Справа № 344/1052/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2369/2016
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Малєєв А.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого - Малєєва А.Ю.,

суддів: Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2016 року по справі за заявою ОСОБА_2, зацікавлені особи: ОСОБА_3, орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про призначення додаткового опікуна недієздатній особі, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про призначення додаткового опікуна недієздатній особі відмовлено.

Заявник ОСОБА_2 на вказане рішення подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його таким, що не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував всіх обставин справи. Зокрема те, що причиною звернення до суду стало не виконання ОСОБА_3, яка є дружиною ОСОБА_2, обов'язків опікуна. Крім того, дана заява подана з метою надання апелянту права оформити належну його брату ОСОБА_4 частку у його майні та привести його житло у придатний для проживання стан та забрати ОСОБА_4 з лікувального закладу до рідної домівки. Заявник вказує, що підтвердженням невиконання опікуном ОСОБА_3 своїх опікунських обов'язків є те, що недієздатний перебуває у психіатричних лікувальних закладах з 24.06.2009 та міг бути виписаний за станом здоров'я ще на початку 2015 року, що стверджується повідомленням головного лікаря обласної психіатричної лікарні. Попри це, апелянт зазначає, що опікун брата не бажала забрати його додому. Крім того, на думку ОСОБА_2, опікун свідомо не здійснює жодних дій з облаштування житлового приміщення свого підопічного, оскільки не бажає забирати його додому. Апелянт вказав, що при проведенні державної реєстрації права власності на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за заявою поданою ОСОБА_3, державним реєстратором було допущено помилку у зареєстрованій частці на право власності на вказаний будинок, а саме зареєстровано право на 59/100 частин житлового будинку, а не належних 59/400 частин. Апелянт зазначив, що опікуну відомо про цю помилку, однак вона не бажає звертатись до реєстраційної служби для її виправлення. Поки не буде усунуто вказану помилку, то неможливо оформити правовстановлюючі документи на житло брата та відповідні договори з організаціями на надання послуг газо-, водо- та електропостачання. Також апелянт вважає, що твердження опікуна ОСОБА_3 та її дочки ОСОБА_5 щодо ставлення заявника до свого брата та твердження опікунської ради, викладені у висновку, безпідставними та непідтвердженими доказами.

Просить рішення Івано-Франківської області від 31 жовтня 2016 року скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити заяву в повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити з указаних у ній мотивів. Апелянт зазначив, що основним мотивом є забрати брата з лікарні додому і здійснювати за ним належний догляд, який його дружина не забезпечує. Майнові спори не через конфлікт інтересів, а через те, що дружина брата не дає можливості виготовити правоустановлюючі документи на нерухомість. Житло брата не під'єднане до комунікацій, запущене і жити там не можна.

Представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив її відхилити, вказавши, що висновок орган опіки та піклування склав після ретельного вивчення всіх обставин, пов'язаних із здійсненням опікунських повноважень. Дійсно, забирати хворого нема куди - житло у неналежному стані. Але вини опікуна в цьому нема - вона пенсію свого чоловіка передає в інтернат на його утримання. Матеріальне становище її складне, тому вони і сприяли влаштуванню недієздатного в інтернат з належним доглядом. Категорично заперечив можливість призначення другим опікуном апелянта. Між опікуном і апелянтом існують вкрай неприязні відносини, які унеможливлять належний захист прав та інтересів підопічного. Ці відносини пов'язані з майновим спором між апелянтом, його братом і опікуном брата. Тому у апелянта є конфлікт інтересів, який ставить під сумнів його щирість і спроможність бути опікуном - він є стороною у спорі з братом.

Зацікавлена особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про причини суд не повідомила.

Заслухавши апелянта та його представника, представника органу опіки та піклування, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить відхилити з наступних міркувань.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним братом ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, а саме, НОМЕР_1 від 04.09.1956 року та НОМЕР_2 від 30.09.1962 (а.с. 39, 40).

Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 03.06.2002 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та жителя АДРЕСА_1 - визнано недієздатним (а.с. 5).

