АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/ 6207/2016 Головуючий у І інстанції Марцинкевич В.А.
Доповідач Котула Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" Кочіна Геннадія Івановича на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" ( далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ПАТ" УкрСиббанк" зазначало, що 25 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком " УкрСиббанк" ( далі - АКІБ " УкрСиббанк" ) , правонаступником якого є ПАТ " УкрСиббанк"( далі - Банк) та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0( далі - Договір) за умовами якого банк надав останньому кредит у сумі 126 800,00 дол. США шляхом зарахування коштів на поточний рахунок відповідача на строк до 25 вересня 2029 року зі сплатою 14, 50 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки , за яким поручитель зобов'язується відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором у повному обсязі , що виникли з кредитного договору , в тому числі, за повернення суми боргу, відсотків за користування кредитними коштами, штрафних санкцій . Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Причини невиконання позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов'язань по договору поруки .

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконує зобов'язання за вказаним кредитним договором і на 17 серпня 2015 року у відповідачів перед банком утворилась заборгованість у розмірі 89 309,90 дол. США, пеня у розмірі 57298, 58 грн., з яких : заборгованість за кредитом - 80293,00 дол. США , у тому числі, прострочена заборгованість за кредитом з 25.12.2014 по 17.08.2015 у розмірі 6091, 67 дол. США ; прострочена заборгованість за процентами з 25.11.2014 по 27.07.2015 - 9016,90 дол. США; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом з 27.12.2014 по 17.08.2015 -23010, 90 грн. ; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами з 27.12.2014 по 17.08.2015 - 34287, 68 грн. Банк просив стягнути солідарно з відповідачів вказану суму заборгованості в іноземній валюті відповідно до вимог ст. 99 Конституції України та ст. 192, 533 ЦК України, ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93 та відповідно пеню у гривні.

Заочним рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ" УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором №0 від 25.09.2008 року в сумі 89 309,00 доларів США, що відповідно за курсом НБУ на 01.03.2016 року становить 2419405,19 грн. та суму пені у розмірі 3000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ " УкрСиббанк" судовий збір в сумі 1827 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ " УкрСиббанк" судовий збір у сумі 1827 грн.

У апеляційній скарзі представник ПАТ "УкрСиббанк" Кочін Г.І. просить рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів в доларах США із зазначенням еквіваленту в гривні за курсом НБУ на дату ухвалення рішення та в частині зменшення розміру пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Відповідачі належним чином повідомлялися за останньою відомою суду адресою, але в судове засідання не з'явилися і причину неявки суду не повідомили , а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у їх відсутності (а.с. 154).

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з підстав викладених у ній, перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ‒ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення ‒ невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, 25 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком " УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ " УкрСиббанк" та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 ( далі - Договір), за умовами якого останній отримав кредит у сумі 126 800,00 дол. США з кінцевим терміном остаточного погашення кредитної заборгованості 25 вересня 2029 року, при цьому згідно умов Договору може бути встановлений інший термін повернення кредиту зі сплатою процентів 14, 50% річних. ( п. 1.2.1., 1.2.8., 1.2.9. Договору),( а.с. 16-18).

Розмір ануїтетного платежу складає 1615, 00 дол. США . День сплати ануїтетного платежу 25 число кожного місяця протягом строку кредитування ( п. 1.2.10 Договору ).

Підписуючи цей Договір , ОСОБА_2 погоджувався з викладеною у Правилах ( договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АКІБ" УкрСиббанк" , затверджених рішенням Продуктово - тарифного комітету АКІБ" УкрСиббанк" ( Протокол №243 від 21.08.2008р.) і із усіма змінами і доповненнями( далі - Правила) пропозицією Банку надати позичальнику споживчий кредит , на умовах, встановлених у цьому Договорі та Правилах ( п.1.1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.3. Правил за користування кредитним коштами, процентна ставка встановлюється у розмірі, визначеному у Договорі. За користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін встановлюється процентна ставка в подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором. Нарахування процентної ставки у подвійному розмірі на прострочену суму основного боргу починається з дати виникнення прострочення, а саме: з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у Договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за встановленою ставкою у подвійному розмірі до моменту погашення такої заборгованості.

В силу частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

З метою виконання зобов'язань за кредитним договором , 25 вересня 2008 року між АКІБ " УкрСиббанк" , правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_5 було укладено Договорі поруки № 231012 ( далі - Договір поруки) , згідно з яким поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати за виконання ОСОБА_2 усіх його зобов'язань , що виникли з Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 25 вересня 2008 року , укладеного між Кредитором та Боржником, існуючих в теперішній час і тих, що можуть виникнути в майбутньому .( п. 1.1. Договору поруки) ( а.с. 22-24).

Відповідно до п. 1.2. Договору поруки поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного Основного договору, зокрема:

сума основного договору - 126 800,00 дол. США. Вказана сума основного договору дорівнює еквіваленту 616260, 68 грн. за курсом НБУ на день укладення Основного договору.

процентна ставка - 14, 50 % річних, якщо згідно умов Основного договору не буде встановлено іншу процентну ставку;

термін виконання основного зобов'язання 25 вересня 2029 року, якщо згідно умов Основного договору не буде застосовані інші терміни виконання такого зобов'язання; інші умови Основного договору.

Згідно з п. 1.3. Договору поруки поручитель відповідає перед кредитом у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій , передбачених умовами Основного договору.

Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Причини невиконання боржником своїх зобов'язань за Основним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов'язань за договором. ( п. 1.4. Договору поруки).

ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості зі сплати кредиту, процентів за користування кредитом, яка на 17 серпня 2015 року становила 89 309, 90 дол. США та пені у розмірі 57 298, 58 грн., з яких:

80 293,00 дол. США - заборгованість за кредитом , у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 6091, 67 дол. США з 25.12.2014 по 17.08.2015;

9 016,90 дол. США - прострочена заборгованість за процентами з 25.11.2014 по 27.07.2015;

23 010, 90 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом з 27.12.2014 по 17.08.2015;

34 287, 68 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами з 27.12.2014 по 17.08.2015.( а.с. 34-41).

У зв'язку з порушенням умов кредитного договору 10 липня 2015 року Банк направив вимоги № 30-11/26879, № 30-11/26880 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення порушень кредитного договору, а саме: погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення у розмірі 4680, 50 дол. США ;простроченої заборгованості по процентам 6955,17 дол. США , а у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення ( вимоги) про дострокове повернення кредиту, а саме: заборгованості у сумі 87 248, 17 дол. США Банк змушений вимагати виконання зобов'язань за Договором, а саме : сплатити Банку заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі , сплати нарахованих процентів , що разом становить 87 248 дол. США 17 центів.( а.с. 25-33).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У зв'язку з наведеним, не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

З матеріалів справи вбачається , що Банк має банківську ліцензію №75 від 28 жовтня 1991 року за №57 Національного банку України та дозвіл Національного банку України № 75-2 від 28 жовтня 1991 року за номером 57 на здійснення операцій , визначених пунктами 1-4 частини другою та частиною четвертою статті 47 Закону України " Про банки і банківську діяльність"( а.с. 12,13)

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", згідно з яким частину першу статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

У справі, яка є предметом перегляду, кредитний договір укладено сторонами 25 вересня 2008 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України "Про захист прав споживачів" не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

За таких обставин, з урахуванням положень статей 192, 533 ЦК України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України, а тому, установивши наявність у банку (позивача) ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями №75 від 24 грудня 2001 року, зареєстровану НБУ 28 жовтня 1991 року за № 57, а тому відповідно до вимог статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, суд дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором в еквівалентному вираженні гривні до долара США на час вирішення спору.

У позовній заяві Банк просив стягнути заборгованість за кредитом в іноземній валюті , доларах США, а пеню в національній валюті України , гривні( а.с. 4) .

Встановивши наявність у Банку ліцензії НБУ та дозволу , суд повинен був стягнути заборгованість за кредитним договором у валюті , яку просив позивач.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявність доказів, що їх підтверджують).

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже , розмір неустойки може бути зменшений , якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин , які мають істотне значення.

Зі змісту позовної заяви випливає, що позивач просив стягнути пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором та за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами з 27 грудня 2014 року по 17 серпня 2015 року (позов пред'явлено до суду 21 серпня 2015 року ), тобто в межах річного строку з дня подачі позову до суду. Позивач, підписавши Договір погодився з усіма його умовами , в тому числі і з тими, які встановлюють штрафні санкції за невиконання умов договору і не вважав їх несправедливими.

Розмір заборгованості за кредитним договором на 17 серпня 2015 року становив 89 309,90 дол. США.

За таких обставин , висновок суду про те , що зазначений позивачем розмір пені не відповідає вимогам розумності і справедливості не ґрунтується на вимогах закону та обставинах справи.

Виходячи з наведеного, колегія судів вважає , що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову .

Установивши, що відповідачами було допущено порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів, у зв'язку із чим у Банку виникло право вимагати дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів , пені в порядку, установленому кредитним договором, а тому колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову та стягнення заборгованості з відповідачів на користь Банку у сумі 89309, 90 дол. США і пені у розмірі 57298, 58 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже , з кожного відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір по 1827грн.

Керуючись ст. 303,304,307,309,316 ЦПК України , колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" Кочіна Геннадія Івановича задовольнити .

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, фактичне місце проживання: 02156, АДРЕСА_1) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2, фактичне місце проживання : 02156, АДРЕСА_2) на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"( рахунок № 0113 в АТ" УкрСиббанк" , МФО 351005, код 09807750, місцезнаходження : м. Харків, проспект Московський, 60) заборгованість за кредитним договором №0 від 25 вересня 2008 року в сумі 89 309, 90 дол. США та пеню у розмірі 57298, 58 грн. і судовий збір по 1827 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: