Дата документу 05.12.2016
Справа № 2-110/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2016 р. Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого судді Ледньової Т.В.

при секретарі Левицькій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чорноморську Одеської області справу за заявою представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

19.08.2016 р. ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про визнання такими, що не підлягають виконанню, виконавчих листів за №2-110/2011, виданих Іллічівським міським судом 24.02.2012 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 по 29289,28 грн. Зазначав, що вказані виконавчі листи видані на підставі рішенні апеляційного суду Одеської області від 19.01.2012 р., який виходив із встановленості факту отримання відповідачами за усним договором позики 40000 доларів США, однак рішенням апеляційного суду Одеської області від 23.03.2016 р. визнано недійним договір позики від 27.11.2006 р. у частині укладення цього договору ОСОБА_1 про отримання грошових коштів в сумі 40000 доларів США, через що вважає відсутнім обовязок ОСОБА_1 по сплаті грошових коштів (т. 2 а.с. 92-94).

Будучи двічі належним чином оповіщеним про час і місце судового розгляду, заявник до суду не зявивcя, про причини неявки не повідомив (а.с. т. 2 а.с. 152, 165).

ОСОБА_1 надав клопотання про розгляд справи у його відсутності (а.с. 130 т. 2).

ОСОБА_7 та ОСОБА_8, належним чином сповіщені про розгляд заяви (а.с. 158, 160 т. 2), до судового засідання не зявились.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 належним чином оповіщені про час і місце судового розгляду, до суду не зявилиcя, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, не погоджуючись з заявою представника ОСОБА_1 просили відмовити у її задоволені. Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_9, посилаючись на обовязковість виконання чинного судового рішення, просив відмовити у задоволенні заяви, а справу слухати без його участі (а.с. 109-111, 118-124, 166 т. 2 ).

Згідно ч.3 ст. 369 ЦПК неявка стягувача і боржника, належним чином повідомлених про судове засідання, не є перешкодою для розгляду заяви.

Вивчивши обставини по справі, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та інших на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 грошових коштів рішенням від 19.01.2012 р., апеляційний суд Одеської області виходив із встановлення факту існування боргових зобовязань, незважаючи на те, що підписи на борговій розписці нанесені струменно-крапельним способом, оскільки дійшов висновку про спростування тверджень відповідачів про повернення зазначеного в розписці боргу у вересні 2007 р., надавши оцінку іншим доказам по справі (т. 1 а.с. 321-324).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23.03.2016 р. договір позики від 27.11.2006 р., укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, визнано недійсним у частині укладання цього договору ОСОБА_1 про отримання грошових коштів у розмірі 40000 доларів США. Приймаючи рішення, суд послався на висновок експертизи про виготовлення підпису на розписці від імені ОСОБА_1 за допомогою друкуючого пристрою, а відтак про неукладення ОСОБА_1 договору, відсутності його волевиявлення на підписання договору та неотримання ним коштів за цим договором (т. 2 а.с. 96-99).

Згідно ст. 129-1 Конституції України, ст.14 ЦПК України судове рішення є обовязковим до виконання. Обовязковість судового рішення є основною засадою судочинства (ст. 129 Конституції).

Розділом V ЦПК України передбачено, що рішення суду може бути переглянуто в апеляційному, касаційному порядку, в порядку перегляду судових рішень Верховним Судом України та в порядку провадження у звязку з нововиявленими обставинами. Рішення суду не можу бути переглянуто, ревізовано іншим судом по іншій справі.

Одним із основних аспектів верховенства права, яке гарантоване ст. 6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є принцип юридичної певності, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи, який вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Згідно такому принципу жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обовязкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Сама по собі можливість двох поглядів на один предмет не є підставою для повторного розгляду справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень (див. справа «Рябих проти Росії», заява №52854/99, рішення від 24.07.2003 р.- пункти 51-52; справа «Науменко проти України», заява №41984/98, рішення від 09.11.2004 р. пункт 91). Отже рішення апеляційного суду Одеської області від 23.03.2016 р. у справі №22-ц/785/2500/16 не може розцінюватись як таке, що скасовує рішення апеляційного суду Одеської області від 19.01.2012 р. у справі № 22-ц/590/1659/2012.

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦПК суд може визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю або частково у звязку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Судом не встановлено обставин припинення зобовязання ОСОБА_1, яке випливає з рішення апеляційного суду від 19.01.2012 р. та на підставі якого були видані виконавчі листи. Отже підстав для задоволення заяви немає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 210, 369 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви про визнання виконавчих листів по справі №2-110/2011 такими, що не підлягають виконанню відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.В.Ледньова