ЄУН №337/3125/16-ц
№2/337/1540/2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2016 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Сидорової М.В.

при секретарі - Шварцер Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016р. позивач звернулась до суду з вказаним позовом та просила:

- визнати автомобіль марки KIA SORENTO, 2011 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 та автомобіль марки TOYOTA AVENSIS, 2007 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю сторін; розділити спільне майно подружжя, виділивши ОСОБА_2 вказані автомобілі та стягнути з ОСОБА_2 на її користь в рахунок компенсації вартості належної їй 1/2 частини автомобілю марки KIA SORENTO, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 230 255,00грн. та в рахунок компенсації вартості належної їй 1/2 частини автомобілю марки TOYOTA AVENSIS, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 134 325,00 грн., а всього 364 580,00грн., вирішити питання про повернення сплаченого судового збору.

У вересні 2016р. від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій вона просила в порядку забезпечення позову накласти арешт на майно відповідача, зокрема, на житловий будинок, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Софіївська Борщагівка, вул.Петропавлівська, буд.34/2а та земельну ділянку, площею 0,055 гектарів, розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Софіївська Борщагівка, вул.Петропавлівська, які належать ОСОБА_2, заборонивши йому та іншим та/або юридичним особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження належного йому вказаного нерухомого майна.

Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 07.09.2016р. у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 01.11.2016р. ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 07.09.2016р. скасовано, а матеріали справи направлено до суду на повторний розгляд процесуального питання, оскільки не було перевірено належність нерухомого майна відповідачеві, його вартість, не вирішено питання можливого забезпечення позову у співмірній з сумою позову частці майна, не перевірено, чи у разі задоволенні позову, відповідач зможе виконати рішення суду у випадку відмови в забезпеченні позову.

В листопаді 2016р. до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1, згідно з якою позивач зменшила свої позовні вимоги, зокрема, просить:визнати автомобіль марки KIA SORENTO, 2011 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 та автомобіль марки TOYOTA AVENSIS, 2007 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю сторін; розділити спільне майно подружжя, виділивши ОСОБА_2 вказані автомобілі і стягнути з ОСОБА_2 на її користь в рахунок компенсації вартості належної їй 1/2 частини спільного майна подружжя 230 255,00 грн., вирішити питання про повернення сплаченого судового збору.

02.12.2016р. в судовому засіданні представником позивача подано уточнену заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить в порядку забезпечення позову накласти арешт на майно відповідача, а саме земельну ділянку, площею 0,055 гектарів, розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Софіївська Борщагівка, вул.Петропавлівська, кадастровий номер :01:018:0262, яка належать ОСОБА_2, заборонивши йому та іншим та/або юридичним особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження належного йому вказаного нерухомого майна.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначає, що враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 вже розпорядився без її відома спільним сумісним майном, то є підстави вважати, що ОСОБА_2 зможе розпорядитися належним йому нерухомим майном, що унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти задоволення вказаної заяви, вважає її необґрунтованою, оскільки позивач та її представник не довели, що відповідач ОСОБА_2 має намір відчужити належне йому нерухоме майно, сума позову не співмірна вартості нерухомо майна.

Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Виходячи зі змісту ст.ст. 152-154 ЦПК України забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006р. №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов може бути забезпечено шляхом накладання арешту на майно або грошові кошти, що належить відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 6 ст.152 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду для того, щоб втручання в право власності вважалось допустимим, воно має служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а має бути розумна співмірність між використовуваними інструментами й тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення в справі АГОСІ проти Обєднаного Королівства).

Вжиття заходів забезпечення позову позивачем обґрунтовується необхідністю попередження можливого відчуження майна відповідача, що призведе до ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, оскільки відповідач вже здійснив продаж автомобілів, які є спільною власністю подружжя, без її згоди.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд враховує фактичні обставини справи, характер та підстави спору між сторонами, предметом якого поділ спільного сумісного майна подружжя двох автомобілів, які вже відчужені відповідачем, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості ? частини майна в розмірі 230 255,00 грн.

Заявник надав докази на підтвердження наявності у відповідача нерухомого майна на праві власності - на яке може бути у подальшому звернуто стягнення на виконання рішення про задоволення позову.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №68075039 від 14.09.2016р., відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Софіївська Борщагівка, вул.Петропавлівська, буд.34/2а, загальною площею 153,8 кв.м., житловою площею 99,4 кв.м.; земельна ділянка, площею 0,055 гектарів за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Софіївська Борщагівка, вул.Петропавлівська, кадастровий номер :01:018:0262.

