АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 1 .

Позивач зазначав, що 27 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 1 , відповідно до умов якого він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 9 900,00 доларів США , що на час укладання цього договору було еквівалентно ( 1 дол. США - 10, 60 грн.) 104 940, 00 грн. зі строком повернення до 27 березня 2014 року .

24 грудня 2015 року між ОСОБА_3 ( " Первісний Кредитор") та ОСОБА_2 ( " Новий кредитор") було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого останній прийняв право вимоги, що належить Первісному кредитору , і стає кредитором за Договором позики № 1 від 27 лютого 2014 року , укладений між Первісним кредитором та ОСОБА_1

Пунктом 1.2. Договору відступлення прав вимоги передбачено, що за цим договором новий кредитор одержує право вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав , а саме : повернення грошових коштів у розмірі , еквівалентному 9 900,00 дол. США за курсом продажу дол. США, встановленому ПАТ КБ" Євробанк" на дату повернення позики.

В той же час, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було складено Акт приймання - передачі документів та інформації , а саме: оригінал договору позики № 1 від 27 лютого 2014 року, копія паспорта та ідентифікаційний номер боржника ОСОБА_1

Посилаючись на те, що станом на 30 грудня 2015 року ОСОБА_1 своїх зобов'язань за договором позики не виконала, грошові кошти не повернула , позивач просив стягнути з відповідача 245 520,00 грн. заборгованості за цим договором та понесені судові витрати.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 245 520 ,00 грн. боргу та 2 730, 81 грн. судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та залишити заяву без розгляду у зв'язку з порушенням ч. 2 ст. 517 ЦК України та вимог ст. 119, 120 ЦПК України і приписів ч. 1 ст. 310 ЦПК України, оскільки судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_5, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав викладених у ній, представника позивача ОСОБА_6 який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,вказуючи на те , що ті обставини на які посилається відповідач не є предметом даного спору, перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 205 ЦК України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно із частиною першою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

За статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 27 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 1 ( далі - Договір) , за умовами якого позикодавець передав у власність позичальнику грошову сум в розмірі , еквівалентному 9 900,00 дол. США за курсом продажу долара США , встановленому ПАТ КБ "Євробанк" на дату укладення цього договору ( 1 дол. США =10, 60 грн.) , що становить 104 940, 00 грн., а позичальник зобов'язується повернути позику у вищезазначеному розмірі позикодавцю, в терміни та на умовах, передбачених цим договором .

Позичальник зобов'язується повернути отриману ним суму позики в повному обсязі - до 27 березня 2014 року включно. Місце виконання зобов'язань щодо повернення позики - м. Київ. Цей договорі може бути продовжений за згодою сторін ( п. 1, 2 Договору)( а.с. 9).

Відповідно до п. 3 Договору факт отримання позичальником від позикодавця суми позики у розмірі , визначеному п. 1 цього Договору, підтверджується заявою позичальника.

За домовленістю сторін позика є безпроцентною ( п. 4 Договору).

Факт одержання суми позики підтверджується розпискою , власноруч написаною позичальником у момент передачі суми позики 27 лютого 2014 року та її підписом про передачу на відповідальне зберігання автомобіля марки Nissan , модель Juke, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 ( а.с. 66).

Згідно із п. 9 Договору у випадку порушення позичальником терміну повернення позики ( або будь-якої частини позики), вказаного в п. 2 цього договору, або у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов'язань встановлених цим договором ( в тому числі, в п. 19 цього договору), керуючись ст. 611 ЦК України , сторони дійшли згоди про те,що зобов'язання щодо повернення всієї суми позики змінюється в частині строку його виконання, який настає наступного дня після простроченого терміну повернення позики (або будь-якої її частини). В такому разі, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилися ( а Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю), та пред'явити цей договір до стягнення способами, передбаченими чинним законодавством України , в тому числі , шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, та/або звернення до суду, та/або застосування способів позасудового врегулювання на підставі договору. Спосіб пред'явлення цього Договору до стягнення визначається Позичкодавцем на власний розсуд.

Згідно із п. 12 Договору Позичальник - з однієї сторони , та Позикодавець - з другої сторони , стверджують один одному та повідомляють усім зацікавленим у тому особам, що :

- На момент укладення цього договору вони усвідомлюють ( і усвідомлюють) значення своїх дій і могли (можуть) керувати ними; розуміють природу цього правочину, свої права та обов'язки за Договором;

- Володіють українською мовою , що дало їм можливість правильно та однозначно зрозуміти та тлумачити цей Договір, зокрема щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін;

- При укладенні Договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення або свідомо приховані факти;

- Договір укладений ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного та психологічного тиску на вигідних умовах і не є результатом впливу тяжких обставин.

Відповідно до п. 13 Договору правочин вчиняється за наміром створення відповідних правових наслідків ( не є фіктивним) не приховує інший правочин ( не є удаваним).

Згідно із п. 15 Договору Позичальник підтверджує, що у шлюбі перебуває та що грошова сума, яка набувається ним у власність за цим договором позики є спільною сумісною власністю.

Відповідно до п. 17 Договору позика в повному обсязі вважається повернутою з моменту отримання позикодавцем від позичальника грошових коштів, що позичалися у відповідному розмірі. Факт повернення позики або її частини підтверджується заявою позикодавця. Наявність зазначеної заяви у позичальника є єдиним належним підтвердженням виконання зобов'язання за цим договором щодо повернення позики або частини належним чином .

Згідно із п. 18 Договору Позикодавець вправі здійснювати відступлення прав вимоги за цим договором третім особам в порядку, передбаченому законодавством України.

Відповідно до п. 23 Договору про умови позики, чинність правочину , порядок укладення договору позики та його правові наслідки, у тому числі ( але не обмежуючись) зміст ст. 533, 625, 1046 -1053 ЦКУ, ст. 65, 74 СК України нам учасникам процесу відомо. За невиконання та/або неналежне виконання цього договору сторони несуть відповідальність згідно норм чинного законодавства.

24 грудня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено Договір про відступлення прав вимоги (далі - Договір 1) , відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором позики №1 від 27 лютого 2014 року , укладений між Первісним кредитором та ОСОБА_1 (п.1.1. Договору 1).( а.с. 10).

Відповідно до п. 1.2. Договору 1 за цим договором Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за Основним договором в обсязі і на умовах , що існували на момент переходу цих прав , а саме : повернення грошових коштів в розмірі, еквівалентному 9 900,00 дол. США за курсом продажу дол. США , встановленому ПАТ КБ" Євробанк" на дату повернення позики.

Згідно з відступленням права вимоги за цим договором Новий кредитор сплачує Первісному кредитору винагороду у сумі , що еквівалентна 9 900,00 дол. США . ( п. 2.1. Договору 1).

Строк сплати винагороди становить 60 календарних днів з дати підписання цього Договору сторонами ( п. 2.2. Договору 1).

Відповідно до п. 3.2. Договору 1 Первісний кредитор зобов'язаний сповістити боржника про відступлення права вимоги за цим Договором в термін до 31 грудня 2015 року шляхом поштового надсилання з повідомленням про вручення боржнику копії цього Договору.

На виконання умов Договору про відступлення права вимоги від 24 грудня 2015 року між сторонами складено Акт приймання - передачі документів та інформації про наступне :

Первісний кредитор передав, а Новий кредитор отримав наступні документи :

оригінал Договору позики № 1 від 27 лютого 2014 року , який укладений між Первісним кредитором та ОСОБА_1 (боржником ) ;

копія паспорта та ідентифікаційного номеру ОСОБА_1.( а.с. 11).

Відповідач свої зобов'язання не виконала, борг не повернула ні первісному кредитору ні новому кредитору , про що свідчить наявний у справі договір позики та відповідна розписка.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив із того, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору, тому на підставі статей 512, 517, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України боржник зобов'язаний повернути суму позики у розмірі 245 520,00 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у відповідача з позивачем немає жодних правовідносин так як юридично договір укладений з іншою фізичною особою та відповідач не отримувала повідомлення про відступлення права вимоги за договором позики є безпідставними , оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Доводи відповідача на те, що у середині 2014 року позивач на підставі нотаріальної довіреності надав передоручення іншій особі на продаж автомобіля, який був переданий на відповідальне зберігання позивачу , що належить відповідачу на праві власності та в подальшому був проданий не заслуговують на увагу , оскільки вказаний автомобіль не є предметом спору та за умовами договору позики, не був переданий позивачу в заставу з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за договором позики.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що з вересня 2006 року відповідач перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , який не надавав письмової згоди на укладення договору позики №1 від 27.02.2014 , як це вимагає ч. 3 ст. 65 СК України, а тому такий договір є недійсним, не можуть бути взяті до уваги , оскільки в установленому законом порядку відповідачем цей договір не оспорювався і з цих підстав не визнаний недійсним.

Необгрунтованими є посилання в апеляційній скарзі на порушення судом вимог матеріального та процесуального права, оскільки колегія суддів з матеріалів справи такого не вбачає.

За таких обставин, підстав до задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегією суддів не встановлено .

Керуючись ст. 303,304,307,308,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: