Справа № 585/2599/16-ц
Номер провадження 2/585/777/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді В.О. Шульги, при секретарі М.В. Шунько, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа виконавчий комітет Роменської міської ради Сумської області про позбавлення права користуватися жилим приміщенням шляхом виселення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа виконком Роменської міськради Сумської обл. і просить: позбавити ОСОБА_2 права користування належною їй на праві власності 67/100 часткою житлового будинку, розташованого в м.Ромни, 4-й пров. Маяковського 26, шляхом його виселення. В обґрунтування позову вказала, що їй на праві власності належить 67/100 частки житлового будинку, жилою площею 34,7 кв.м., розташованого в м.Ромни 4-й пров. Маяковського, 26. Іншу 33/100 частини нерухомого майна, яке складається з наступного: в будинку літ. «А» кімнати 1-3 площею 8,3 кв.м, 1-4 площ. 5,8 кв.м, 1-5 площ. 11,6 кв.м., сіни літ. «а1», ганок літ. «кр», гараж літ. «Б», погріб літ. «Ж», що розташоване в м.Ромни 4-й пров. Маяковського, 26, вона подарувала ОСОБА_3 24 квітня 2009 року їй видано державний акт на право власності на земельну ділянку, згідно якого їй належить ? частка земельної ділянки за адресою м.Ромни 4-й пров. Маяковського 26, площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. В належному їй на праві власності житловому будинку проживали ОСОБА_4 та її син ОСОБА_2, які не є членами її сімї, не проживають з нею і не ведуть спільне господарство. Рішенням Апеляційного суду Сумської обл. від 21 березня 2013 року у справі № 1815/4795/2012 позбавлено ОСОБА_4 права користуватися належною їй на праві власності 67/100 часткою житлового будинку № 26 по 4 пров. Маяковського в м.Ромни шляхом виселення. При цьому в рішенні вказано, що виходячи з матеріалів справи, що власник спірного житлового будинку змінився, після смерті ОСОБА_5, як колишнього члена сім'ї відповідача, ним стала позивач, яка не є членом її сім'ї, а також враховуючи і обставини того, що хоча з 14 листопада 2008 року співвласником цього будинку став колишній чоловік відповідача, шлюб з яким розірвано 19 січня 2001 року, але на момент розірвання шлюбу він ще не був співвласником того майна, а також те, що відповідач разом з сином фактично мешкає в тій частині житлового будинку, яка належить на праві власності саме позивачу, так як частини того будинку відособлені, мають окремі входи і виходи, чого відповідач не заперечувала в судовому засіданні, тому на думку колегії суддів, відповідач не набула самостійного права на це житло. Отже, з припиненням права власності ОСОБА_5 на жиле приміщення член її сім'ї ОСОБА_4 також утратила право користування цим житлом, незважаючи на те, що вона є опікуном свого сина, який разом з нею мешкає там же, тому вона підлягає виселенню за позовом нового власника. Таким чином, по даний час в належному їй на праві власності житловому будинку проживає ОСОБА_2, який не є членом її сім'ї, не проживає разом з нею і вони не ведуть спільне господарство.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позов і просила його задоволити, підтвердила обставини вказані в обґрунтування позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 підтримав позов і просив його задоволити. Підтвердив обґрунтування вказані в позовній заяві. Суду пояснив, що спосіб захисту обраний саме такий виходячи з практики вищих судів. Рішення суду про позбавлення ОСОБА_4 права користування належною позивачу власністю шляхом виселення виконане, проте ОСОБА_4 разом з сином продовжує проживати в даному будинку.

Відповідач - недієздатний ОСОБА_2А в судове засідання не прибув.

Опікун недієздатного відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Суду пояснила, що живе в будинку, який належав її свекрусі, а після смерті свекрухи будинок став належати ОСОБА_1 Вона опікун недієздатного ОСОБА_2 і вони разом проживають в цьому будинку на стороні, яка належить ОСОБА_1 ОСОБА_2 син ОСОБА_3, який є братом ОСОБА_1 В тій частині будинку, яка належить ОСОБА_3, жити не може, тому що там все позамикане, а колишній чоловік жодного разу не пропонував їй з сином там жити.

Представник відповідача ОСОБА_7 вважала позов безпідставним і не обґрунтованим, таким що задоволенню не підлягає. Суду пояснила, що ОСОБА_2 не має іншого постійного місця проживання, свого житла не має, є близьким родичем позивача і членом її сім'ї.

Третя особа виконком Роменської міськради явку представника в судове засідання не забезпечив, В письмових поясненнях представник просив в задоволенні позову відмовити і справу розглядати за відсутності представника. В обґрунтування такої позиції вказано, що законодавством України передбачений вичерпний перелік підстав, за наявності яких інші особи можуть бути виселені із житлового приміщення. Отже, позивач не надав достатніх підстав за яких необхідно виселити недієздатного ОСОБА_2 із житлового приміщення та не долучено письмових доказів на підтвердження даних підстав.

Рішенням Роменського міськрайсуду від 6 грудня 2001 року ОСОБА_2 визнаний недієздатним. Рішенням виконкому Роменської міської ради від 23 грудня 2002 року ОСОБА_8 призначена опікуном над сином ОСОБА_2 Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, прізвище ОСОБА_8 після розірвання шлюбу - ОСОБА_4.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_5, майно на яке видане свідоцтво - житловий будинок № 26 по 4 провул. Маяковського в м.Ромни.

