пр. № 2/759/1004/16
16 червня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва
в складі: головуючого - судді Кириленко Т.В.
при секретарі Євфіменко К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, 3-ті особи Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, звільнення майна з-під арешту, суд, -
Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати за неповнолітньою ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, звільнити з-під арешту квартиру АДРЕСА_1, накладений постановою відділу Державної виконавчої служби у Ленінградському районі м. Києві від 21.02.2000р., який зареєстрований Першою Київською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 1594746, усунувши перешкоди в користуванні власністю.
В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 1994р. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві власності належало по 1/3 частині квартири АДРЕСА_2 кожному. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 і спадщину у вигляді 1/3 частини квартири прийняв її чоловік ОСОБА_6, який з нею проживав на час відкриття спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 Після його смерті спадщину у вигляді 2/3 частин квартири прийняла малолітня ОСОБА_2, від імені якої звернулись її батьки - законні представника, оскільки донька померлого ОСОБА_4 та онука померлого - ОСОБА_1 відмовились від прийняття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у зв'язку з наявністю арешту. Позивачі вважають, що накладення арешту порушує їх права власності та просять звільнити квартиру АДРЕСА_3 з-під арешту, накладеного постановою відділу Державної виконавчої служби у Ленінградському районі м. Києва від 21.02.2000р.
Відповідачі в судове засідання не з'явились повторно, про день слухання справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому суд вважає можливим слухати справу у їх відсутність згідно ст. 224 ЦПК України.
3-ті особи в судове засідання не з'явились, про день слухання справи повідомлені належним чином, просять слухати справу у їх відсутність.
Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9 /ас 17/.
Після її смерті залишилось майно - 1/3 частина квартири АДРЕСА_1, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності від 27.12.1994р. /ас 22/.
З витягу зі Спадкового реєстру від 2.06.2016р. вбачається, що відомостей про спадкову справу після смерті ОСОБА_9 у реєстрі немає /ас 153/.
Згідно копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_9 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 /ас 17 зв/.
Відповідно до довідки житлово-експлуатаційної організації № 804 від 14.01.2004р. ОСОБА_6 зареєстрований по АДРЕСА_1 і його дружина ОСОБА_9 по день смерті була постійно зареєстрованою за даною адресою /ас 18/.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 /ас 68/. З копії спадкової справи вбачається, що з заявою звернулись позивачка ОСОБА_1 /ОСОБА_8/ та 3-тя особа ОСОБА_5 як законні представники малолітньої ОСОБА_2 про прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті прадіда ОСОБА_6 /ас 77/. Донька померлого ОСОБА_4 та онука померлого ОСОБА_1 /ОСОБА_8/ відмовилися від прийняття спадщини після смерті батька та діда /ас 67, 73/.
Згідно відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бондаренко Г.О. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_2 відмовлено у зв'язку з наявністю двох арештів, накладених Ленінградський райсудом м. Києва та ВДВС Ленінградського району м. Києва /ас 99/.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
На підставі п. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заяву про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкуванню родичів подальшого ступеня споріднення.
Таким чином в судовому засіданні встановлено, що спадщину у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_9 прийняв її чоловік ОСОБА_6, який постійно проживав зі спадкодавцем на день смерті і не відмовився від прийняття спадщини, однак до нотаріальної контори з заявою не звертався і свідоцтва про право на спадщину не отримав. Спадщину у вигляді 2/3 частин даної квартири після смерті ОСОБА_6, з яких 1/3 частину він успадкував після смерті дружини, а 1/3 частина належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.12.1994р. прийняла малолітня правнучка ОСОБА_2, яка є спадкоємицею п'ятої черги і батьки якої звернулись до нотаріуса з відповідною заявою. Донька та онука спадкодавця відмовились від прийняття спадщини.
Оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з наявністю арештів на квартиру, права малолітньої ОСОБА_2 підлягають захисту в судовому порядку шляхом визнання за нею як спадкоємцем за законом п'ятої черги права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_4.
Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майну, на квартиру АДРЕСА_5, власником якої зазначена ОСОБА_4, постановою відділу Державної виконавчої служби у Ленінградському районі м. Києва від 21.02.2000р. накладено арешт /ас 27/.
Згідно відповіді ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києва від 15.05.2015р. на даний час на виконанні перебуває виконавче провадження по стягненню заборгованості з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Універсальний комерційний банк «Комбіо», дата надходження 21.10.2009р. Інших виконавчих проваджень на виконанні немає і чинним законодавством не передбачений механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які знищені /ас 35/.
Відповідно до свідоцтва про передачу майна в рахунок погашення боргу від 1.12.2003р. власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, який отримав її в рахунок погашення боргу ОСОБА_4 - попереднього власника /ас 20-21/.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 1994р. власниками 2/3 частин квартири станом на 2000рік були ОСОБА_6 та ОСОБА_9 /ас 22/.
Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», вимоги осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4, на майно якої накладено арешт постановою Відділу державної виконавчої служби Ленінградського району м. Києві від 21.02.2000р. не була власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_4 і спадщину після смерті батьків не прийняла, а належна їй 1/3 частина квартири згідно свідоцтва від 1.12.2003р. передана в рахунок погашення боргу ОСОБА_3, враховуючи той факт, що наявність арешту перешкоджає власникам в здійсненні права власності, суд вважає, що вказана квартира підлягає звільненню з-під арешту.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 391, 1261, 1265, 1268, 1273 ЦК України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 10, 57, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд,-
Визнати за ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 право власності на 2/3 частини квартири № 85 загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м. в будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті прадіда ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
Звільнити з-під арешту квартиру АДРЕСА_6, накладеного постановою відділу Державної виконавчої служби у Ленінградському районі м. Києві від 21.02.2000р., який зареєстрований Першою Київською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 1594746, усунувши перешкоди у здійсненні права власності квартирою АДРЕСА_2 шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запису про арешт нерухомого майна за № 1594746, накладеного на підставі постанови б/н від 21.02.2000 року, винесеної Відділом Державної виконавчої служби у Ленінградському районі, вчиненого реєстратором Першою Київською державною нотаріальною конторою.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів.

Суддя