Згідно копії довідки МСЕК ОСОБА_4 визнаний інвалідом І групи загального захворювання довічно, потребує постійного стороннього догляду та опіки (а.с. 6).

Згідно копії Акту обстеження матеріально-побутових умов від 06.08.2015 умови проживання недієздатного - «незадовільні»: закритий санвузол, відключена вода, відсутність пристосувань для приготування їжі тощо. Це зумовлено відмовою заявника ОСОБА_2 у вільному доступі до житлово-комунальних послуг (дана частина приміщення немає окремого підключення до послуг газо-, водо- та електропостачання, лічильник та вентилі знаходяться в недоступному місці для опікуна), який створює неможливі умови для постійного проживання сім'ї недієздатного (а.с. 8-9).

З копії Висновку лікарсько-консультативної комісії міської поліклініки № 2 від 08.10.2015 ОСОБА_2 за станом здоров'я може постійно надавати соціальні послуги та бути опікуном (а.с. 15).

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області 16.12.2013 (справа № 344/8432/13-ц) визнано за ОСОБА_4 право власності на 59/400 часток житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 46-48).

Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.03.2014, виданого на підставі вище вказаного рішення розмір частки ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_1 становить 49/100 (а.с. 41).

Згідно повідомлення № 62 від 25.03.2015 Обласної психіатричної лікарні № 2, у відповідь на заяву ОСОБА_2 повідомлено, що його брат ОСОБА_4 по стану здоров'я може бути виписаний під нагляд опікуна в перших числах квітня (а.с. 45).

Як вбачається з витягу протоколу № 2 засідання опікунської ради від 25.03.2016 розглядалось питання щодо надання висновку про доцільність призначення опікуном ОСОБА_2, який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 про доцільність призначення його ще одним опікуном над недієздатним ОСОБА_4, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та тимчасово проживає у Снятинському психоневрологічному інтернаті. Опікунською радою ВК Івано-Франківської міської ради, беручи до уваги наявність постійного та системного конфлікту між заявником ОСОБА_2, який виявив бажання бути ще одним опікуном над недієздатним братом ОСОБА_4 та опікуном ОСОБА_3, яка є понад 25 років дружиною недієздатного, що може привести до погіршення прав, у т.ч. майнових, умов проживання недієздатного та посилення конфлікту між його родичами, прийнято рішення відмовити у наданні висновку до суду про доцільність призначення ще одним опікуном ОСОБА_2(а.с. 63, 64).

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про призначення додаткового опікуна, суд першої інстанції виходив з того, що вказана заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, з урахуванням Витягу з протоколу засідання опікунської ради виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Опіка, за змістом ст. 55 ЦК України, встановлюється для забезпечення прав осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і обов'язки.

За ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 4 ст. 63 ЦПК України, опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна.

Отже, метою розгляду справ щодо встановлення опіки та призначення опікуна є захист прав осіб, які їх не можуть захистити самостійно.

Частиною 3 ст. 237 ЦПК України передбачено, що заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом.

Положенням ч. 5 ст. 63 ЦК України встановлено можливість призначити фізичні особі одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в призначенні недієздатному ОСОБА_4 опікуна в особі ОСОБА_2, оскільки між дійсним опікуном та заявником тривалі неприязні стосунки, а також існує спір щодо поділу майна, що залишилося після смерті батьків ОСОБА_2. Наявність таких стосунків та майнового спору, який вирішується судом, на думку колегії суддів, перешкоджатиме належному виконанню опікунських обов'язків у випадку призначення другого опікуна за наведених обставин і не забезпечить права та інтереси хворого.

Крім того, в ході розгляду справи судом першої інстанції, представником опікунської ради було подано Протокол № 2 засідання опікунської ради від 25.03.2016, де зазначено, що заявник ОСОБА_2, перешкоджає розподілу належного недієздатному майна, проведенню там ремонту, конкретних фактів, що він бере участь у догляді та лікуванні брата в опікунську раду не надав. Цей висновок є обґрунтованим і підстав його не приймати до уваги при вирішенні справи колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_2 та його представник не надали до суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у скарзі, тому, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк