пр. № 4-с/759/1/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2016 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції, заінтересована особа ОСОБА_2, Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації в м. Києві,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання незаконними дій державного виконавця ДВС Святошинського РУЮ Вергелес І.В. при винесенні постанови від 23.06.2014 року, визнання незаконною та скасування постанови від 23.06.2014 року по виконавчому провадженню №42537686 про закінчення виконавчого провадження.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ Вергелес І.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №42537686 при примусовому виконанні виконавчого листа №2/759/75/13, виданого 14.03.2014 року Святошинським районним судом м. Києва про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні з сином, визначення способів участі заявника у вихованні та спілкуванні з сином. Постанова обґрунтована фактичним виконанням рішення суду. Заявник вважає винесену постанову незаконною, такою, що порушує його права як сторони виконавчого провадження. Зокрема, заявнику незрозуміло з яких підстав державний виконавець виніс оскаржувану постанову, оскільки матеріали виконавчого провадження містять акти про невиконання боржником рішення суду, а згодом за невиконання цього рішення накладає штраф, а вже 23.06.2014 року виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Проте, акту щодо виконання рішення суду матеріали виконавчого провадження не містять. А тому рішення суду є невиконаним.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.12.2014 року скаргу задоволено, визнано дії державного виконавця неправомірними, постанову скасовано. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.06.2015 року ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 17.12.2014 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а. с. 97 - 98). Підставою для скасування слугував той факт, що справу розглянуто без участі іншого учасника виконавчого провадження - боржника ОСОБА_2 та без витребування документів виконавчого провадження. Справу передано судді ОСОБА_6

У зв'язку з закінченням повноважень судді ОСОБА_6. на підставі розпорядження керівника апарату №732 від 06.10.2016 року справу розподілено на суддю Зайця Т.О. Справу передано судді 13.10.2016 року.

Заявник та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги скарги, посилаючись на викладені у скарзі обставини.

Представник ВДВС Святошинського РУЮ в судовому засіданні в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, про розгляд справи повідомлявся в установленому порядку.

ОСОБА_2 також до суду не з'явилася, подала заяву про відкладення розгляду скарги, проте будь-яких доказів неможливості з'явитися до суду не надала.

Статтею 383 ЦПК України зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.12.2013 року у справі ун. №2-1575/11 пр. №2/759/75/13 зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та участі у вихованні з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено способи участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, наступним чином: щоп'ятниці з 17 до 20 години, за місцем фактичного проживання дитини: АДРЕСА_1 (а. с. 40 - 42 - рішення суду). Рішення суду набрало законної сили 04.02.2014 року. Виконавчий лист видано 14.03.2014 року (а. с. 159 - 160).

З матеріалів виконавчого провадження №799/1, номер за ЄДРВП 42537686 з виконання виконавчого листа №2/759/75/13 від 14.03.2014 року (а. с. 120 - 161) вбачається, що 17.03.2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а. с. 158).

В ході здійснення виконавчого провадження, державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві здійснено виходи за місцем проживання боржника, з метою перевірки виконання рішення суду, про що складено відповідні акти 11.04.2014 року, 18.04.2014 року, 25.04.2014 року, відповідно до яких встановлено, що рішення суду боржником виконано, надано доступ до квартири за місцем проживання ОСОБА_1, проте син відмовився від спілкування. При спілкуванні представниками Служби у правах дітей Святошинської РДА в м. Києві з дитиною, останній повідомив про небажання спілкуватись з батьком. Стягувач 18.04.2014 року, 25.04.2014 року на зустрічі до дитини не з'явився. 23.05.2014 року, 14.04.2014 року державним виконавцем винесено постанови про залучення спеціалістів, зокрема, працівників служби дітей у Святошинському районі м. Києва, працівників органів внутрішніх справ. Актами державного виконавця від 30.05.2014 року, 06.06.2014 року встановлено відсутність дитини та боржника за їх місцем проживання, зі слів матері боржника, вони знаходилась в санаторії на лікуванні, оздоровленні (а. с. 5, 6 - копії актів державного виконавця). 23.06.2014 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а. с. 43) у зв'яжу з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду.

Заявник зазначає, що рішення суду не виконано, участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 не приймає, з дитиною не спілкується, оскільки йому не надають такої можливості.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07.02.2014 року роз'яснено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України,- і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Пунктом 3 Постанови роз'яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні врахувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 2 ст. 387 ЦПК України зазначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Матеріали виконавчого провадження не містять будь-яких доказів фактичного виконання рішення суду, зокрема участі батька у вихованні дитини, спілкування з сином. Побачення заявника (стягувача) з сином та спілкування з ним державним виконавцем не виявлено та не зафіксовано. Актами встановлено відмову дитини від побачення з батьком, відсутність дитини та матері у дні та години побачень батька. Наведені обставини беззаперечно свідчать про фактичне невиконання рішення суду та відсутність правових підстав для закінчення виконавчого провадження.

Наведені обставини свідчать про незаконність дій державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, тому оскаржувана постанова від 23.06.2014 року серії ВП №42537686 підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 383, 387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Вергелеса Івана Васильовича, які полягали у винесення постанови від 23.06.2014 року серії ВП №42537686 про закінчення виконавчого провадження - неправомірними.

Скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_5 від 23.06.2014 року серії ВП №42537686 про закінчення виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