Справа № 640/9353/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.,

за участю секретаря Левченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ОСОБА_1) в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання шлюбу недійсним та виселення з житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

09.06.2016 року до суду з позовом звернувся представник позивача, в якому просить встановити факт родинних відносин між матір'ю позивача ОСОБА_4 (народженою ОСОБА_5) та дядьком позивача ОСОБА_5, зокрема що вони рідні сестра та брат, а також між позивачем та її дядьком ОСОБА_5, зокрема що він є рідний дядько позивача; встановити факт належності Свідоцтва про народження на ім'я ОСОБА_6, що народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 року у м. Люботин Харківської області, актовий запис №472 від 03.11.1962 року зареєстрованому у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції та виданий Люботинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області 03.06.2016 року Серія НОМЕР_1- ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_2; визнати шлюб між відповідачем та ОСОБА_5 недійсним у зв'язку з його фіктивністю; визнати за позивачем право власності на квартиру №21, яка розташована у м. Харкові по вул. Сумській у буд. №126 в порядку спадкування за законом за правом представлення; та виселити відповідача з вказаної квартири. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. Позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 року у м. Люботин Харківської області, її батьки ОСОБА_8 та ОСОБА_18 зареєстрували шлюб 15.06.1957 року у м. Люботин Харківської області. 29.11.1988 року між позивачем та ОСОБА_9 був зареєстрований шлюб, та прізвище позивача було змінено на «ОСОБА_1». У матері позивача був рідний брат ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Позивач вважає себе спадкоємцем після смерті її дядька ОСОБА_5 за правом представлення у відповідності до ч.3 ст. 1266 ЦК України. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина. 02.06.2016 року позивач звернулась до ПН ХМНО Кернес Я.А. із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_5, який на день смерті був зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1, та була заведена спадкова справа №02/2016, яка в подальшому була передана за належністю до 8 ХДНК, оскільки там раніше була заведена спадкова справа за №44/2016. Померлому ОСОБА_5 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Позивачеві стало відомо, що відповідач звернулась з заявою про прийняття спадщини, оскільки 29.10.2013 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 Цей шлюб позивач вважає недійсним у зв'язку з його фіктивністю. З 1989 року позивач постійно проживає у США. Станом на 2013 рік у м. Харкові у позивача з рідних залишились тітка ОСОБА_11 та дядько ОСОБА_5, з якими позивач підтримувала відносини, та спілкувалась телефоном. ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_11 померла. Колишній чоловік позивача ОСОБА_9 постійно спілкувався з ОСОБА_11 та ОСОБА_5, та повідомив позивача, що за два тижні до смерті ОСОБА_11 до неї та її дядька ОСОБА_5 приїхали чоловік та жінка (відповідач) з м. Миколаїв. Пізніше стало відомо, що це була відповідач та її цивільний чоловік, які проживали з ОСОБА_5 у його квартирі. Зі слів ОСОБА_9 стало відомо, що відповідач чинила перешкоди у спілкуванні з ОСОБА_9, якому ОСОБА_5 розповів, що останній знаходиться у пригніченому стані. Влітку 2015 року позивач дізналась, що ОСОБА_5 впав у квартирі та зламав шейку гомілки, і після цього він не вставав з ліжка, а в восени 2015 року його прооперували у зв'язку з інфарктом кишечника. ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_5 помер, а відповідач відвезла його у крематорій. Позивач вважає, що відповідач скористалась станом старого та хворого ОСОБА_5, ввела його в оману, та зареєструвала з ним шлюб без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя, та різниця у їхньому віці складає 16 років.

Також ОСОБА_5 зареєстрував щлюб з відповідачем 29.10.2013 року. Заява про реєстрацію шлюбу подається за 1 місяць до його реєстрації, а отже заяву було подано коли не сплив 6 місячний строк після смерті його дружини, що також свідчить про фіктивність шлюбу. Таким чином, позивач вважає, що у зв'язку з реєстрацією цього фіктивного шлюбу між відповідачем та ОСОБА_5 порушені її права спадкоємця.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі, та просив його задовольнити.

