1Справа № 335/4329/15-ц 2/335/83/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І МЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Рибалко Н.В., за участі секретаря Якимової О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство (далі ПАТ) "Дельта Банк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 002-07030-030607, посилаючись на те, що 03.06.2007 року між ПАТ " Дельта Банк" і відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 002-07030-030607, за яким банк відкриває відповідачу картковий рахунок № 2184, в національній валюті гривня, випускає та надає держателю платіжну картку, а також ПІН-код до картки, здійснює обслуговування держателя на умовах, викладених в Тарифному пакеті Visa Класичний, що міститься в Додатку № 1 до договору та умовах викладених в Правилах здійснення операцій за картковими рахунками. Договір набуває чинності з дати його укладання та діє до повного виконання зобовязань за договором. Згідно умов договору банк відкриває Держателю кредитну лінію на загальну суму 1500 грн. та самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода не складається. Відповідно з умовами договору, держатель картки зобовязаний щомісяця в строки, визначені Правилами здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом та процентів за користування. Також держатель доручає банку здійснювати з рахунку договірне списання грошових коштів. Станом на 31.03.2015 р. відповідач не виконує належним чином зобовязання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість на загальну суму 21268,77 грн., яка складається з заборгованості за: тілом кредиту 11668,95 грн.; простроченим тілом кредиту 4819,22 грн., за відсотками 4780,60 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь.У свою чергу ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ „Дельта Банк про визнання недійсним кредитного договору № 002-07030-030607 від 03.06.2007 року, зазначивши про те, що договір не містить порядку зміни та припинення договору, не містить умови про відповідальність сторін, що суперечить ст.6 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг. Крім того, банк включив в договір незаконні умови, а саме про нарахування комісії при здійсненні розрахунково-касового обслуговування. Згідно наданого банком до позову розрахунку суми заборгованості за період з 01.08.2007 року по 30.01.2015 року була нарахована комісія у розмірі 14 339,92 грн. При укладанні кредитного договору вона не була ознайомлена ні з Тарифним пакетом Yisa Лояльний, ні з Правилами здійснення операцій за картковим рахунком. Крім того, кредитний договір не містить зазначень про сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним з зазначенням її як в процентному значенні у вигляді реальної процентної ставки так і в грошовому виразі.

Розгляд справи судом здійснювався за правилами ч.2 ст.197 ЦПК України, за письмовими заявами представників сторін, з яких випливає, що позивач підтримує позовні вимоги, представник відповідача не визнає вимоги позивача, у задоволенні позову просить відмовити.

З'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Суд вирішує даний спір на підставі норм ст.ст. ст. 509, 529, 610,611, 1050, 1054 ЦК України.

Судом встановлено, що 03.06.2007 року між ТОВ „КБ „Дельта і ОСОБА_1 був укладений договір № 002-07030-030607, за умовами якого позивач відкриває держателю картковий рахунок № 2184 в національній валюті гривні, випускає та надає держателю платіжну картку, а також пін-код до картки. Банк відкриває держателю кредитну лінію в сумі 1500 грн. для розрахунків за товари, що придбаваються держателем у субєктів господарювання, зняття готівки, виконання держателем своїх зобовязань перед банком , та вчинення інших операцій. Кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі, та не потребує підписання додаткових угод.

Відповідно п. 2.5 договору, держатель картки зобовязаний щомісяця в строки, визначені Правилами здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом та процентів за користування. Також держатель доручає банку здійснювати з рахунку договірне списання грошових коштів.

Відповідно з п.4.2 договору, договір набуває чинності з дати його підписання та діє до повного виконання сторонами зобовязань за договором.

Договір підписаний відповідачем у справі, та заповнений при отриманні карток та ПІН-конвертів.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що держатель сплачує Банку проценти за користування Кредитною лінією та/або Овердрафтом за ставками, які зазначені в Тарифному пакеті Yisa Лояльний. Згідно п.2.13 Договору держатель доручає Банку здійснювати з Рахунку договірне списання з рахунку всіх сум заборгованості, яка виникає за цим договором, в тому числі і плати за надані Банком послуги з розрахунково-касового обслуговування у розмірі та строки, передбачені Правилами і Тарифами.

П.2.14 договору передбачено, що в останній робочий день кожного місяця Банк формує виписки, в якій відображає рух коштів на рахунку держателя за звіний період.

П.2.15 договору передбачено, якщо протягом 15 днів з моменту формування банком виписки держатель картки не надав банку зауважень/претензій щодо інформації, що міститься у виписці, у письмовому вигляді, правильність такої інформації вважається підтвердженою держателем картки.

Згідно доданих до договору Тарифів на обслуговування платіжних карток Yisa Classik Тарифний пакет «Лояльний», а саме п.1.1 встановлені процентні ставки: п.1.1.1- процент за користування кредитною лінією становить 19,99 % річних, п.1.1.2 - процент на позитивний залишок 1,00 % річних.

Пунктом 1.2 Тарифів передбачена плата за обслуговування кредитного залишку, - 2,99 %.Тарифами передбачено, що обов'язковим мінімальним платежем щомісяця є % від суми поточної заборгованості станом на розрахункову дату + всі нараховані проценти, плати, штрафи та інші щомісячні платежі, але не менше 50 грн.

З розрахунку заборгованості по даному кредитному договору, доданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що термін сплати заборгованості визначеного згідно Правил здійснення операцій за картковими розрахунками - до 15 числа кожного місяця.

Позивач свої зобов'язання щодо укладеного кредитного договору № 002-07030-030607 від 03.06.2007 року виконав, що підтверджено розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що відповідачкою проводилися операції по зняттю з карткового рахунку грошових коштів, всього нею знято 25 280 гривень (а/с 6, 18 р. розрахунку „знято).

Натомість відповідачкою ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання щодо повернення коштів в розмірі, строки та порядку, визначеними Правилами та Тарифами, відповідно до укладеного договору № 002-07030-030607 від 03.06.2007 року не виконано, оскільки згідно з розрахунком станом на 31.03.2015 р. прострочена заборгованість складає 21268,77 грн., а саме за: тілом кредиту 11668,95 грн.; простроченим тілом кредиту 4819,22 грн., за відсотками 4780,60 грн.

Даний розрахунок не спростований відповідачкою ОСОБА_1, доказів про відсутність суми боргу за договором матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язання вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦПК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Таким чином, відповідачка скориставшись кредитними ресурсами, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала.

За таких обставин відповідачка ОСОБА_1 А,М. повинна відшкодувати ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 21268,77 грн.

Доводи, зазначені в зустрічній позовній заяві, про визнання недійсним кредитного договору № 002-07030-030607 від 03.06.2007 року відповідно до положень ст. 203 ЦК України щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту, з тих підстав, що вказані пункти кредитного договору не відповідають абз. 3 ч.4 ст. 11, ч.ч. 1,2 ст. 18, ст. 19, п.4 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.3.6 Правил надання банками України інформації споживчого кредиту про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, суд до уваги не приймає, з наступних підстав.

Згідно п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику затосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних відносин" при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Аналогічна вимога закону щодо кредитного договору міститься і у ст. 1055 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.2 цієї статті істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, як зазначено у ч. 1 ст.628 ЦК України.

За правилами ч.2 ст.640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчиненої іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Враховуючи, що згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору, то за змістом ч.2 ст.1046 ЦК України договір є укладеним з моменту передання грошей.

Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою укладений договір, відповідно до умов якого Банк відкрив ОСОБА_1 картковий рахунок № 2184в національній валюті - гривні та надав платіжну картку та на день укладення цього Договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 1500 грн. для розрахунку за товари, що придбаваються держателем у субєктів господарювання, зняття готівки, та вчинення інших операцій, гривень, перерахувавши їх на картковий рахунок відповідачки, які вона знімала з рахунку та використовувала на власні потреби.

Вищенаведені обставини та наявні у матеріалах справи письмові докази свідчать про укладання між сторонами у письмовій формі з досягненням згоди з усіх істотних умов кредитного договору, в тому числі п. 3.3, 3.4.1, 3.4.2, які в повній мірі відповідають зазначеним нормам закону.

Представник відповідачки у зустрічному позові вказує на невідповідність умов договору щодо встановлення щомісячної комісії абз. 3 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України № 168, від 10.05.2007 року (далі Правил).

Суд вважає зазначені доводи безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно абз. 3 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цьогоЗакону, є нікчемною.

Відповідно до п.17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Пунктом 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 року передбачено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення

кредитного договору тощо).

Комісія - це плата за обслуговування кредитного залишку, яка включає в себе надання послуг інформування держателя про стан кредитного залишку у вигляді щомісячних виписок по рахунку, як це передбачено п.п.2.14.2.15 договору.

Таким чином, дана послуга, плата за яку передбачена п.1.2 Тарифів і яка є комісію в розумінні 2.14.2.15 кредитного договору, не є послугою, яку здійснює Банк на власну користь, дана послуга здійснюється в інтересах споживача про інформування його про стан кредитного залишку, тому зміст даної послуги не суперечить абз. 3 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженихпостановою Правління Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 року .

Під час підписання договору відповідачка була ознайомлена з його умовами, висловила свою згоду щодо цих умов договору та волевиявлення шляхом підписання зазначеного договору, у зв'язку з чим суд вважає посилання представника відповідачки на порушення абз. 3 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 року, такими, що не заслуговують на увагу.

Крім того, представник відповідачки, обґрунтовуючи недійсність п. 3.3, 3.4.1, 3.4.2 кредитного договору щодо встановлення комісії, посилається на ч.1, ч.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якими передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, а також посилається на п.4 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», яким передбачено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, і на порушення ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо використання Банком нечесної підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За правилом ч.2 цієї статті докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Проте, представник відповідачки не довів і судом не встановлено, в чому саме полягає істотний дисбаланс прав і обов'язків споживача, передбачених п. 3.3, 3.4.1, 3.4.2 кредитного договору щодо встановлення комісії, та порушено принцип рівності сторін,

Крім того твердження позивачки за зустрічним позовом про те, що вона не була ознайомлена з Тарифним пакетом, не відповідає дійсності, оскільки надані відповідачем за зустрічним позовом Умови надання кредитної картки містять зазначення про ознайомлення з умовами кредиту ОСОБА_1 ( а/с 157-158).

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Як зазначено у ч.3 цієї статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За правилами ч.4 цієї статті правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ч.5 цієї статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як зазначено у ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України.

Наявність жодної із цих підстав для визнання недійсними оспорюваних пунктів кредитного договору судом не встановлено.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку про відсутність підстав, передбачених законом, для визнання договору на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки недійсним.

За таких обставин підстав для задоволення зустрічного позову немає.

Щодо застосування строків позовної давності за заявою представника відповідача, судом встановлено наступне.

Заяву представника відповідача щодо спливу строків позовної давності для звернення позивача до суду суд вважає безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Згідно пп. 9.3 Умов та правил надання банківських послуг, картрахунки відкриті на невизначений термін за виключенням випадків, передбачених пп. 9.6 та 9.7 цих Умов.

Згідно п. 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідачка із заявою про закриття поточного рахунку (картрахунку) не зверталася, картку в банк не повертала, заборгованість не погасила.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 7) відповідачем було здійснено останній платіж 30.03.2015 року. Позивач звернувся до суду з позовом 12.05.2015 року, тобто у межах строку позовної давності.

Тому, доводи представника відповідачки за первісним позовом щодо застосування строків позовної давності є безпідставними.

За правилами ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн.60 коп. на користь держави, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п.22 ст.5 Закону України „Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за договором № 002-07030-030607 на відкриття карткового рахунку від 03 червня 2007 року станом на 31 березня 2015 року у розмірі 21 268 (двадцять одну тисячу двісті шістдесят вісім) грн. 77 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн.60 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним кредитного договору, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.І. Рибалко