Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/4735/16 Головуючий у 1 інстанції: Лихосенко М.О.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.,

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах яких діє ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи районна адміністрація Запорізької міської ради по Ленінському району, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Грибанова Ольга Віталіївна про визнання договорів купівлі-продажу та договору іпотеки недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання договорів купівлі-продажу та договору іпотеки недійсними.

В позові зазначено, що 16.03.1998 року між нею та відповідачем ОСОБА_9 був зареєстрований шлюб Бучанською селищною Радою Ірпінського міського виконкому Київської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 25. Від шлюбу сторони мають двох дітей : ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Вся родина ОСОБА_4 у складі чотирьох членів сім'ї проживали та були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується листом Ленінського РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області від 18.06.2015р. № 2313/1690.

Зазначена квартира належала на праві особистої приватної власності свекру ОСОБА_7

03.04.2006 року, свекор ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_8, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В. та зареєстрований за р. № 279 від 03.04.2006 року.

10.04.2006 року між ОСОБА_9 та ЗАТ «ПриватБанк», в особі керівника Шевченківського відділення Запорізького РУ ПриватБанк» Цимбаленко О.В., що діє на підставі довіреності № КПД 9294 посвідченої від 26.12.2005 р. укладено Кредитний договір № ZPS0GK50130301.

Предметом Кредитного договору № ZPS0GK50130301 від 10.04.2006р. є надання банком кредитних коштів готівкою через касу на строк до 10.04.2026р. включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 148 975,00 грн. 00 коп. для придбання житла - 126 250,00 грн., а також у розмірі 25 250,00 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7. даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,55% від суми виданого Кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.11. даного договору

11.04.2006 року ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу продала квартиру АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_9, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В. та зареєстрований за № 305 від 11.04.2006 року.

На час укладення вищевказаних договорів, ОСОБА_9 знаходився у шлюбі, а тому для придбання нерухомого майна, для нього потрібна була згода на купівлю вищевказаної квартири від дружини, згода на укладення кредитного договору, а також її присутність для підписання цієї згоди у нотаріуса. З огляду на те, що вона в період з лютого 2006 року по грудень 2006 року перебувала у своїх батьків в селі Буча Київської області, де проходила реабілітаційний курс лікування у приватному реабілітаційному центрі «Нона», в Бучанській міській поліклініки Київської області, з підстав встановлених їй лікарями діагнозів: черепно - мозкова травма голови, компресійний перелом хребта та інші, та не мала можливості бути присутньою при укладанні правочину, тому нею 04.04.2006 була складена заява про надання згоди на укладання її чоловіком, ОСОБА_9 договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири в інтересах сім'ї, яка була посвідчена приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Запісочним О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1428(копія нотаріально посвідченої заяви від 04.04.2006 року.

Відповідно до п.1.3. договору купівлі-продажу, укладеного 11.04.2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, продавець свідчив, що:

- майно на час укладання правочину нікому іншому не відчужено, під забороною (арештом) не перебуває, правами третіх осіб не обтяжене, у заставі, у тому числі податковій не перебуває, не внесене як внесок до статутного капіталу будь-яких юридичних осіб, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 7142896, а також відсутність податкової застави у Продавця підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 7142819, відсутність обтяження Майна іпотекою підтверджується витягом з Державного реєстру іпотек за № 7143024, які одержані 11.04.2006 року.;

- неповнолітні або малолітні діти не проживають у відчужуваному майні та не знаходяться на реєстраційному обліку.

Попри вказаного, на час укладання договорів: купівлі-продажу від 03.04.2006 року, договору купівлі-продажу від 11.04.2006 року, в квартирі, яка двічі продавалася за вказаними договорами, безперервно проживали та були зареєстровані неповнолітні діти: ОСОБА_5, ОСОБА_4, та їхні батьки: позивач, ОСОБА_3, яка станом на 2006 рік мала статус інваліда 1 групи, відповідач ОСОБА_9

Також, в вищезазначеній квартирі, з моменту реєстрації й до теперішнього часу проживають та зареєстровані всі члени родини ОСОБА_9, що підтверджується довідкою за № 4231, виданою Центром обслуговування абонентів МКП «Основаніє» Запорізької міської ради від 23.06.2015 року.

З огляду на це, вважає недійсними договір купівлі-продажу укладений 03.04.2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та договір купівлі-продажу укладений 11.04.2006 року укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, посвідчені приватним нотаріусом ЗМНО Грибановою О.В., тому як при продажу двічі квартири АДРЕСА_1 за укладеними договорами здійснювалося під час безперервного проживання в даній квартирі двох неповнолітніх дітей та згода органу опіки та піклування на продаж квартири не отримувалася.

11.04.2006 року між ОСОБА_9 та банком укладено Іпотечний договір № 114, яким в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_9 за Кредитним договором № ZPS0GK50130301 від 10.04.2006р. Іпотекодавець ОСОБА_9 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру № 64 загальною площею 34,27 кв.м., житловою площею - 17,6 кв.м. п АДРЕСА_1, яка належить на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В., 11 квітня 2006 року. Даний іпотечний договір підписаний тільки відповідачем, ОСОБА_9

А тому вважає, що відсутність її підпису та нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_3 на укладання Іпотечного договору про передачу нерухомого майна в іпотеку є не дотримання між співвласників нерухомого майна та Іпотекодержателем процедури укладання Іпотечного договору № 114 від 11.04.2006р. згідно чинного законодавства України, в наслідку чого є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Зазначає, що на вимогу законів України, майно, яке перебуває у спільній власності, може бути передане у заставу, іпотеку лише за згодою усіх співвласників, а підставою для визнання недійсним правочину щодо розпорядження таким майном, зокрема, є відсутність у співвласника, який вчинив цей правочин, згоди інших співвласників на його укладення. Попри вказаного, на час укладання іпотечного договору № 114 від 11.04.2006 року в вищезазначеній квартирі, яка є предметом іпотеки, проживали неповнолітні діти: ОСОБА_5, якій станом на 2006 рік було 9 років, та малолітня ОСОБА_4, якій станом на 2006 рік було 3 роки.

Відповідач ОСОБА_9 свої зобов'язання за Кредитним договором не виконував, на підставі чого утворилася заборгованість, а тому ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Ленінського районного суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.08.2012 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_9, третя особа СГІРФО Ленінського РВ ГУ МВС України про звернення стягнення на предмет іпотеки, звернуто стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» на предмет іпотеки, а саме - квартири АДРЕСА_1. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_9 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням Витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «КБ ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити ОСОБА_9 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки) розташованій за адресою АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.

У разі примусового стягнення заборгованості за вказаним кредитом, згоду на укладення якого вона не надавала, з урахуванням звернення стягнення на предмет іпотеки, діти та позивач, яка є інвалідом І групи, будуть позбавленні єдиного місця проживання - квартири, що є предметом іпотеки.

Вважає, що вищевказані договори, а саме: договір купівлі-продажу від 03.04.2006 року, договір купівлі-продажу від 11.04.2006 року, іпотечний договір № 114 від 11.04.2006 року є недійсними, оскільки на час їх укладення та нотаріального посвідчення в квартирі фактично проживали та були зареєстровані неповнолітні діти, та на їх укладення не була надана згода Органом опіки та піклування, завданням якого є захист прав неповнолітніх дітей при вирішенні питання розпорядження майном, яким вони володіють чи користуються. А тому, укладенням вищезазначених Договорів без попередньої згоди органу опіки та піклування були порушені житлові права неповнолітніх дітей, внаслідок чого позивач звертається до суду з цим позовом про визнання недійсних договорів купівлі-продажу, договору іпотеки № 114 від 11.04.2006 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 03.04.2006 року, укладений між ОСОБА_7 ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В. та зареєстрований за р. № 279 від 03.04.2006 року, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 11.04.2006 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В. та зареєстрований за № 305 від 11.04.2006 року, визнати недійсним Договір іпотеки № 114 від 11.04.2006 року, укладений між ОСОБА_9 та ЗАТ комерційний банк «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В. від 11.04.2006 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах яких діє ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За змістом ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену ст. 177 СК України заборону.

Сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України "Про іпотеку", не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" (або цей Закон у редакції Закону від 21 грудня 2010 року), необхідно в кожному конкретному випадку:

1) перевіряти у дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу та договору іпотеки недійсними за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, та може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Така правова позиція Верховного Суду України висловлена у постанові від 11 травня 2016 року у справі № 6-806цс16.

При розгляді вказаної справи судами встановлено, що 16.03.1998 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_9 був зареєстрований шлюб Бучанською селищною Радою Ірпінського міського виконкому Київської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 25.

Від шлюбу сторони мають двох дітей : ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про їх народження.

Вся родина ОСОБА_4 в складі чотирьох членів сім'ї проживали та були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується листом Ленінського РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області від 18.06.2015р. № 2313/1690.

Зазначена квартира належала на праві особистої приватної власності відповідачу ОСОБА_7

Право позивача, її чоловіка ОСОБА_9 та їх дітей на користування житловим приміщенням було похідним від права власності ОСОБА_7

03.04.2006 року, відповідач ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_8, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В. та зареєстрований за р. № 279 від 03.04.2006 року, оскільки відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник має право щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

10.04.2006 року між відповідачем ОСОБА_9 та ЗАТ «ПриватБанк», було укладено Кредитний договір № ZPS0GK50130301.

Предметом Кредитного договору № ZPS0GK50130301 від 10.04.2006р. є надання банком кредитних коштів готівкою через касу на строк до 10.04.2026р. включно, у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 148 975,00 грн. 00 коп. для придбання житла - 126 250,00 грн., а також у розмірі 25 250,00 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7. даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,55% від суми виданого Кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.11. даного договору .

11.04.2006 року ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу продала квартиру АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_9, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В. та зареєстрований за № 305 від 11.04.2006 року.

На укладання зазначеного договору купівлі-продажу позивач надавала нотаріально посвідчену згоду.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_9 було зареєстровано Орендним підприємством Запорізьке міське бюро технічної інвентаризації 17.04.2006 року, що підтверджується Витягом № 10409281 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копія якого додається.

Відповідно до п.1.3. договору купівлі-продажу, укладеного 11.04.2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, продавець свідчив, що:

- майно на час укладання правочину нікому іншому не відчужено, під забороною (арештом) не перебуває, правами третіх осіб не обтяжене, у заставі, у тому числі податковій не перебуває, не внесене як внесок до статутного капіталу будь-яких юридичних осіб, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 7142896, а також відсутність податкової застави у Продавця підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 7142819, відсутність обтяження Майна іпотекою підтверджується витягом з Державного реєстру іпотек за № 7143024, які одержані 11.04.2006 року.;

- неповнолітні або малолітні діти не проживають у відчужуваному майні та не знаходяться на реєстраційному обліку.

11.04.2006 року між ОСОБА_9 та банком укладено Іпотечний договір № 114, яким в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_9 за Кредитним договором № ZPS0GK50130301 від 10.04.2006р. Іпотекодавець ОСОБА_9 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру № 64 загальною площею 34,27 кв.м., житловою площею - 17,6 кв.м. п АДРЕСА_1, яка належить на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В., 11 квітня 2006 року.

Доводи позивача про те, що зазначений договір іпотеки не був нею підписаний, суд першої інстанції правильно вважав безпідставними, оскільки 4.04.2006р. вона надавала свою нотаріально посвідчену заяву про згоду на передачу вказаної квартири в іпотеку банку.

Норми чинного законодавства України не передбачають необхідність підпису на договорі іпотеки тієї особи, яке не є власником нерухомого майна, яке передається в іпотеку, а тому було достатньо вищевказаної нотаріально посвідченої згоди дружини.

Згода позивача на укладення договорів купівлі-продажу квартири, іпотеки та кредитного договору була отримана, посвідчена нотаріально, що відповідає вимогам закону.

Реєстрація в квартирі неповнолітніх дітей не може бути підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Всі данні особи, яка звертається за отриманням кредитних коштів, вказуються в анкеті позичальника, яка заповнюється ним власноручно та скріпляється його підписом., і якій відсутні будь-які данні про реєстрацію та проживання в зазначеній квартирі неповнолітніх дітей.

В п. 1.7, 11.9 іпотечного договору від 11.04 2006р. іпотекодавець ОСОБА_9 засвідчив, що відносно предмету іпотеки відсутні вимоги інших осіб, при укладанні цього договору враховані інтереси дітей та інших члені сім»ї, які мешкають право користування даним предметом іпотеки /при їх наявності/ Особи, які мешкають або зареєстровані у предметі іпотеки дали згоду на виселення у разі звернення стягнення на предмет іпотеки.

Батько дітей, як їх законний представник, укладаючи зазначений іпотечний договір надав неправдиву інформацію про відсутність прав користування дітей на квартиру.

Неправдиве повідомлення про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не є підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків.

Батьки не мають права без дозволу органа опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 при продажі зазначеної квартири не повинні були отримувати згоду органу опіки та піклування, оскільки не є батьками неповнолітніх дітей.

Крім того, договори купівлі-продажу квартири, а також іпотечний договір не призвели до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права неповнолітніх дітей на користування цим житлом.

У матеріалах справи не зазначено доказів, які б свідчили про те, що банк до надання кредиту та укладання договору іпотеки володів інформацією про наявність у позичальника та іпотекодателя малолітніх дітей, які відповідно до ст. 29 ЦК України могли мати право користування нерухомим майном, яке передавалося в іпотеку.

Більш цього, з цих правових підстав вже заявлялася апеляційна скарга ОСОБА_9 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.08.2012 р. по справі № 0814/6196/2012, яким був задоволений позов Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

20.03.2013р. ухвалою апеляційного суду Запорізької області (справа № 22-ц/778/435/13) апеляційну скаргу ОСОБА_9 відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено в силі та без змін. У вказаній Ухвалі суду зазначено, що доводи апеляційної скарги про порушення житлових прав дружини відповідача, яка є інвалідом, та їх неповнолітніх дітей не спростовують висновки рішення суду, оскільки на час укладення іпотечного договору відповідач був єдиною особою, яка мала право власності на предметом іпотеки. При цьому в п.п. 11-11.9 іпотечного договору передбачено, що предмет іпотеки передано в іпотеку за засвідченою згодою дружини, що відсутні відносно предмету іпотеки вимоги третіх осіб, що при укладенні договору іпотекодавцем враховані інтереси дітей та інших членів сім'ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело чи могло призвести до неправильного вирішення справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах яких діє ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: