ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1556/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., розглянувши матеріали за позовом, поданим ОСОБА_2, в якому позивачем вказано ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди,

Встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшов вказаний позов, в якому зазначено що представником позивача є ТОВ Юридична компанія "Правова рада".

Вказану заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.119ЦПК України, а саме: не надано документу щодо повноважень представника позивача, відповідно до вимог ст.42 ЦПК України; відсутнє зазначення доказів щодо завдання ОСОБА_3 моральної шкоди.

Враховуючи викладене, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року було вирішено залишити без руху позовну заяву з наданням строку для виправлення недоліків - 5 днів, копія якої двічі була направлена на адресу сторони позивача, яка зазначена у позові.

Проте, до Дарницького районного суду м. Києва повернулося вказане поштове відправлення (з вказаної в позові адреси позивача - Київська область, с. Демидів, вул. Садова, 23) з відміткою поштового відділення - за закінченням терміну зберігання, з чого також вбачається відсутність за вказаною адресою позивача.

При цьому, відповідно до положень ч.5 ст.74 ЦПК України: у разі ненадання фізичною особою, яка бере участь у справі інформації щодо її адреси, судова повістка надсилається цій особі за адресою її місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, при цьому, у разі відсутності особи, яка бере участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Крім того, відповідно до положень ст.77 ЦПК України: сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Отже, суд приходить до висновку, що вказана відсутність за вказаною в позові адресою, неотримання поштового відправлення (його повернення за закінченням терміну зберігання) свідчить про належне повідомлення судом про залишення позову без руху (до аналогічного висновку щодо аналогічної ситуації дійшов 05 серпня 2015 року і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ - витяг з ЄДРСР міститься в матеріалах справи).

А отже, судом враховано, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов»язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

ТОВ Юридична компанія "Правова рада" отримала копію вказаної ухвали 04.01.2016 року (згідно з розпискою у рекомендованому листі), при цьому адреса ОСОБА_2 в позові не вказана.

Вказані недоліки не усунуті.

При цьому, судом зокремавраховано, щодо вказаногопозову була долучена лише фотокопія документу щодо повноважень ОСОБА_2 - фотокопія копія довіреності, яка завірена самим ОСОБА_2 - зацікавленою особою, проте, регламентований ст.ст.42, 119 ЦПК України перелік належних документів, які підтверджують повноваження представника особи у цивільному судочинстві, не передбачає можливості підтвердження відповідних повноважень представника шляхом надання вказаної копії відповідних документів, а імперативно зазначено, що надаються саме "документи" (за встановленим переліком), а не їх копії (і стадія пред»явлення позову та відкриття провадження у справі(визначена Главою 2 ЦПК України) не передбачає виключень з цього правила). При цьому, ст.42 ЦПК України імперативно встановлює, що саме оригінали документів, зазначених у цій статті, або копії з них, посвідчені суддею, приєднуються до справи, проте заявником не було надано до суду належного документу на підтвердження повноважень ОСОБА_2, в тому числі, на вимогу судді, і тому суддя був позбавлений можливості посвідчити копію з нього.

З цим висновком суду, який грунтується на вищевказаних імперативних нормах ЦПК України узгоджуються і положення ч.3 ст.121 ЦПК України, які регламентують підстави повернення позову на стадії саме до відкриття провадження по справі, прицьомуп.3)ч.3 ст.121 ЦПК України прямо передбачає, що заява повертається у випадку, коли заяву від імені позивача, подано особою, яка не має вказаних повноважень. Отже саме до відкриття провадження по справі суд має встановити належність повноважень особи представника позивача, яка підписала позов, що на цій стадії вочевидь можливо здійснити належним чином саме над підставі оригіналу відповідного документу.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані вимоги не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому з положень ч.2 ст.121 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями статтями 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.5 ст.121 ЦПК України - повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, враховуючи також положення ч.5 ст.74 ЦПК України, вважаю, що відповідно до ст.121 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути позов, в якому позивачем вказано ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: