У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вчинення певних дій,

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась із вказаним позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Позов обгрунтувала тим, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить їй на праві власності. З червня 2005 року, за життя її покійного чоловіка, зареєстровані та проживали відповідачі у вказаному будинку, проте з вересня 2012 року не проживають, тому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Реєстрація відповідачів перешкоджає в оформленні субсидії.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали зустрічний позов, у якому зазначили, що не проживають у будинку з липня 2015 року у зв'язку із проведенням ремонтних робіт, з того часу ОСОБА_2 чиняться перешкоди в користуванні будинком, вхідні двері паркану зачинені на замок, а ключів їм не надано. Просили суд зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні будинком шляхом надання їм ключів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задоволено. Визнано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_6 задоволено. Скасовано рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 квітня 2016 року. У позові ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено, зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3, ОСОБА_4 перешкод у користуванні будинком шляхом надання їм ключів від хвіртки паркану, яким огороджено будинок.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного рішення апеляційного суду.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2, та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд правильного виходив із того, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, не враховано з яких причин відповідачі не проживають у спірному будинку. Крім того, не з'ясовано на підставі чого встановлено факт не проживання відповідачів з вересня 2012 року у довідці та акті, на які посилається позивач, не зазначені дата та місце його складання.

Апеляційний суд задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 правильно врахував те, що відсутність ключів від хвіртки паркану домоволодіння перешкоджала відповідачам потрапити до будинку. Також, ОСОБА_3 є військовослужбовцем та брав участь в антитерористичній операції, що є поважною причиною не проживання в будинку.

Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вчинення певних дій, за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак