Справа №2/359/2355/2016

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Саган В.М.,

при секретарі Степаненко А.О.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (Кіровської) сільської ради, Бориспільського району, Київської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

встановив:

24.11.2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, яким просить визнати за нею право власностів порядку спадкування за заповітом на житловий будинок №8 з надвірними будівлями та спорудами по вул. Привокзальній в с. Кучаків (колишнє Кірове) Бориспільського району Київської області після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 25.12.2015 року.

В обґрунтування вказаних вимог зазначила, що 25.12.2015 року померла її мати ОСОБА_4 Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок №8 з надвірними будівлями та спорудами по вул. Привокзальній в с. Кучаків (колишнє Кірове) Бориспільського району Київської області. За життя померлою був складений заповіт, відповідно до якого все своє майно вона заповіла їй та її рідній сестрі - ОСОБА_5, яка відмовилась від прийняття спадщини, склавши відповідну заяву. В установлений строк вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння нотаріус їй відмовив, посилаючись на те, що воно не було зареєстровано у вставленому законом порядку та відсутній відповідний правовстановлюючий документ. Проте, факт наявності та володіння даного домоволодіння підтверджується відповідним технічним паспортом, витягом з господарської книги, довідками сільської ради. З огляду на те, що іншої можливості оформити домоволодіння немає позивач і звернулась до суду з вказаним позовом.

В судове засідання позивач не зявилась, проте через канцелярію суду надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовольнити справу розглянути у її відсутність.

Від відповідача ОСОБА_2 сільської ради Бориспільського району, також надійшла заява за підписом голови ОСОБА_6, з проханням розглянути справу без участі представника сільської ради.

Суд, дослідив, проаналізував та оцінив всі зібрані по справі докази у їх сукупності виходячи з їх допустимості, та прийшов до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вставлено в судовому засіданні, 25.12.2015 року померла мати позивачки ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 358680 від 28.12.2015 року (а.с.12). Факт родинних відносин позивача та померлого, підтверджується копією свідоцтва про народження серія ІІ-ЯР № 066275 від 23.10.1957 року (а.с.11) та копією свідоцтва про укладення шлюбу серія І-БК № 359234 від 25.10.1975 року ( а.с.11), згідно з яким позивач змінила дошлюбне прізвище «Скакун» на «Гальчук».

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої увійшло домоволодіння №8 по вул. Привокзальній в селі Кучакове Бориспільського району Київської області (колишнє село Кірово, Бориспільського району - зміна назви населеного пункту відбулась на підстав рішення Кіровської сільської ради № 53-04-07 від11.02.2016 року )

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1217 Цивільного Кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визнані у заповіті.

З оглянутої копії спадкової справи ОСОБА_4 слідує, що за життя, а саме 22.02.2006 року остання склала заповіт, за яким зробила таке розпорядження, що домоволодіння №8 по вул. Привокзальній в селі Кучакове (колишнє Кірово,) Бориспільського району Київської області, вона заповідає ОСОБА_1 (а.с.14), вказаний заповіт на день смерті не змінено та не скасовано.

В установлений законом строк, позивач звернулась Бориспільської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її матері ОСОБА_4 В результаті чого нотаріусом було заведено та зареєстровано спадкову справу № 58655526, що підтверджується даними витягу (а.с.10). Інший спадкоємець - сестра позивачки ОСОБА_5 від прийняття спадщини відмовилась, про що склала відповідну заяву від 19.03.2016 року, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи.

Судом встановлено, що у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння було відмовлено, оскільки позивачем не надано правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності померлої.

Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього, яка є лише офіційним (формальним) визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 вказаного Закону, реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

З даних технічного паспорту на спадкове домоволодіння (а.с.5-7), останнє було побудовано в період з 1957 по 1960 роки. З даних довідки Кіровської сільської ради слідує, що згідно з записом за № 0384-1 погосподарської книги, домоволодіння під № 8 по вул. Привокзальна в с. Кучаків (колишнє Кірове) Бориспільського району Київської області рахується за ОСОБА_4, яка постійно в ньому проживала по день смерті. (а.с.13).

Відповідно до ст. 10-13 глави ІІІ Інструкції пропорядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро.

Як випливає з цього нормативного акту запис у погосподарській книзі є актом органу влади, що підтверджує право приватної власності.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.91 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Зважаючи на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці, прийнятий в експлуатацію та зареєстрований в сільській раді , то можливо прийти до висновку, що ОСОБА_4 володіла спадковим будинком на праві власності, згідно діючого законодавства на час побудови та здачі в експлуатацію будинку.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власностінабувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування.

Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» від 21 лютого 2005 року №19-32/319, «у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку».

Відповідно до п.3.1. ОСОБА_7 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності.

Статтею 1216 Цивільного Кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст. 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, ч. 2 даної норми визначено способи захисту цивільного права, одним з яких є - визнання права

Крім того, відповідачем у справі є відповідна сільська рада, яка в силу ст.335 ЦК України наділена повноваженням ініціювати питання про передачу безхазяйного майна у комунальну власність. Заперечень проти визнання за позивачем права власності на домоволодіння сільська рада не надала. Дана обставина свідчить про те, що задоволення предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свобод чи інтересів інших осіб.

Враховуючи викладені обставини, та той факт що позивач, як спадкоємець померлої, з обєктивних причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину, її право підлягає судовому захисту, шляхом визнання за нею права власності на нерухоме майно, що належало спадкодавцю на законних підставах, тому позов необхідно задовольнити.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10,11,60,208,209,212-215,218 ЦПК України, суд,-

вирішив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (Кіровської) сільської ради, Бориспільського району, Київської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1) право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок №8 з надвірними будівлями та спорудами по вул. Привокзальній в с. Кучаків (колишнє Кірове) Бориспільського району Київської області після смерті ОСОБА_4, яка померла 25 грудня 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Саган В.М.