Справа №592/5548/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Чернобай О. І.
Номер провадження 22-ц/788/1850/16 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Попруги С. В. , Ткачук С. С. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_8

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 7 жовтня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_7, про виселення з квартири,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 7 жовтня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 551,2 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинами справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Вказує, зокрема, що він як представник відповідача не був повідомлений по час і місце судового засідання. Окрім договору про надання юридичних послуг, в матеріалах справи є ордер , відповідно до якого він є представником відповідача у справі та здійснює захист законних прав та обов'язків ОСОБА_3 Суд першої інстанції допустив його до участі у справі саме як представника відповідача. В ордері вказана адреса, на яку мають направлятися судові повістки, в тому числі мала бути відправлена і судова повістка стосовно перенесення розгляду справи на 7 жовтня 2016 року, проте жодних повісток він не отримував та на судовому засіданні був відсутній.

Суд усвідомлював те, що він не отримував повістки, оскільки раніше на цю адресу вже направлялися поштові відправлення - судові повістки, які він особисто не отримував, довіреності на їх отримання нікому не надавав.

26 вересня 2016 року на адресу суду надійшло поштове повідомлення про те, що за вказаною адресою він не знаходиться, поштове повідомлення - судову повістку про судове засідання, яке мало відбутися 7 жовтня 2016 року, не отримав.

Суду були відомі номери мобільних телефонів, за якими його може бути повідомлено про дату проведення засідання. Вважає, що його як представника відповідача навмисно не було повідомлено про дату та час проведення судового засідання.

Зазначає також, що при ухваленні судового рішення не врахований той факт, що квартира, яка є предметом спору, є предметом іншого судового спору, що знаходиться на розгляді у Вищому спеціалізованому суді України, яким постановлено ухвалу про відкриття провадження по справі, але справа не розглянута.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_8, який підтримав апеляційну скаргу з мотивів, в ній викладених, представника позивача, який заперечує проти скарги та вважає рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

9 червня 2016 року ОСОБА_6 в особі свого представника ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що 20 листопада 2014 року між ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 44,5 кв. м, житловою площею 30,2 кв. м.

Вказаний договір було укладено шляхом обману зі сторони покупця, оскільки відповідач скористалась тією обставиною, що продавці квартири є людьми похилого віку, ОСОБА_7 має онкологічне захворювання, на той час знаходилась у передопераційному стані та гостро потребувала коштів на лікування, що змусило її чоловіка ОСОБА_6 продати квартиру. При укладенні договору купівлі-продажу відповідач замість обумовленої раніше вартості у розмір 229 767 грн. вказала у договорі значно нижчу ціну - 50 000 грн., а ОСОБА_6, який має проблеми з зором і майже не бачить, не помітив зміну істотної умови договору - ціни та підписав його. Коли позивач згодом став вимагати передачі коштів, які йому були необхідні для лікування дружини, відповідач заявила, що вона йому нічого не винна, про що він з дружиною поставили у договорі свої підписи.

Знайшовши договір, він побачив, що сума у договорі вказана інша, ніж обумовлювалась, і звернувся до відповідача з вимогою сплатити обумовлену раніше суму, проте остання відмовилась. Більш того, навіть 50 000 грн. не були сплачені відповідачем на виконання цього договору.

Таким чином, ОСОБА_3, скориставшись складною ситуацією, у якій опинились продавці квартири, яким терміново була потрібна велика сума грошей на лікування, та знаючи, що позивач майже нічого не бачить, а його дружина - щойно з лікарні з діагнозом хронічний панкреатит в стадії загострення, навмисно ввела в оману продавців щодо ціни договору купівлі-продажу квартири та незаконно заволоділа нею.

Вказані обставини були встановлені рішенням апеляційного суду Сумської області у справі № 592/1265/16-ц від 25 травня 2016 року, яким апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним було задоволено, а вказаний правочин визнано недійсним.

Виконувати рішення апеляційного суду, яке набрало законної сили 25 травня 2016 року, відповідач відмовляється, до сьогоднішнього дня не звільнила приміщення квартири АДРЕСА_1, не повернула законному власнику ключі та технічну документацію на квартиру, навмисно ігнорує звернення позивача до неї з вимогою звільнити приміщення квартири та повернути її законним власникам, на письмову вимогу від 31 травня 2016 року не надала відповіді, зміст вимоги не виконала.

