_____________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/3320/16-ц
Провадження № 2/520/2636/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання поперднього договору удаваним, визнання права власності на садовий будинок та земельну ділянку, та за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання поперднього договору удаваним, визнання права власності на 1/2 частину садового будинку та земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

24.03.2016 року року позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати удаваним попередній договір про укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Абрикосова, 45; визнати, що 27.11.2008 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу з розстрочкою платежу, згідно з яким відповідач продала, а позивач купила вказаний садовий будинок та земельну ділянку; визнати за ОСОБА_1 право власності на садовий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Абрикосова, 45.

В обгрунтування свого позову посилається на те, що на момент укладання попереднього договору вона передала відповідачці грошоі кошти у розмірі 288 591 дол. США, у подальшому протягом 2008-2009 років передала додатково ще грошові кошти у розмірі 236 000 дол. США за садовий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Абрикосова, 45, що свідчить про укладання між сторонами саме договору купівлі-продажу, а не попереднього договору.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

01.11.2016 року третя особа ОСОБА_3 звернулась з до суду самостійним позовом, вимоги якого були уточнені, та просила визнати попередній договір про укладення договору купівлі-продажу 27 листопада 2008 року земельної ділянки (кадастровий номер :38:016:055) загальною площею 0,0572 га, що розташована за адресою м.Одеса, вул. Абрикосова, 45 та садового будинку № 45, що знаходиться в м. Одесі вул. Абрикосова, 45, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 удаваним; визнати, що 27 листопада 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було вчинено договір купівлі-продажу з розстроченням платежу посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 згідно з яким ОСОБА_5 продала належні їй садовий будинок № 45 по вул. Абрикосова у м. Одесі та земельну ділянку кадастровий номер :38:016:055 загальною площею 0,0572 га за вказаною адресою, а ОСОБА_3 купила вказаний садовий будинок та земельну ділянку. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину садового будинку, що знаходиться в м. Одесі вул. Абрикосова, 45; Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0572 га, кадастровий номер :38:016:055, що розташована за адресою м. Одеса, вул. Абрикосова, 45.

Свої вимоги мотивувала тим, що внесення нею періодичних платежів в період з листопада 2008 року до вересня 2009 року, в рахунок суми договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки свідчить про укладання між сторонами саме договору купівлі-продажу, а не попереднього договору.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти задоволення позову третьої особи заперечував, вказуючи на одноособове набуття його довірителькою права на спірну нерухомість.

Представник третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнала частково, а позов своєї довірительки підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 (дошлюбне ОСОБА_5) ОСОБА_8 у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Розглянув у судовому засіданні матеріали цивільної справи, дослідивши наявні докази, суд доходить до висновку про те, що заявлені позови задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У судовому засіданні встановлено, що 27 листопада 2008 року між ОСОБА_5, з одного боку, та ОСОБА_1, ОСОБА_3, з другого боку, було укладено Попередній договір, що був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 5652.

Відповідно до умов вказаного договору (п. 1) ОСОБА_5 зобовязалась продати, а ОСОБА_1, ОСОБА_3 зобовязались купити земельну ділянку (кадастровий номер :38:016:0055), загальною площею 0,0572 гектара, що розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Абрикосова, ділянка 45 та садовий будинок під № 45, що знаходиться за адресою місто Одеса, вулиця Абрикосова.

Згідно п. 2 даного договору вбачається, що вищевказані земельна ділянка та садовий будинок обтяжені іпотекою та забороною відчуження на підставі Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9, 28.12.2007 року за реєстровим № У-561, кредитний договір № 00394/FO, укладений між ОСОБА_5 та Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк».

В пункті 5 Договору сторони домовились, що укладання Основного договору буде здійснено в строк до 27 листопада 2013 року за умови повного розрахунку за кредитним договором № 00394/FO, укладеним між ОСОБА_5 та Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», та зняття заборон на відчуження нерухомості, вилучення обтяження нерухомості з реєстру іпотек.

Відповідно до п. 7.1 Договору сторони домовились, що ціна Основного договору нерухомості визначається Сторонами у розмірі 8 427 250 гривень, що на час укладення цього договору еквівалентно 1 250 000 доларів США за курсом НБУ.