Згідно договору міни від 16.12.2015р., посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_4, реєстровий номер №3625, вартість домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Софіївська Борщагівка, вул.Петропавлівська, буд.34/2а, згідно Звіту про незалежну оцінку нерухомого майна станом на 21.10.2015р. становить 483 200,00 грн.; вартість земельної ділянки станом на 21.11.2015р. становить 90 624,00грн.

Відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку, виконану Субєктом оціночної діяльності ТОВ «Укрспецекспертиза», станом на 23.11.2016р. вартість земельної ділянки площею 0,055 га, кадастровий номер :01:018:0262, яка знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Софіївська Борщагівка, вул.Петропавлівська в приватній власності ОСОБА_2, становить 94 820,00 грн.

Як вбачається із уточненого позову, заяви про забезпечення позову, накладення арешту на земельну ділянку, що належить відповідачу є співмірним із позовними вимогами, оскільки позивач просить стягнути з відповідача 230 255,00 грн., а вартість нерухомого майна на яке просить накласти арешт дорівнює 94 820,00 грн.

Суд вважає, що позивачем обґрунтовано необхідність застосування вибраного нею виду забезпечення позову, невжиття заходу забезпечення позову у виді накладення арешту на майно відповідача утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду про стягнення суми частки майна у спільній сумісній власності в разі задоволення позову.

При цьому, вживаючи захід забезпечення позову, суд не робить наперед висновків щодо обґрунтованості позовних вимог і наявності або відсутності підстав для задоволення позову, враховує лише те, що між сторонами наявний спір щодо поділу спільного сумісного майна, а саме двох автомобілів, які на даний час відчужені.

Представником відповідача в судовому засіданні не наведено переконливих підстав, що в разі задоволення позову, відповідач зможе виконати рішення суду у випадку відмови в забезпеченні позову

Доводи представника відповідача про відсутність доказів стосовно наявності у відповідача наміру щодо відчуження нерухомого майна, а тобто, безпідставності вжиття заходів забезпечення позову, не можуть бути взяті до уваги, оскільки достатньо, що заявник виходить з припущення про ймовірність таких дій і законом не передбачено при цьому подання позивачем певних доказів.

Суд критично ставиться до наданої представником відповідача копії Звіту про оцінку нерухомого майна, виконаної ПП «Агенція нерухомості «Перспектива» №86/1-14 від 01.02.2016р., відповідно до якого ринкова вартість нерухомого майна: домоволодіння за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, с.Софіївська Борщагівка, вул.Петропавлівська, буд.34/2а разом з земельною ділянкою становить 2 580 000,00грн., оскільки сам Звіт датований 01.02.2016р., а вартість вказаного нерухомого майна визначена станом на 01.12.2016р., до звіту не надано відповідних документів щодо наявності ліцензії на проведення оцінки майна, методики оцінки нерухомого майна, тощо.

Крім того, суд враховує, що обраним видом забезпечення позову не обмежено відповідача в можливості користуватися майном, тому доводи щодо того, що вжиті заходи забезпечення позову перешкоджають здійсненню права власності нерухомістю, є безпідставними, оскільки арешт не позбавляє відповідача права власності на його майно.

В зв'язку з вищевикладеним суд вважає, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою, і враховуючи обставини справи, характер правовідносин, предмет та ціну позову, обсяг позовних вимог, суд вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, тому враховуючи співмірність виду забезпечення позову (арешту земельної ділянки відповідача) заявленим позивачем вимогам у цій справі вважає можливими допустити накладення арешту на земельну ділянку відповідача з метою забезпечення позову позивача до відповідача на суму 230 255,00 грн.

Разом із тим, суд вважає за доцільне розяснити відповідачу ОСОБА_2 його право на подачу у подальшому до суду заяви про заміну виду забезпечення позову у цій справі, та зокрема заміни майна для арешту на інше будь-яке наявне у нього рухоме чи нерухоме майно в порядку, передбаченому ст. 154 ЦПК України.

Керуючись ст.151-153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянкуплощею 0,055 га, кадастровий номер :01:018:0262, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Софіївська Борщагівка, вул.Петропавлівська, що належить ОСОБА_2, заборонивши йому та іншим фізичним та/або юридичним особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження належного йому вказаного нерухомого майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Суддя: М.В.Сидорова