Посилаючись на положення ст. 41 Конституції України, яка передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним, зазначав, що на сьогоднішній день право власності позивача, як законного власника квартири порушене, він не має можливості володіти, користуватися та розпоряджатися власною квартирою, оскільки відповідач, будучи недобросовісним набувачем, яка заволоділа квартирою шляхом обману, що встановлено рішенням апеляційного суду Сумської області по справі № 592/1265/16-ц від 25 травня 2016 року, свідомо та навмисно ухиляється від виконання рішення суду та відмовляється звільняти приміщення квартири.

Виходячи з того, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 20 листопада 2014 року та посвідчений приватним нотаріусом Сумського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за номером 2713, визнано недійсним, і законних підстав володіти та користуватися вказаною квартирою у відповідача немає, просив виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов про виселення відповідача, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем позовних вимог, зокрема, того, що судом встановлений обман до моменту укладення договору купівлі-продажу квартири, тому відповідача слід вважати такою, що без відповідної правої підстави заволоділа квартирою АДРЕСА_1, і, враховуючи, що договір купівлі-продажу спірної квартири визнано недійсним, відповідач не має законних підстав володіти та користуватися зазначеним нерухомим майном.

Висновок суду про наявність правових підстав для виселення відповідача з квартири відповідає обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 20 листопада 2014 року між подружжям ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 4).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 квітня 2016 року у цивільній справі № 592/1265/16-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Рибалка К.Д., ОСОБА_7, про визнання правочину недійсним, відшкодування моральної шкоди у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 25 травня 2016 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 квітня 2016 року скасовано, а позов ОСОБА_6 задоволений частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 20 листопада 2014 року та посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 2713.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. та судовий збір в розмірі 1138 грн. (а.с.6, 7).

Відповідач зареєстрована в АДРЕСА_2 (а. с. 12).

31 травня 2016 року позивач надсилав відповідачеві вимогу про звільнення квартири, повернення ключів та технічної документації (а. с. 8).

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на неналежне сповіщення представника відповідача про час і місце розгляду справи судом першої інстанції не спростовують висновків суду про наявність правових підстав для виселення відповідача з спірної квартири.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача був сповіщений за адресою, вказаною в договорі про надання правової допомоги, сама відповідач була сповіщена.

Відповідно до ч. ч. 2, 3. 5 ст. 74 ЦПК України, судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судові повістки про виклик у суд надсилаються, зокрема, особам, які беруть участь у справі, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; фізичним особам, які не мають статусу підприємців , - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі: неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 6 липня 2016 року відкрите провадження в даній справі та призначено розгляд справи на 25 серпня 2016 року з повідомленням сторін (а.с.14).

23 серпня 2016 року представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 подав від свого імені як адвоката Сумської адвокатської компанії «ЛЕКС» заяву про відкладення справи, посилаючись на стан здоров'я, надавши, зокрема, ордер про надання правової допомоги, виданий Сумською адвокатською компанією «ЛЕКС» з зазначенням двох її адрес, а також витяг з Єдиного реєстру адвокатів України та договір про надання юридичних послуг, з зазначенням в них саме тієї адреси адвокатської компанії і його місцезнаходження як представника відповідача, за якою зареєстрована адвокатська компанія і за якою його повідомляв суд (а.с. 21 - 25).

Згідно журналу судового засідання від 25 серпня 2016 року, розгляд справи перенесений на 16 вересня 2016 року, про що повідомлено сторін та представника відповідача ОСОБА_8 (а.с.26-27).

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за зазначеною адресою, повістку про призначення справи на 16 вересня 2016 року на 10 год. 00 хв. на ім'я ОСОБА_8 за місцезнаходженням адвокатської компанії «ЛЕКС» отримав «за довіреністю» ОСОБА_11 5 вересня 2016 року (а.с.31).

Згідно довідки від 16 вересня 2016 року, розгляд справи перенесений на 7 жовтня 2016 року на 13 год. 30 хв., про що була повідомлена відповідач і було направлене повідомлення представнику відповідача ОСОБА_8 (а.с.29-30, 35).

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що повістку про призначення справи на 7 жовтня 2016 року на 13 год. 30 хв. ОСОБА_8 не отримав (а.с. 37 - 38).

Таким чином, представник відповідача послався в документах, які підтверджують його місце знаходження, саме на місцезнаходження адвокатської компанії «ЛЕКС», і суд дотримався порядку надіслання судових повісток, визначеного ч. 5 ст. 74 ЦПК України.

Крім того, частиною 3 ст. 309 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Посилаючись в апеляційній скарзі на порушення його права надати своє як представника відповідача заперечення проти позову та докази в справі, представник відповідача і в засіданні апеляційного суду не надав доказів необгрунтованості та незаконності висновків суду, наведених в рішенні, про наявність підстав для захисту прав позивача як власника квартири.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

Межі заявлених вимог включають в себе, зокрема, предмет та підстави позову.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 31, п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Згідно роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», предмет позову - це те, що конкретно вимагає позивач, підстава позову - чим він обґрунтовує свої вимоги, зміст вимоги - який спосіб захисту свого права він обрав. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Статтями 41, 55 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним; кожен має право на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Статтею 317, ч. ч. 1, 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені норми матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає вірним висновок суду про наявність правових підстав для задоволення позову про виселення відповідача з спірної квартири.

Відповідач в особі свого представника не спростувала тієї обставини, підтвердженої представником позивача в засіданні апеляційного суду, що після визнання рішенням апеляційного суду договору купівлі-продажу квартири недійсним, на підставі зазначеного рішення суду відновлена реєстрація права спільної сумісної власності позивача та його дружини на спірну квартиру.

Фактично позивач, обґрунтовуючи позов «про витребування майна із чужого незаконного володіння» у вигляді виселення відповідача з спірної квартири наявністю рішення суду про визнання договору купівлі - продажу недійсним, звернувся з позовом до суду за захистом свого права як юридичний власник квартири, вимагаючи її звільнення шляхом виселення з неї відповідача, оскільки він, позивач, не володіє і не користується квартирою.

З копії договору купівлі-продажу квартири вбачається, що квартира належить подружжю ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право на житло, виданого відділом комунального майна виконавчого комітету Сумської міської ради 4 березня 1996 року, зареєстрованого в Сумському ОО БТІ за № 393 (а.с.4).

Позов ОСОБА_6 як одного з співвласників у спільній сумісній власності про захист права власності шляхом виселення відповідача з квартири є обґрунтованим і ґрунтується на положеннях ст. 369 ЦК України щодо здійснення права спільної сумісної власності.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що судом не врахована та обставина, що справа № 592/1265/16-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Рибалка К.Д., ОСОБА_7, про визнання правочину недійсним, відшкодування моральної шкоди, знаходиться на розгляді у касаційному суді, обидві справи мають один предмет спору, а тому є підстави для зупинення провадження у даній справі до набрання чинності рішенням у попередній справі, є необґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Статтею 319 ЦПК України встановлено, що рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 25 травня 2016 року у справі № 592/1265/16-ц, яким визнано договір купівлі-продажу недійсним, що дає підстави для захисту прав позивача як власника квартири шляхом виселення відповідача з квартири, набрало законної сили 25 травня 2016 року.

Виконання рішення апеляційного суду не зупинялось.

Рішення суду відповідає принципу диспозитивності, встановленому ч. 1 ст. 11 ЦПК України, згідно якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Суд, вірно встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, ухвалив законне і обґрунтоване рішення, для скасування чи зміни якого підстави відсутні.

Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат в сумі 3000 гр. на правову допомогу, надану йому адвокатом ОСОБА_9 на стадії апеляційного розгляду справи на підставі договору про надання правової допомоги від 6 червня 2016 року (а. с. 3), колегія суддів вважає, що з врахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», часу, витраченого адвокатом в засіданні апеляційного суду, ступеню складності даної справи та доведеності обґрунтованості таких витрат, достатнім, розумним та справедливим буде встановлення такого відшкодування у сумі 1000 гр.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 7 жовтня 2016 року в даній справі залишити без зміни.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 1000 гр.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -