Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/890/16-ц Головуючий у 1-й інст. Васильчук С. Ф.
Категорія 50 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання матері до досягнення дитиною трьох років

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_2 у вересні 2016 року звернулась до суду з даним позовом, в якому просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 500,00 грн. щомісячно та аліменти в розмірі 1450,00 грн. на своє утримання до досягнення дочкою трьох років. Вимоги обґрунтовує тим, що сторони тривалий час проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу і за час спільного проживання у них 08 грудня 2015 року народилась донька ОСОБА_4. На теперішній час позивач разом з донькою проживають окремо від відповідача, який матеріальної допомоги на дитину та на її утримання не надає, хоча з урахуванням його матеріального положення спроможний це роботи.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно і до її повноліття та аліменти на утримання позивачки до досягнення донькою ОСОБА_4 трьох років в розмірі 500 грн. щомісячно. Вирішено питання щодо судових витрат, також допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду, зменшивши розмір аліментів на утримання малолітньої дитини до 300 грн. щомісячно; рішення в частині стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення донькою трьох років скасувати та прийняте нове, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині за безпідставністю. Зазначає, що суд, задовольняючи позов та стягуючи з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 500 грн., не врахував його матеріальне становище, оскільки на сьогоднішній день він не працює, не має можливості влаштуватись на роботу, а тому не має постійного доходу щоб сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. А рішення суду в частині стягнення з нього аліментів на утримання позивача є незаконним та безпідставним, оскільки у нього з урахуванням положень ст.ст. 75, 76, 84, 91 СК України не виникло обовязку щодо утримання позивача через те, що сторони у зареєстрованому шлюбі ніколи не перебували.

В судовому засіданні доводи апеляційної скарги відповідач підтримав.

Позивач заперечувала проти доводів скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у добровільному порядку не приймає участі в утриманні дитини та її матері, хоча спроможний надавати матеріальну допомогу, а тому, з урахуванням майнового стану сторін, частково задовольнив вимоги позову.

З таким висновком повністю не може погодитися колегія суддів.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю, знаходиться на її утриманні. Домовленості про утримання дитини сторони не досягли. Відповідач на даний час не працює, матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, хоча є працездатним, інших утриманців немає, а тому зобовязаний надавати таку допомогу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції врахував матеріальне становище дитини і відповідача, та правильно визначив розмір аліментів в сумі 500 грн., в межах встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, який з 01 травня 2016 р. становить 1228 грн.

Доводи апеляційної скарги в частині зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню на малолітню дитину є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували неспроможність відповідача через матеріальне становище сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі останнім представлено не було. Відповідач є працездатною особою, отримував нерегулярний мінливий дохід від тимчасових заробітків, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини у визначеному судом розмірі.

Крім того, у відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а тому доводи апелянта про неможливість сплачувати аліменти у розмірі більшому ніж 300 грн., колегія суддів до уваги не приймає, оскільки останній має можливість працевлаштуватися та забезпечити право дитини на нормальний життєвий рівень, мінімально достатній для її фізичного, морального, культурного і соціального розвитку.

У цій частині рішення є правильним і відповідає вимогам ст.ст. 180, 182-184 СК України.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з рішенням суду в частині стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років виходячи з наступного.

Під час розгляду справи було встановлено, що сторони в зареєстрованому шлюбі не перебувають. Разом з тим, за час спільного проживання у них 08 грудня 2015 року народилась донька ОСОБА_4, яка на даний час проживає разом з матірю.

Згідно із ч.2 ст.91 СК України, якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч.2-4 ст. 84 та ст.ст. 86, 88 Сімейного Кодексу. Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених п.п.2,4 ст.83, ст.ст. 85, 87 89 Сімейного Кодексу України.

Відповідно до положень ч.2-4 ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка батька до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи працює вона та незалежно від її матеріального становища, за умови що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, суд не врахував, що відповідно до ч.4 ст. 84 СК України, необхідною умовою стягнення аліментів на утримання жінки є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на її утримання, а відтак рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на її утримання підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання матері ОСОБА_2 до досягнення дитиною трьох років скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення малолітньою донькою ОСОБА_2 трьох років з ОСОБА_3 відмовити.

В решті рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: