Справа № 522/652/16ц
Провадження по справі № 2/522/3276/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кічмаренка С.М.,

за участю секретаря Стогнієнко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства « Державна продовольчо-зернова корпорація України» про скасування дисциплінарних стягнень та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, по якому просить суд скасувати наказ в.о. Голови правління ПАТ « ДПЗКУ» № 924 к від 18.12.2015 року про оголошення ОСОБА_1 догани; скасувати наказ в.о. Голови правління ПАТ « ДПЗКУ» № 927 к від 21.12.2015 року про оголошення ОСОБА_1 догани; стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

В ході розгляду справи позивачем заявлені вимоги було збільшено, відповідно до яких просив суд скасувати наказ в.о. Голови правління ПАТ « ДПЗКУ» № 924 к від 18.12.2015 року про оголошення ОСОБА_1 догани; скасувати наказ в.о. Голови правління ПАТ « ДПЗКУ» № 927 к від 21.12.2015 року про оголошення ОСОБА_1 догани; скасувати наказ в.о. Голови правління ПАТ « ДПЗКУ» № 29-к від 20.01.2016 року про звільнення ОСОБА_1; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Одеського регіонального відділу управління закупівельної діяльності ПАТ « ДПЗКУ»; стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди в розмірі 3000 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що він з 2015 року працював на посаді начальника Одеського регіонального відділу управління закупівельної діяльності ПАТ « ДПЗКУ». Наказами в.о. Голови правління ПАТ « ДПЗКУ» № 924 к від 18.12.2015 року та № 927-к від 21.12.2015 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. ОСОБА_2 № 29-к від 20.01.2016 року позивача звільнено із займаної посади за порушення п.3 ст. 40 КЗпП України.

Наведеними вище обставинами позивач вважає, що порушені його права та завдано моральну шкоду, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Надав до суду заперечення, в яких зазначив, що позивач у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором і правилами трудового розпорядку був звільнений із займаної посади, з огляду на що просить суд в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши надані ними письмові докази, оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що позивач по справі з 23.03.2015 року позивач працював на посаді начальника Одеського регіонального відділу управління № 3 департаменту закупівель і логістики з посадовим окладом згідно штатного розпису, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні доказами, а саме ОСОБА_2о. Голови правління ПАТ « ДПЗКУ» № 127-К ( а.с. 39-40).

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 924-К від 18.12.2015 року оголошено догану начальнику Одеського регіонального відділу управління закупівельної діяльності ОСОБА_1 на підставі ст.ст. 147-149 КЗпП України за неналежне виконання службових обовязків, а саме безпідставне перевищення ціни закупівлі ячменю 3-го класу, на підставі службових записок начальника служби внутрішніх розслідувань ОСОБА_3М від 18.11.2015 року; начальника управління закупівельної діяльності ОСОБА_4 від 27.10.2015 року; начальника регіонального управління № 3 управління закупівельної діяльності ОСОБА_5 від 26.10.2015 року ( а.с.41-45).

ОСОБА_2 № 927-К від 21.12.2015 року оголошено догану начальнику Одеського регіонального відділу управління закупівельної діяльності ОСОБА_1 на підставі ст.ст. 147-149 КЗпП України за неналежне виконання службових обовязків, яке виявилось у ненаданні первинних звітних документів при здійсненні закупівлі сільськогосподарської продукції, на підставі службових записок начальника служби внутрішніх розслідувань ОСОБА_3М від 18.11.2015 року; начальника управління закупівельної діяльності ОСОБА_4 від 02.11.2015 року; акту про відмову від надання письмового пояснення від 02.11.2015 року ( а.с. 50).

ОСОБА_2о. Голови правління ПАТ « ДПЗКУ» № 29-К від 20.01.2016 року позивача звільнено з займаної посади викладача-хореографа школи за порушення п.3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 16).

На підставі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захистсвого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судовий захист цивільних прав та інтересів, шляхом визнання відповідного права, гарантується ст. 16 ЦК України, з якої вбачається, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на них трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного або громадського стягнення.

Верховний Суд України допускає розірвання трудового договору з ініціативи власника не тільки з однієї, але і з кількох підстав, якщо такі підстави є самостійними і не виключають можливість їх одночасного застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 КЗпП України, за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Дана норма відповідає правилу ч.1 ст. 61 Конституції України, яка забороняє за одне й те саме порушення двічі притягати до юридичної відповідальності одного і того ж виду.

Суд звертає увагу на той факт, що на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді догани на підставі однієї й тої самої службової записки.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 є незаконним.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на це, позивача слід поновити на роботі.

Крім того, згідно ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи.

Як вбачається з довідки про доходи, виданої 29.11.2016 року середньоденний заробіток ОСОБА_1 станвить 510,30 грн.

Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.01.2016 року по день винесення рішення становить 109714,50 грн.

Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди в розмірі 3 000 грн.

Згідно п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат(їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав ніяких доказів причино- наслідкового звязку між поведінкою відповідача та його моральними стражданнями.

Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтував, з чого він виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди.

Також з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді на посаді начальника Одеського регіонального відділу ПАТ « Державна продовольчо-зернова корпорація України» з 20.01.2016 року та присудити ОСОБА_1 виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, в сумі 11226,60 гривень.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 209, 212- 215, 223, 294, п.п. 2,4 ч.1 ст. 367 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст. 233, 235 Кодексу законів про працю України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства « Державна продовольчо-зернова корпорація України» про скасування дисциплінарних стягнень та відшкодування моральної шкоди, - задовольнити частково.

Скасувати наказ в.о. Голови правління Публічного акціонерного товариства « Державна продовольчо-зернова корпорація України» № 924 к від 18.12.2015 року про оголошення ОСОБА_1 догани.

Скасувати наказ в.о. Голови правління Публічного акціонерного товариства « Державна продовольчо-зернова корпорація України» № 927 к від 21.12.2015 року про оголошення ОСОБА_1 догани.

Скасувати наказ в.о. Голови правління Публічного акціонерного товариства « Державна продовольчо-зернова корпорація України» № 29-к від 20.01.2016 року про звільнення ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Одеського регіонального відділу управління закупівельної діяльності Публічного акціонерного товариства « Державна продовольчо-зернова корпорація України».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства « Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з дати звільнення 20.01.2016 року по день винесення рішення у розмірі 109 714,50 грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 місяць в сумі 11 226, 60 грн. допустити до негайного виконання.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства « Державна продовольчо-зернова корпорація України» в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.М. Кічмаренко

30.11.2016