Відповідач та її представник ОСОБА_12 в судовому засіданні заперечували проти позову в повному обсязі, та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, оскільки відповідач приїхала у м. Харків у березні 2013 року до своєї тітки ОСОБА_11, яка хворіла та потребувала сторонньої допомоги, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року. В подальшому відповідач залишилась мешкати в квартирі ОСОБА_5, який в подальшому запропонував їй офіційно одружитись, а 29.10.2013 року вони уклали шлюб. З того часу вони мешкали спільно у вказаній квартирі, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали відповідні права та обов'язки подружжя, тобто створили сім'ю у відповідності до ст. 3 СК України. ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_5 помер, після чого відповідач здійснила його поховання, а в подальшому в порядку ст. 1261 ЦК України звернулась до 8 ХДНК із заявою про прийняття спадщини. Крім того, позивач в обгрунтування свого позову не надала жодного доказу, а наводить твердження, які вона почула від іншої особи, сумнівні та вигадані факти.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу. В межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_19 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 року, її батьками були ОСОБА_8 та ОСОБА_4, та зараз мешкає у США.

ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, на праві власності належала квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Заповіт після його смерті складено не було.

23.06.2016 року позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5

29.10.2013 року між ОСОБА_5 та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби ХМУЮ, актовий запис №1928.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 11.07.2016 року №1053, померлий ОСОБА_5 та відповідач з 11.12.2013 року зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після смерті ОСОБА_5 у 8 ХДНК була заведена спадкова справа №44/2016, де міститься заява відповідача про прийняття спадщини, та від ПН ХМУЮ Кернес Я.А. була передана спадкова справа №02/2016 року за належністю, де міститься заява позивача про прийняття спадщини.

В матеріалах справи міститься копії виписок з медичної документації, де зазначено, що ОСОБА_5 проходив медичні обстеження.

ОСОБА_13 звернувся до Харківської місцевої прокуратури №2 із заявою щодо неправомірних дій відповідача, але висновком затвердженого начальником Київського відділу ГУ НП в Харківській області від 15.06.2016 року, перевірку за заявою гр. ОСОБА_13 закінчено, а матеріали справи списано. В своїх поясненнях наданих в Київський відділ ГУ НП в Харківській області, відповідач зазначала, що при укладенні шлюбу цілі створити сім'ю не було.

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

За теоретичним визначенням шлюб - це добровільний сімейний союз (спільність) жінки та чоловіка, спрямований на створення сім'ї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує у них особисті та майнові права й обов'язки подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз'яснено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов'язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК України). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю.

Причому відсутність мети щодо створення сім'ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім'ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім'ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім'ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об'єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з'явився намір створити сім'ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо.

Таким чином, шлюб вважається фіктивним лише тоді, коли обидві сторони діяли свідомо і кожна з них не мала наміру створити сім'ю. Однак не може бути визнаний шлюб фіктивним, коли особи, що зареєстрували такий шлюб, згодом фактично створили сім'ю, яка відповідає всім її вимогам.

Отже, відповідно до положень СК України при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім'ю чи про його відсутність.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснили, що померлий був дядьком позивача, ОСОБА_9 зазначив, що про шлюб ОСОБА_5 з відповідачем він дізнався після його смерті, та останній був життєрадісною людиною, а коли він його бачив в останнє, що він був в пригніченому стані, та казав йому, що він хоче щоб відповідач поїхала, у зв'язку з чим ОСОБА_9 звертався до ХМП №2 із заявою щодо неправомірних дій відповідача, відповідач завжди називала ОСОБА_5 на ім'я та по-батькові, та вона проживала зі своїм цивільним чоловіком в іншій кімнаті, та відповідач перешкоджала спілкуванню з померлим, також він зазначив, що вони мали окремий бюджет, спільне господарство не вели зі слів ОСОБА_5

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_7 в судовому засіданні вказали, що померлий ОСОБА_5 був їхнім сусідом, ОСОБА_3 з 2013 року проживала разом з померлим, потім стала його дружиною. Відносини між ними були добрими, скарг не надходило, посторонніх осіб у вказаній квартирі не було.

