Справа № 522/8388/15-ц
Провадження № 2/522/420/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння, та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права проживання та користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Одеська місцева прокуратура №3 звернулась до суду з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради, неодноразово в подальшому уточнюючи його, до ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, та просить витребувати квартиру АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради, а також визначити порядок виконання рішення, вказавши, що воно є підставою для скасування реєстрації права власності ОСОБА_1 на вищевказану квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2014 року за ОСОБА_1 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю. На підставі вказаного рішення суду, 07 серпня 2014 року державним реєстратором було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_1 В подальшому, вищевказане рішення суду було скасовано рішенням Апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2015 року, та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Тому, позивач вважає, що ОСОБА_1 самовільно без законних на те підстав користується квартирою №4 по вул. Базарній, 40 в м. Одесі, яка належить на праві власності територіальній громаді в особі Одеської міської ради, у звязку з чим просить витребувати вказану квартиру у відповідачки та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру.

В подальшому, з зустрічним позовом до Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в якому просять визнати за ними право проживання та користування квартирою №4 по вул. Базарній, 40 в м. Одесі.

Зустрічні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_1 в серпні місяці 2003 року вселилась в квартиру АДРЕСА_1 до своєї подруги ОСОБА_4 за її проханням, після чого постійно проживала у вказаній квартирі, сплачувала комунальні послуги, робила ремонт. Зазначена квартира була надана в користування родині чоловіка ОСОБА_4 на підставі ордеру, який був виданий на імя матері чоловіка ОСОБА_5, яка померла 25 лютого 1980 року. ОСОБА_1 здійснювала догляд за ОСОБА_4, у звязку з хворобливим станом здоровя останньої, купувала для неї ліки, продукти харчування, вела разом з ОСОБА_4 спільне господарство, та жили однією сімєю, а також здійснювала поховання ОСОБА_4, яка померла 04 грудня 2013 року.

Також зазначають, що з 2009 року у вказаній квартирі за згодою ОСОБА_4 разом з ОСОБА_1 проживав також її чоловік - ОСОБА_3, який є інвалідом 1 групи, стоїть у квартирній черзі та має право на поліпшення житлових умов. Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 протягом тривалого часу мешкають у спірній квартирі, оплачують комунальні послуги, проводять ремонт та купують відповідні предмети побуту, вони просять визнати за ними право проживання та користування квартирою №4 по вул. Базарній, 40 в м. Одесі.

Представник Одеської місцевої прокуратури №3 та представник Одеської міської ради у судовому засіданні підтримали позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння та надали пояснення аналогічні обставинам, викладеним у позовній заяві, та заперечували проти задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 На останнє судове засідання представник Одеської міської ради не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог Одеської місцевої прокуратури №3, яка діє в інтересах держави в особі Одеської міської ради, та просив задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Представник Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради та представник Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думки представників сторін та пояснення, суд вважає, що позовні вимоги Одеської місцевої прокуратури №3, яка діє в інтересах держави в особі Одеської міської ради є необґрунтованими, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що двохкімнатна квартира АДРЕСА_1 була надана в користування родині чоловіка ОСОБА_4 на підставі ордеру, який був виданий на імя матері чоловіка ОСОБА_5, яка померла 25 лютого 1980 року.

Після смерті ОСОБА_5 її родина син та невістка ОСОБА_4 не використали своє право на безкоштовну приватизацію житла.

Як вбачається з довідки-виписки з домової книги про склад сімї у вищевказаній квартирі були прописані ОСОБА_6 чоловік ОСОБА_4, та їх спільний син ОСОБА_7 (Т. 1, а. с. 135).

ОСОБА_6 помер 15 березня 2002 року, про що свідчить відповідне свідоцтво про смерть серії І-ЖД№286688 (Т. 1, а. с. 133), а ОСОБА_7 помер 16 листопада 2006 року згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №073903 (Т. 1, а. с. 134).

Після смерті чоловіка, ОСОБА_4, яка мешкала в квартирі АДРЕСА_1 з 17 листопада 1993 року, звернулась до своєї подруги ОСОБА_1 з проханням вселитись до її квартири, допомагати їй по господарству, оскільки ОСОБА_4 постійно хворіла, а саме мала захворювання хронічного пієлонефриту в стадії загострення, та атекросклеротичний кардіосклероз, тому потребувала стороннього догляду, що підтверджується відповідною медичною випискою-епікризом №8668 (Т. 1, а. с. 137). ОСОБА_1 погодилась на пропозицію подруги, та в серпні 2003 року вселилась у вищевказану квартиру, вела разом з ОСОБА_4 спільне господарство та жили однією сімєю, купувала ліки та продукти харчування.

Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

У судовому засіданні доведено, що саме за згодою на сумісне проживання від ОСОБА_4, ОСОБА_1 вселилась у спірну квартиру, почала сплачувати всі комунальні послуги, а також погасила борги за оплату комунальних послуг, що підтверджується відповідними квитанціями (Т.1, а. с. 136, 181-192).

Крім того, в період сумісного проживання однією сімєю з ОСОБА_4, ОСОБА_1 розпочала за власні кошти проводити поточний ремонт квартири, про що свідчать відповідні платіжні чеки про закупівлю та доставку будівельних матеріалів з вказівкою адреси, а також фотографії, що наявні в матеріалах справи (Т. 1, а. с. 194-207, 87-102, Т. 2, а. с. 85-119).

ОСОБА_4 померла 04 грудня 2013 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ЖД №356891 (Т. 1, а. с. 138). ОСОБА_1 здійснювала поховання ОСОБА_4, займалась організацією поминок, що підтверджується заявою на організацію та проведення поховань №009052 (Т. 1, а. с. 140-141).

Вищевказані обставини підтверджуються також поясненнями допитаних у судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Зокрема, ОСОБА_8, яка є сусідкою ОСОБА_1, у судовому засіданні пояснила, що в 2002-2003 році ОСОБА_1 стала проживати разом з ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1, так як остання хворіла та потребувала постійного догляду. Свідок ходила до них в гості, та бачила, що ОСОБА_4 з ОСОБА_1 мешкали як одна сімя. ОСОБА_1 доглядала за ОСОБА_4, допомагала вести спільне господарство, купувала ліки та продукти харчування. Також зазначила, що ОСОБА_1 здійснювала поховання ОСОБА_4, організовувала поминки.

Аналогічні обставини були повідомлені також ОСОБА_9, який зазначив, що квартира була в жахливому технічному стані. ОСОБА_1 погасила борг за комунальні послуги, придбала газову плиту в квартиру, змінила вікна, придбала телевізор, робила ремонт.

В суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками, їх пояснення відповідають та не суперечать обставинам, свідчення про які містяться в інших зібраних по справі доказах.

Вищевикладені обставини спростовують твердження представника Одеської місцевої прокуратури №3 про те, що ОСОБА_1 незаконно мешкає в квартирі АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що з 2009 року у квартирі АДРЕСА_1 за згодою ОСОБА_4 разом з ОСОБА_1 проживав також її чоловік - ОСОБА_3

ОСОБА_3 є інвалідом 1 групи, про що свідчить відповідна довідка до акту огляду МСЕК (Т. 1, а. с. 123-124),

Згідно листа Управління капітального будівництва Одеської міської ради від 20 січня 2010 року, ОСОБА_3 стоїть у квартирній черзі при Приморській районній адміністрації Одеської міської ради з 05 жовтня 1984 року та має право на поліпшення житлових умов (Т. 1, а. с. 155). З того часу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 неодноразово звертались до різноманітних органів державної влади та місцевого самоврядування з проханнями надати їм окреме житло, які залишились без задоволення, що підтверджується відповідними листами (Т. 1, а. с. 146-170).

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 продовжують мешкати у спірній квартирі, оплачують комунальні послуги, проводять ремонт та купують відповідні предмети побуту.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2014 року за ОСОБА_1 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України (Т. 1, а. с. 7). На підставі вказаного рішення суду, 07 серпня 2014 року державним реєстратором було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_1 (Т. 1, а. с. 12).

Однак, в подальшому, вищевказане рішення суду було скасовано рішенням Апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2015 року, та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено, у звязку з тим, що вказаний житловий спір та правовідносини сторін регулюються не нормами ЦК України, а нормами ЖК УРСР (Т. 1, а. с. 9).

Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.

Відповідно до ст. 10 ЖК УРСР громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи

дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була

згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним

місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне

господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався

угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають

з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 протягом тривалого часу, а саме ОСОБА_1 з 2003 року, а ОСОБА_3 - з 2009 року по теперішній час, мешкають у спірній квартирі, оплачують комунальні послуги, проводять ремонт та купують відповідні предмети побуту, суд вважає, що їх вимоги про визнання за ними права проживання та користування квартирою №4 по вул. Базарній, 40 в м. Одесі є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Одеська місцева прокуратура №3 звернулась до суду з дійсним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Апеляційним судом Одеської області було скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2014 року про визнання за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України. Однак, прокуратурою не було враховано те, що вищевказане рішення суду було скасовано з підстав того, що справа повинна була розглядатись не в порядку ЦК України, а в порядку ЖК УРСР, що і було зроблено під час розгляду дійсної справи.

До того ж, у судовому засіданні доведено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають право проживання та користування квартирою №4 по вул. Базарній, 40 в м. Одесі на підставі ст. 9 ЖК УРСР.

Тому, вимоги Одеської місцевої прокуратури №3 яка діє в інтересах держави в особі Одеської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 та скасування реєстрації права власності, є безпідставними, та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки представників сторін та пояснення свідків, суд вважає, що позовні вимоги Одеської місцевої прокуратури №3, яка діє в інтересах держави в особі Одеської міської ради є необґрунтованими, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 47 Конституції України, п. 9 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. ст. 9, 10, 64, 65 ЖК УРСР, ст. 387 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 5, 6, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння, - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права проживання та користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_3 право проживання та користування квартирою №4 по вул. Базарній, 40 в м. Одесі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.Б. Свячена