Згідно договору дарування від 14 листопада 2008 року ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_3 33/100 частини нерухомого майна, яке складається з наступного: в будинку літ. «А» кімнати: 1-3 площ. 8,3 кв.м., 1-4 площ. 5,8 кв.м., 1-5 площ. 11,6 кв.м.; сіни літ «а1», ганок літ. «кр», гараж літ. «Б», погріб літ. «Ж», що розташоване за адресою м.Ромни Сумської обл. 4 провул. Маяковського буд. 26. Даний договір зареєстровано в Державному реєстрі правочинів. Право власності ОСОБА_3 зареєстровано у встановленому законом порядку.

Співвласниками земельної ділянки за адресою 4-й пров. Маяковського, 26 м. Ромни, в державному актів серії ЯЗ № 381232 є ОСОБА_3 і ОСОБА_1, кожен по ? частини у спільній власності.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 21 березня 2013 року рішення Роменського міськрайоного суду від 14 січня 2013 року скасоване. Позов ОСОБА_1 задоволено. Позбавлено ОСОБА_4 права користуватися належною ОСОБА_1 на праві власності 67/100 частиною житлового будинку, розташованого в м.Ромни 4-й пров. Маяковського 26 шляхом її виселення. В описово-мотивувальній частині рішення вказано, що власник спірного житлового будинку змінився, після смерті ОСОБА_5, як колишнього члена сім'ї відповідача, ним стала позивач, яка не є її членом сім'ї, а також враховуючи і обставини того, що хоча з 14 листопада 2008 року співвласником цього будинку став колишній чоловік відповідача, шлюб з яким був розірваний 19 січня 2001 року, але на момент розірвання шлюбу він ще не був співвласником того майна, а також те, що відповідач разом з сином фактично мешкає в тій частині житлового будинку, яка належить на праві власності саме позивачу, так як частини того будинку відособлені, мають окремі входи і виходи, чого відповідач не заперечувала в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, тому, на думку колегії суддів, відповідач не набула самостійного права на це житло. Отже, з припиненням права власності ОСОБА_5 на жиле приміщення член її сім'ї ОСОБА_4 також втратила право користування цим житлом, незважаючи на те, що вона є опікуном свого сина, який разом з нею мешкає там же, тому вона підлягає виселенню за позовом нового власника.

В описово-мотивувальній частині рішення Роменського міськрайонного суду від 29 грудня 2003 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10 про розірвання договору найму жилого приміщення та виселення наймачів, вказано, що поскільки ОСОБА_8 є опікуном свого сина інваліда з дитинства ОСОБА_2 який є недієздатним і не може без допомоги матері прожити, то хоча він і прописаний з 18.01.2002 р. в спірному будинку без згоди ОСОБА_1, але проживав в будинку як член сім'ї з дня свого народження, то він також не може бути виселений з будинку як член сім'ї.

Наведені факти свідчать, що між сторонами виник спір про право користування житлом і усунення перешкод в його реалізації. При вирішенні спору, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, суд виходить з положень ст. ст. 16, 391, 405 ЦК України, та ч.4 ст. 156 ЖК України, на які посилається позивач обгрунтовуючи позовні вимоги.

Частина 1 статті 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В частині другій ЦПК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім цього вказано, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 3 статті 16 ЦК України передбачено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

В ч.2, ч.3 ст. 64 ЖК України визначено, що до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому будинку, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Зважаючи на характер спору, суд при його вирішенні, також застосовує ч. 3 ст. 9 ЖК України, якою передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 року, Справа «Кривіцька та Кривіцький проти України» констатовано, що: « …п. 41 Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла… п. 43. Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування… Щоб захистити особу від свавілля, недостатньо забезпечити формальну можливість мати змагальне провадження для оскарження застосування положення закону в її справі. Якщо ухвалене в результаті судове рішення не містить обґрунтування або доказової бази, виникле втручання у гарантоване Конвенцією право може стати непередбачуваним та, як наслідок, не відповідати вимозі законності… п. 44. Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою… Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції… п. 50. У зв'язку з цим Суд зазначає, що судам необхідно було встановити баланс між інтересами родини заявників із двома неповнолітніми дітьми, які тривалий час були наймачами квартири, та фінансовими інтересами держави в одержанні максимального доходу від продажу квартири, набутої як майно померлої особи, у якої немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом.».

Судом встановлено, що власником 67/100 частин будинку № 26 по 4 пров. Маяковського в м. Ромни є ОСОБА_1, а інші 33/100 вказаного будинку належать ОСОБА_3 До 1994 року власником вказаного будинку була ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_2 був членом сімї ОСОБА_5, оскільки є сином ОСОБА_3 і з часу народження до сьогодні він проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 по 4 пров. Маяковського в м. Ромни. Дані обставини визнані сторонами. Вказана обставини також підтверджена рішенням Роменського міськрайонного суду від 29 грудня 2003 року.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає.

Такий висновок суду склався з тих підстав, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав та інтересів не передбачений ст. 16 ЦК України.

Крім цього, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені Житловим кодексом України підстави для позбавлення права на житло.

Відповідач ОСОБА_2 постійно з дня народження проживав і продовжує проживати в займаному жилому будинку, а відповідно має такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 14, 60, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 292, 294, 296 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа виконавчий комітет Роменської міської ради Сумської області про позбавлення права користуватися жилим приміщенням шляхом виселення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Сумської області через Роменський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя… підпис.

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_11