Допитана в якості свідка ОСОБА_3 в судовому засіданні , що вона в 2013 році приїхали в м. Харків на прохання ОСОБА_11 для догляду за нею та ОСОБА_5 Після смерті ОСОБА_11 вона залишилась проживати разом з померлим ОСОБА_5, який був її хрещений батьком, а в подальшому вони уклали шлюб, вона доглядала за ним, вели спільний побут, господарство, мали спільний бюджет, вона до нього ставилась завжди з повагою, тобто набули прав та обов'язків подружжя. А при написанні своїх пояснень в Київський відділ ГУ НП в Харківській області, де вона зазначила, що шлюб було укладено без мети створення сім'ї, вона була в емоційному стані, та не зрозуміла всіх обставин справи, та в подальшому у неї було змінено своє відношення до ОСОБА_5

Також в матеріалах справи, є заява сусідів ОСОБА_5, а саме ОСОБА_7, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_15, де зазначено,

що відповідач мешкала разом з померлим ОСОБА_5, доглядала за ним, вела с ним спільне господарство, відпочивали разом, робили сумісні покупки продуктів харчування, та життя їх було сімейним та тихим.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, позивачем, не зважаючи на вимоги ст. 60 ЦПК України про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин того, що укладений між відповідачем і ОСОБА_5 шлюб був фіктивним, а саме докази, які б підтверджували відсутність наміру створення сім'ї між останнім та відповідачем, а також відсутність волевиявлення ОСОБА_5 на укладення шлюбу, суд же згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні права в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказів того, що метою укладання відповідачем шлюбу слугували корисливі мотиви, матеріали справи не містять , як не містять доказів , що при укладанні шлюбу відповідач не мала наміру створення сім'ї та набуття нею прав та обов'язків подружжя. Крім того, за життя ОСОБА_5 з часу укладання шлюбу з 29 жовтня 2013р. по день смерті не звертався до суду з позовом про розірвання шлюбу та визнання його недійсним з підстав фіктивності. Сторони знаходилися у шлюбі тривалий час, зберігали шлюб та не оскаржували його до суду з підстав фіктивності.

Доводи позивача про те, що подружжям не велося спільне господарство, не підтримувалися подружні стосунки ґрунтуються лише на твердженнях позивачки та показах свідка ОСОБА_9, свідчення якого мають опосередкований характер та не містять інформації щодо предмета доказування.

Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання шлюбу недійсним у зв'язку з його фіктивністю у зв'язку із недоведеністю вимог щодо фіктивності даного шлюбу.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Матеріали справи та матеріали спадкової справи не містять вказаної відмови нотаріуса, тому позовні вимоги про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом за правом представлення та виселення є передчасними, та такими, що задоволенню також не підлягають. А правових підстав щодо виселення відповідача з квартири на даний час взагалі не існує.

Звертаючись до суду з позовними вимогами щодо встановлення факту родинних відносин та факту належності свідоцтва про народження представник позивача зазначив, що основною метою встановлення даних фактів є визнання права власності на нерухоме майно та оформлення своєї спадщини в установленому законом порядку. Враховуючи, що встановлення вказаних фактів обґрунтовувалося необхідністю визнання шлюбу фіктивним та визнання права власності в порядку спадкування за законом за правом представлення ,

а ці вимоги позивачем не доведені та є передчасними, тому суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Зважаючи на вищенаведене, керуючись ст.ст.3,4,10,11,15,60, 209,212-215,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (ОСОБА_1) в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання шлюбу недійсним та виселення з житлового приміщення - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області, через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий -