Справа № 487/4726/16-ц
Провадження № 2/487/2397/16
Заводський районний суд м. Миколаєва
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
15.11.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі
головуючого судді Разумовської О. Г.,
при секретарі Кожині В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності за набувальною давністю, -
22.09.2016 року ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності за набувальною давністю.
Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 16.09.2011 року померла ОСОБА_3, яка була матірю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка проживала в кв. № 1 у будинку № 11 про вул. Защука в м. Миколаєві. Позивач зареєстрований та фактично проживає у вищевказаній квартирі. Спочатку фактичне спільне володіння і користування квартирою № 1 здійснювалося позивачем разом з ОСОБА_3, а після її смерті з 16.09.2011 року по цей час володіння і користування квартирою №1 здійснюється виключно позивачем. Після смерті ОСОБА_3 відповідно до ст.ст.1261,1268 ЦК України позивач прийняв 1/3 частку спадкового майна квартири АДРЕСА_1 та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.09.2016 року. Таким чином, на даний час співвласниками квартири є позивач, якому належить 2/3 часток та відповідач, якому належить 1/3 частки квартири. Відповідач з 2004 року не проживає у зазначеній квартирі та не зберігає своїх особистих речей, участі у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна не несе. З 2004 року позивач відкрито, безперервно володіє та користуються вищевказаною квартирою, а також самостійно сплачує у повному обсязі всі необхідні платежі за проживання та утримання цієї квартири. Жодних претензій відповідача стосовно прав на квартиру з 2004 року і до цього часу, тобто на протязі 12 років, не заявлялось. Зважаючи на те, що визнання права власності на квартиру в порядку набувальної давності можливе лише після визнання права власності на нього в судовому порядку, позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом.
Представник позивача до судового засідання не зявився, суду надав заяву, про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на задоволенні позову.
Відповідач до судового засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Рідне Прибужжя» редакції №43 від 27 жовтня 2016 року, причину неявки суду не повідомив.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданим органом приватизації ТОВ «Житло» 05.05.2003 року, запис в реєстровій книзі ТОВ «Житло» №558/ж, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_3 1/3, ОСОБА_2 1/3 та ОСОБА_1 1/3.
Вищевказана квартира зареєстрована за вказаними власниками в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 29.03.2004р., реєстровий номер 115.
16.09.2011 року померла ОСОБА_3, яка була матірю позивача та відповідача, про що міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції було зроблено відповідний актовий запис за № 3462 і видане свідоцтво про смерть 1-ФП № 247160.
Відповідно до довідки, наданої 06.09.2016 року ПП «ЖЕК-10», що зберігається у спадковій справі № 19/2016, відкритої після смерті ОСОБА_3, та витребуваної судом, ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, з 26.11.1993 року і по теперішній час.
Заповіту щодо спадкового майна ОСОБА_3 не залишила, тобто її спадкоємці мали право на спадкування за законом в порядку, встановленому законодавством України. Так, відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 08.09.2016 року позивач прийняв у спадщину після смерті матері належну їй 1/3 частку квартири АДРЕСА_1. Таким чином, на даний час співвласниками квартири є позивач, якому належить 2/3 часток та відповідач, якому належить 1/3 частки квартири.
Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
ОСОБА_2 в зазначеній квартирі не проживав, тобто не вступив фактично в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за № 45011364 станом на 08.09.2016 року, інформація про наявність заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у Спадковому реєстрі відсутня, тобто ні ОСОБА_2, ні будь-які інші особи, не зверталися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 З 2004 року позивач відкрито, безперервно володіє та користуються вищевказаною квартирою, а також самостійно сплачує у повному обсязі всі необхідні платежі за проживання та утримання цієї квартири.
Виходячи із приписів зазначеного законодавства та позиції ВССУ, суд вважає, що в даному випадку наявні всі передбачені законодавством підстави для визнання за позивачем права на майно квартиру АДРЕСА_3 в порядку набувальної давності.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Керуючись ст.ст. 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати в порядку набувальної давності за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_4, яка налажала ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності на житло, виданим ТОВ «Житло» 05.05.2003 року, запис в реєстровій книзі №558/ж.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів після його оголошення.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд міста Миколаєва в порядку, передбаченому ст.ст. 294 - 296 ЦПК України.

Суддя О.Г. Разумовська