Справа № 462/3548/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2016 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

за участю секретаря: Каралюс Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 - про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстраційного обліку, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги вона мотивує тим, що квартира на праві спільної сумісної власності належить йому та його братові - ОСОБА_3. В квартирі зареєстрована, однак не проживає відповідач - його колишня дружина ОСОБА_2, яка з часу реєстрації не проживала жодного дня за місцем реєстрації, її речей в квартирі немає, не цікавиться і жодних обов'язків по утриманню житла не несе. Жодних поважних причин її відсутності в спірній квартирі немає. Зазначив, що реєстрація відповідача в квартирі порушує його права, як власника, володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою, на підставі чого просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом та зняти її з реєстраційного обліку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кісь О.Р., яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги №10/07/16ув від 10.07.2016 року /а.с.21/ позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини неявки суд не повідомила, хоча належно була повідомлена про день, час та місце розгляду справи, наслідки неявки за адресою, зазначеною як позивачем в позові, так і представником відповідача в клопотанні про відкладення судового засідання - АДРЕСА_2 /а.с.19, 23/, що свідчить про те, що відповідач свідомо не з'являлася в судові засіданні. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа - ОСОБА_3, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що стверджується розпискою про повідомлення /а.с.33/ в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (ч.1, ч.3 ст.402 ЦК України).

Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з ч.1 ст.402 Цивільного кодексу України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільне з ним користування цим житлом. У ЦК України право членів сім'ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім'ї власника житла. Таким чином, суб'єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім'ї. Згідно з положеннями ЖК України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст.64, ч.3 ст.156 ЖК України). Об'єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_1 та третій особі - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру НОМЕР_1 від 19.09.1996 року, договором дарування 2/3 часток квартири від 22.04.2009 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22762100 від 19.05.2009 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №28313395 від 20.10.2014 року /а.с.5-9/.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописки, виданої ЛКП «Левандівка» №756 від 15.06.2016 року, у спірній квартирі зареєстровано троє осіб: позивач ОСОБА_1, донька сторін: ОСОБА_5 та колишня дружина позивача - відповідач ОСОБА_2 /а.с.11/.

23.03.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано в судовому порядку, що стверджується рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 23.03.2015 року /а.с.12/.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у вказаній квартирі з часу реєстрації - 2009 року, оскільки під час спільного проживання сторони проживали зі спільною донькою квартирі батьків позивача, за адресою: АДРЕСА_3, а після розірвання шлюбу в 2015 році переїхала проживати в квартиру на АДРЕСА_2, в квартиру не навідується, її речей у житлі немає, витрат на утримування квартири не несе.

Наведене підтверджується актом ЛКП «Левандівка» №248 від 02.06.2016 року, поясненнями представника позивача та третьої особи /а.с.10/.

Судом також встановлена та обставина, згідно наданих пояснень представника позивача, що відповідачу ОСОБА_2 ніхто не чинив перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням, однак, вона не користувалася таким та не приймає участі в утриманні житла протягом вказаного періоду часу.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 відсутня за місцем своєї реєстрації на АДРЕСА_1 і не проживає в цьому житлі понад один рік, в судовому засіданні не встановлено поважності причини її відсутності чи наявність домовленості між нею і власником житла щодо порядку користування квартирою, а тому ОСОБА_2 слід визнати такою, що втратила право користування житлом - квартирою АДРЕСА_4.

Що стосується вимоги про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання, то така задоволенню не підлягає, оскільки в силу вимог п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Із наведеної норми закону слідує, що для зняття відповідачаз реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 достатньо рішення суду про визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. Крім того, позивачем, всупереч ч.1 ст.60 ЦПК України, не представлено суду доказів того, що органи уповноважені на здійснення функцій щодо зняття з реєстрації за місцем проживання фізичних осіб не виконують вимоги закону.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача підлягає стягненню 551,20 грн. судового збору /а.с.1/.

Керуючись ст.156 Житлового кодексу України, ст.401, 405 Цивільного кодексу України, ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 551 /п'ятсот п'ятдесят одну/ гривню 20 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Ю.Л. Бориславський