АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №674/1642/15-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Шахової О.В., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 22 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

УСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ПАТ «Банк Форум» звернулось до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про стягнення з ОСОБА_1 30353,84 грн. заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовує тим, що 27 березня 2013 року між сторонами укладено Кредитний договір №3-0107/13/11-BZW, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 35000 грн. строком до 26 березня 2015 року, за користування якими він зобов»язався сплачувати проценти у розмірі 24% річних, а у випадку недотримання п.3.3.9 щодо інформування про фінансовий стан - 34% річних.

Проте, позичальник своїх зобов»язань належним чином не виконував, у зв»язку із чим станом на 12 квітня 2016 року його зобов»язання перед банком за цим договором складає суму 23821,55 грн., що складається з:

- простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів у сумі 13504,35 грн.;

- простроченої заборгованості за нарахованими процентами у сумі 2918,91 грн.;

- пені за прострочення сплати кредиту та процентів у сумі 7398,29 грн.

Окрім того, 03 вересня 2013 року між сторонами укладено Договір банківського поточного рахунку з використанням спеціального платіжного засобу №2536477, із змінами внесеними Договором про внесення змін №3-0506/13/11-KLCC від 04 вересня 2013 року.

Відповідно до цього договору ОСОБА_1 встановлено ліміт кредитування у розмірі 6000 грн., строк дії кредитної лінії по 03 вересня 2014 року, процентна ставка 36% річних.

Зобов»язання за цим договором ОСОБА_1 також належним чином не виконувались, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 6532,29 грн., що включає в себе:

- прострочену заборгованість по поверненню кредитних коштів у сумі 3407,94 грн.;

- прострочену заборгованість за нарахованими процентами у сумі 1104,92 грн.;

- пеню за прострочення сплати кредиту та процентів у сумі 2019,43 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 22 червня 2016 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №3-0107/13/11-BZWв сумі 23821,55 грн. та 4512,86 грн. заборгованості за Договором банківського поточного рахунку з використанням спеціального платіжного засобу №2536477, а також 1378 грн. у рахунок відшкодування витрат на оплату суми судового збору.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що банк при укладенні кредитного договору не надав детального розпису загальної вартості кредиту, не вказав реальної процентної ставки, збільшив процентну ставку, у зв»язку із чим договір підлягає визнанню недійсним.

Також посилається на те, що наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором не відповідає дійсності. Зазначає, що судом не враховано спеціальний строк позовної давності щодо пені, розмір якої також не відповідає дійсності.

В судове засідання сторони не з»явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи, проте доказів на підтвердження причин неявки не подано.

На підставі ст.305 ЦПК України колегія ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи убачається та судом першої інстанції установлено, що 27 березня 2013 року між сторонами укладено Кредитний договір №3-0107/13/11-BZW, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 35000 грн., які він зобов»язався повертати частинами щомісяця, остаточно виконавши зобов»язання до 26 березня 2015 року, та сплачувати проценти за користування коштами у розмірі 24% річних, а у випадку недотримання п.3.3.9 щодо інформування про фінансовий стан - 34% річних.

Пунктом 4.1 Кредитного договору №3-0107/13/11-BZWвизначено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, що обчислюється з суми простроченого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання зобов'язань за цим договором.

Окрім того, 03 вересня 2013 року між сторонами укладено Договір банківського поточного рахунку з використанням спеціального платіжного засобу №2536477, із змінами внесеними Договором про внесення змін №3-0506/13/11-KLCCвід 04 вересня 2013 року до Договору банківського поточного рахунку з використанням спеціального платіжного засобу №2536477 від 03 вересня 2013 року..

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обов»язковості для виконання сторонами умов договору та установивши факт невиконання відповідачем своїх зобов»язань дійшов висновку про стягнення заборгованості в судовому порядку. Відмовляючи в частини стягнення пені за Договором банківського поточного рахунку з використанням спеціального платіжного засобу №2536477, оскільки Договір про внесення змін №3-0506/13/11-KLCCвід 04 вересня 2013 року до Договору банківського поточного рахунку з використанням спеціального платіжного засобу №2536477 від 03 вересня 2013 року не містить положень щодо пені.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на досліджених в судовому засідання доказах, відповідають вимогам чинного законодавства та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка є спеціальною для врегулювання питань про послуги із споживчого кредитування, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Із змісту пункту 7 Кредитного договору №3-0107/13/11-BZWта додатків №№ 1 та 2 до нього убачається, що позичальнику надана визначена законом інформація, про що свідчить підпис позичальника на цих документах.

Доводи апеляційної скарги щодо недійсності кредитного договору відхиляються колегією суддів з огляду на те, що відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проте вимог щодо визнання договору недійсним в ході розгляду справи в суді першої інстанції не заявлено.

Факт існування заборгованості та визначений розмір, а також прийнятність розрахунків заборгованості, відповідачем належними доказами не спростовано.

Доводи апеляційної скарги в частині підвищення відсотків за Кредитним договором №3-0107/13/11-BZW не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості за цим договором розмір процентної ставки є базовим, тобто 24% річних. При цьому колегія зауважує, що згідно Договору про внесення змін №3-0506/13/11-KLCCвід 04 вересня 2013 року до Договору банківського поточного рахунку з використанням спеціального платіжного засобу №2536477 від 03 вересня 2013 року розмір фіксованої процентної ставки визначено 36%.

Доводи апеляційної скарги в частині застосування строків позовної давності відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Позовна давність- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №6-101цс12 позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою нею до винесення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З матеріалів справи убачається, що відповідач був обізнаний про перебування в провадженні суду цієї справи, був присутнім у судовому засіданні, мав можливість реалізувати своє право та заявити клопотання про застосування строків позовної давності, проте цього не зробив.

Без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосуватись не може.

У зв»язку із цим, колегія суддів не убачає підстав для вирішення питання за заявою про пропуск позивачем строків позовної давності на стадії перегляду рішення в апеляційному порядку.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді О.В. Шахова

Є.В. Болотов