АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 544/1526/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1873/16Головуючий у 1-й інстанції Сімонова С.Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Дряниці Ю,В.,

суддів : Карнауха П.М., Чумак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 травня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя залишено без розгляду, в звязку з повторною неявкою позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу місцевого суду скасувати і направити справу до суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що судом не враховані подані нею клопотання про розгляд справи у її відсутність, які відображені як в первісній позовній заяві, так і в позовній заяві про збільшення позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 4 ч.1 ст.311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції послався на те, що позивач 12 квітня 2016 року та 04 травня 2016 року до суду не зявилась, будучи належно повідомленою про час і місце судового засідання, причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутності не подала, а тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України заява підлягає залишенню без розгляду.

Однак, з таким висновком місцевого суду колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Стаття 1 ЦПК України визначає, що кожна особа має право на справедливий, неупереджений і своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ. Нормами ст. 74 ч. ч.1, 4 ЦПК України визначено, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явиться в судове засідання і від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи судовий розгляд справи призначався неодноразово: 07.10.2015 року, 28.10.2015 року, 04.11.2015 року, 23.11.2015 року, 14.12.2015 року, 29.12.2015 року, 19.01.2016 року, 10.02.2016 року, 21.03.2016 року, 12.04.2016 року та 04.05.2016 року.

При цьому, матеріали справи не містять відомостей про те, що позивачу ОСОБА_2 на всі вище перелічені судові засідання направлялися судові повістки, оскільки їх копії не долучені до справи. Окрім того, матеріали справи містять підтвердження про отримання ОСОБА_2 судової повістки лише в судове засідання призначене на 10.02.2016 року (а.с.69) та на 21.03.2016 року (а.с.76).

Таким чином, твердження суду про те, що позивачка була належним чином повідомлено про час і місце кожного призначеного судового засідання не підтверджується матеріалами справи, а тому не можна вважати, що вона належним чином повідомлялася про судові засідання, зокрема на 12.04.2016 р. та 04.05.2016р.

При подачі позову до суду позивачка в прохальній частині позовної заяви, яка була подана 29 вересня 2015 року, просила, в тому числі, розглядати справу без її присутності в разі її неявки в судове засідання; зазначила про підтримання позовних вимог в повному обсязі та про те, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.2-5).

21 березня 2016 року позивачка подала суду заяву про збільшення позовних вимог та залучення до участі у справі співвідповідача ОСОБА_4 (а.с.87-88). В цій заяві просила:

- визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля;

- визнати автомобіль спільною сумісною власністю подружжя;

- визнати за нею право власності на ? частину автомобіля;

- залучити до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_4;

- позовну заяву із збільшеними позовними вимогами у випадку її неявки розглядати без її участі. Також зазначила про підтримання збільшений позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що клопотання позивачки про залучення до участі у справі співвідповідача ОСОБА_4 не було вирішено судом, як і не було допущено до розгляду позовні вимоги в збільшеній частині, що є грубим процесуальним порушенням.

У разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч. 3 ст. 169 ЦПК України).

Таким чином, частиною 3 статті 169 ЦПК України визначено наявність декілька підстав, які в сукупності надають суду право залишити позов без розгляду, зокрема: повторна неявка з неповажних причин (двічі поспіль); підтвердження належного повідомлення позивача про дату, час і місце слухання справи; відсутність заяви або клопотання про розгляд справи без участі позивача.

Так, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення позивача про слухання справи на 12.04.2016 р. та 04.05.2016р. А тому, не можна вважати, що позивач повторно не зявилася до суду (двічі поспіль) з неповажних причин.

Окрім того, місцевий суд взагалі не звернув увагу на клопотання, викладені позивачкою як в первісній позовній заяві (а.с.2-5), так і в заяві про збільшення позовних вимог (а.с.87-88) про розгляд справи у її відсутності.

Таким чином, висновок суду про залишення заяви без розгляду не відповідає вимогам процесуального закону.

Окрім того, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, суд виходить з принципу недопустимості обмеження права громадян на звернення до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту( ст.13 Конвенції). Зокрема у рішенні від 04 червня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France) суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Також, Європейський суд зазначає, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (рішення від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» п.36).

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, дійшов помилкового висновку, що є беззаперечні підстави для залишення позову без розгляду, в звязку з повторною неявкою позивачки, чим порушив її гарантовані права щодо ефективного засобу юридичного захисту та справедливого судового розгляду в такому його елементі, як право доступу до суду для захисту порушених прав чи інтересів та гарантоване вирішення питання судовим органом, що є неприпустимим та порушує принципи діяльності судової влади, яка повинна забезпечувати рівні права всіх осіб, чиї інтереси так чи інакше зачіпає судова діяльність.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин, враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду та направлення матеріалів цивільної справи до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.4, 311 ч.1 п. 4, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 травня 2016 року скасувати.

Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_5

(підпис) ОСОБА_6

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1