На підтвердження і на забезпечення виконання свого зобовязання за Попереднім Договором, щодо укладання договору купівлі-продажу нерухомості, Сторона -2, якою є ОСОБА_1 та ОСОБА_3. видають Стороні -1 якою є ОСОБА_5, майнове забезпечення грошову суму у вигляді авансового платежу в рахунок майбутнього продажу нерухомості у розмірі 2 619 802,80 гривень, що на час укладення цього договору еквівалентно 388 591 дол. США за кусом НБУ, з яких: 691 034,50 гривень, що на час укладення цього договору еквівалентно 102 500 дол. США за курсом НБУ Сторона -1 отримала від Сторони -2 до підписання цього договору; 1 254 588, 30 гривень, що на час укладання цього договору еквівалентно 186 091 дол. США під час підписання цього договору, а також сторони домовились, що Сторона -2 має виплатити Стороні -1 суму грошей у розмірі 674 180 гривень, що на час укладення цього договору еквівалентно 100 000 дол. США 04 грудня 2008 року після виселення Сторони -1 з нерухомості та звільнення нерухомості від речей домашнього вжитку, передачі ключем та книжок про сплату платежів за нерухомість (п. 8 Договору)

Пунктом 8.1 встановлено, що після укладення Основного договору вказана сума грошей у розмірі 2 619 802, 80 гривень, що на час укладення цього договору еквівалентно 388 591 дол. США враховуються у складі оплати Стороною-2 ціни нерухомості.

В пункті 8.2 сторони домовились, що решта грошей у сумі 5 807 447, 20 гривень, що на час укладення цього договору еквівалентно 861 409 доларів США, має бути сплачена Стороною-2 Стороні-1 протягом пяти років тобто до 27 листопада 2013року шляхом щомісячної особистої передачі готівкових грошових коштів у національній валюті України, у розмірі, що буде дорівнювати сумі, еквівалентній 13 600 доларів США, в строк з 24 по 26 число кожного місяця з обовязком щомісячного погашення Стороною-1 грошового зобовязання за кредитним договором № 00394/FO укладеного між ОСОБА_5 та Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», але не менше розміру щомісячної заборгованості на день передачі грошей. У разі передачі Стороною-2 Стороні -1 суми грошей, що перевищує розмір щомісячної заборгованості за Кредитним договором Сторона-1 зобовязана погасити щомісячну заборгованість у розмірі переданої суми. Сторона -2 має право сплатити щомісячне погашення достроково. Передача грошей буде здійснюватися з обовязковим укладенням нотаріально засвідчених Додаткових угод (договорів) до цього Договору.

Так, 04 грудня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було посвідчено Додатковий договір до Попереднього договору за реєстр. № 5825, відповідно до умов якого на виконання умов, викладених в абзаці 4 пункту 8 Попереднього договору, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виплатили ОСОБА_5 суму грошей у розмірі 738 190 гривень, що на дату укладення цього договору еквівалентно 100 000 дол. США за курсом НБУ, у звязку з чим Сторона -1 звільнила садовий будинок із земельною ділянкою, що знаходяться за адресою: місто Одеса, вул. Абрикосова, 45 від речей домашнього вжитку, передала ключі та книжки про сплату платежів за нерухомість.

25.12.2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстраційним № 6364 було посвідчено Додатковий договір до Попереднього договору, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виплатили ОСОБА_5 суму грошей у розмірі 105 944 гривень, що на дату укладення цього договору еквівалентно 13 600 дол. США за курсом НБУ.

26.01.2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстраційним № 313 було посвідчено Додатковий договір до Попереднього договору, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виплатили ОСОБА_5 суму грошей у розмірі 104 720 гривень, що на дату укладення цього договору еквівалентно 13 600 дол. США за курсом НБУ.

26.02.2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстраційним № 960 було посвідчено Додатковий договір до Попереднього договору, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виплатили ОСОБА_5 суму грошей у розмірі 104 720 гривень, що на дату укладення цього договору еквівалентно 13 600 дол. США за курсом НБУ.

18.03.2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстраційним № 1414 було посвідчено Додатковий договір до Попереднього договору, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виплатили ОСОБА_5 суму грошей у розмірі 104 720 гривень, що на дату укладення цього договору еквівалентно 13 600 дол. США за курсом НБУ.

28.04.2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстраційним № 2412 було посвідчено Додатковий договір до Попереднього договору, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виплатили ОСОБА_5 суму грошей у розмірі 104 720 гривень, що на дату укладення цього договору еквівалентно 13 600 дол. США за курсом НБУ.

18.06.2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстраційним № 3823 було посвідчено Додатковий договір до Попереднього договору, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виплатили ОСОБА_5 суму грошей у розмірі 207 236,80 гривень, що на дату укладення цього договору еквівалентно 27 200 дол. США за курсом НБУ, що є оплатою за два місяці, а саме за травень, червень 2009 року.

29.07.2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстраційним № 5594 було посвідчено Додатковий договір до Попереднього договору, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виплатили ОСОБА_5 суму грошей у розмірі 104 585, 36 гривень, що на дату укладення цього договору еквівалентно 13 600 дол. США за курсом НБУ.

А також 23.09.2009 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстраційним № 8288 було посвідчено Додатковий договір до Попереднього договору, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виплатили ОСОБА_5 суму грошей у розмірі 217 784, 96 гривень, що на дату укладення цього договору еквівалентно 27 200 дол. США за курсом НБУ, що є оплатою за два місяці, а саме за серпень, вересень 2009 року.

Наведене свідчить про те, що грошові кошти сплачувались ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що спростовує твердження представника позивача за первісним позовом щодо того, що усі кошти були перераховані його довірителькою і вона має одноособове право на спірне нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно вимог ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а у разі, коли для основного договору встановлена нотаріальна форма, попередній договір теж підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з частини 3 вказаної статті, зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договром, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладання.

У судовому засіданні встановлено, що у визначений попереднім договором строк, тобто до 27 листопада 2013 року, основний договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна між сторонами укладений не був, таким чином, можливо дійти висновку про те, що зобов'язання, встановлене попереднім договором, припинились і позивачі за даними позовами мають право на отримання від відповідача сплачених за попереднім договором авансових платежів, але з такими вимогами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до суду не звертались і це питання згідно статті 11 ЦПК України судом не розглядалось.

Відповідно до ст. 6, ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Згідно зі ст.235 ЦК України, за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Отже, при вирішенні спору про визнання правочину удаваним, необхідно встановлення того, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім того, ч.2 постанови №11 Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивачі, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, мають довести: факт укладання правочину, що за їх думкою є удаваним, спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. За таких обставин, для визнання угоди удаваною позивачам необхідно надати відповідні докази, а суду - встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників договору.

В порушення вищевказаних вимог закону позивачі не надали суду належних доказів, які би свідчили, що при укладенні оскарженого договору, сторони фактично домовились про укладання договору купівлі-продажу, а судом таких обставин не встановлено.

Приходячи до такого висноку суд також враховує, що спірне нерухоме майно - земельна ділянка та садовий будинок, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Абрикосова, 45 до цього часу перебувають в іпотеці у ВАТ "Морський транспортний банк" (теперішня назва ПАТ "Марфін Банк") та забезпечують виконання ОСОБА_5 зобов'язань перед банком у розмірі 762407,88 доларів США, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 01.11.2016 року і задоволення позовів призведе до порушення прав та охоронюваних законом інтересів банку, який вправі задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки, враховуючи відсутність доказів погашення відповідачем заборгованості за кредитом.

Крім того, слід зазначити, що твердження представників позивачів щодо звільнення відповідачем спірного нерухомого майна та передачі його для користування позивачам не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та матеріалами справи не доведені.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною 2 ст. 3 ЦПК України зазначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та не доведеними, а від так не підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У звязку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 10,11,57,60,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 235, 526, 635 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання поперднього договору удаваним, визнання права власності на садовий будинок та земельну ділянку, та позову третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання поперднього договору удаваним, визнання права власності на садовий будинок та земельну ділянку відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту оголошення рішення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.