12.2013 року ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_1, на прилюдних торгах, які проводились в порядку виконання судового рішення про стягнення боргу за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на майно, належне ОСОБА_2, а саме зазначену квартиру.

ОСОБА_4 визнана переможцем торгів, сплатила вартість квартири та видано свідоцтво та зареєстровано право власності на дану квартиру.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2014 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16.12.2014 року, визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна квартири АДРЕСА_1, належної ОСОБА_2 та Протокол №28/168/13/А-1 від 05.12.2013 року проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна, що є власністю фізичної особи ОСОБА_2; визнано недійсним свідоцтво від 18.12.2013 року, видане приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №5199, щодо права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.7-12).

Зі змісту вказаних рішень вбачається, що підставою для прийняття відповідних рішень про визнання прилюдних торгів недійсними є сплив на момент їх проведення шестимісячного строку чинності звіту про оцінку квартири.

ОСОБА_6 до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

ОСОБА_6 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №34632453 від 06.03.2015 року, реєстрація права власності на спірну квартиру на підставі свідоцтва від 18.12.2013 року, виданого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №5199, відбулась за позивачем 24.12.2013 року. Фактом реєстрації права власності на квартиру за позивачем підтверджено перехід такого права до неї та відповідно припинення даного права у відповідача, який з цього моменту право власності втратив (а.с.15).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Із матеріалів справи вбачається, що підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням, зокрема, що звіт про оцінку майна був підписаний суб'єктом оціночної діяльності після спливу шестимісячного строку з дня його підписання, що свідчить про втрату чинності такого звіту. Повторна оцінка майна в установленому порядку не проводилась.

Разом з тим, у разі визнання публічних торгів недійсними, у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець.

Таким чином, після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, на виконання якого такі торги були проведені.

Нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів за ціною та у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», при цьому умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а також розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначено Тимчасовим положенням.

Отже, дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов'язковою умовою правомірності правочину.

У п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, якщо сторона за договором оспорює правочин, до вказаних правовідносин ст. 392 ЦК України не застосовується, проте визнав право власності за ОСОБА_4 на спірну квартиру.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України.

У зв'язку з чим застосування положень ст. 392 ЦК України є передчасним, оскільки при визнанні публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору продавець і покупець (організатор торгів та їх переможець), після чого майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, то право власності позивача на спірну квартиру оспорене, а тому відповідно він не має права вимагати захисту його права власності.

Також колегія суддів, звертає уваги на те, що у разі ухвалення рішення у даній справі про визнання права власності, таке рішення перешкоджатиме належному виконанню судового рішення про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2, оскільки як встановлено судом останнім не визнавалась оцінка вартості оспорюваної квартири.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду не можна визнати законним і обґрунтованим, таким що відповідає дійсним обставинам, матеріалам справи та вимогам закону. Тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Вимога про визнання особи такою, що втратила право на квартиру є похідною, а тому також підлягає відмові.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на квартиру та визнання права власності.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: підпис ОСОБА_7

Судді: підписи ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_6 з оригіналом: ОСОБА_7