Волноваський районний суд Донецької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2016 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Аксьоненка В.І.,

при секретарі судового засідання Денисенко Н.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Волноваського районного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ПАТ «Креді Агріколь Банк», третя особа ТОВ «Фінансова компанія «Позика» про визнання кредитного договору недійсним, стягнення страхового внеску,

В С Т А Н О В И В:

01.03.2016 позивач звернувся до суду із даним позовом. Посилався на те, що 20 серпня 2013 року між ним та відповідачем укладений кредитний договір №1/732194 на суму 31200,00 гривень строком на три роки. Звернутися за фінансовою допомогою його змусили тяжкі життєві обставини, а саме, хвороба матері та тещі. На момент отримання кредиту він працював. Однак В жовтні 2013 року померла теща, в грудні 2013 року померла мати та він втратив роботу у зв'язку зі скороченням штату. Протягом 9 місяців позивач не зважаючи на тяжке становище сплачував кредитну заборгованість, однак через АТО на території міста Донецьк, не мав можливості належно виконувати свої зобов'язання по поверненню кредиту. Вважає, що умови договору є несправедливими, суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», принципам добросовісності Розмір компенсації встановлений для позичальника є непропорційним, в самому Договорі відсутні умови про аналогічну і пропорційну відповідальність банку перед позичальником, при укладенні Договору позивач не мав можливості реально оцінити процентну ставку, так як знаходився під впливом тяжких обставин, а тому просив визнати п.п.1.3.2 Договору та сам Договір недійсними, застосувати наслідки його недійсності, стягнути 1200,00 страхового внеску.

Представник позивача у судовому засіданні на задоволенні позову наполягала.

Відповідач у судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, причину неявки суду не повідомив.

Третя особа, ТОВ «Фінансова компанія «Позика» у судове засідання не з'явилася , але надала заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Також надала заперечення в яких посилалась на те, що 30.10.2015 року між ними та ПАТ «Креді Агріколь Банк» укладений Договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань, відповідно до якого право грошової вимоги за спірним кредитним Договором перейшло до ТОВ «ФК «Позика». Вважає, що правова позиція позивача не ґрунтується на вимогах закону, а подання позову про визнання договору недійсним свідчить про намагання позивача ухилитись від взятих на себе зобов'язань.

Суд вислухавши пояснення, дослідивши, проаналізувавши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ст. 628 ЦК України регламентує, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст. 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з частиною першою статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Таким чином, правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення ЦК України про зобовязання та договір, так і приписи частини другої статті 627 щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів.

Положеннями ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В ч.3, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому п.4 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Матеріалами справи встановлено, що 20 серпня 2013 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 укладений комплексний кредитний договір №1/1732194 для споживчих потреб в сум 31200,00 гривень, строком на 36 місяців до 19.08.2016 року (включно). Позичальник зобов'язався сплачувати платежі за кредитом щомісячно до 20 числа кожного місяця, згідно з графіком погашення кредиту (додаток № 1 до Договору) (а.с.6-9).

Укладаючи оскаржуваний договір, позивач був ознайомлений з усіма істотними умовами договору.

Всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, згідно Договору, визначені в Правилах та Умовах надання, обслуговування та погашення кредиту (Додаток № 2 до Договору) (а.с.10-11)

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути повернений позичальником банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Відповідно до п. 2.3. Договору зазначено, що «Підписанням даного Договору, Позичальник підтверджує, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ від 10.05.2007 р. № 168. та/або іншими нормативними актами, що регулюють це питання».

Тому посилання позивача на порушення відповідачем по справі статті 11 Закону України «Про захист прав споживача» суд вважає безпідставними.

Окрім того, посилання позивача на порушення відповідачем вимог статті 21 вказаного Закону спростовуються п. 2.2.5. до Договору банківського рахунку, де зазначено, що «банк має право на власний розсуд змінювати встановлений Договором розмір ставки, за якою нараховуються проценти за залишком коштів на рахунку клієнта». Про належне інформування споживачів, про умови кредитування свідчить наявність відповідної інформації у самих договорах та їх підписання.

Пунктом 7 Постанови № 9 від 06.11.2009р. Пленуму ВСУ передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. На момент укладання Кредитного договору всі умови статтею 203 ЦПК України були дотримані, положення правочину (та всі інші його положення) повністю відповідають вимогам законодавства, а отже відсутні підстави для визнання їх недійсними.

У відповідності до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до сттаті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно частини 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У відповідності до статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, серед іншого, є свобода договору, суть якої полягає, зокрема і в тому, що сторони є вільними у визначенні умов договору. Згідно частини 3 статті 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства впливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що укладений договір кредиту був добровільно підписаний ОСОБА_2, а відтак останній погодився зі всіма умовами даного договору. Свідченням того, що ОСОБА_2 погоджувався з умовами договору є і той факт, що він здійснював погашення кредиту, а відтак своїми діями визнавав умови договору у повному обсязі.

За змістом ч. 2 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів», яку на думку позивача порушує даний пункт договору, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Істотним в даному випадку слід розуміти таке порушення, яке не будь-як, а явно, суттєво погіршує правовий стан споживача. Враховуючи встановлені судом обставини, умови кредитного договору, на які посилається позивач, не можуть вважатись несправедливими.

Відповідно до вимог ст. ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012року, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», умовами чинності кредитних договорів є досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; кредитний договір має укладатись обов'язково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює ніяких правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його нікчемністю; сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі. Всі ці умови були дотримані сторонами в момент укладення кредитного договору.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно де якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У наведеному Законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, санкції яких не тягнуть за собою визнання договору недійсним.

Таким чином, права позивача, при укладенні та виконанні вищезазначеного кредитного договору порушені не були, оспорюваний договір відповідає вимогам законодавства України, жодних порушень законодавства при укладенні та виконанні договору відповідачем не допущено та судом не встановлено істотного дисбалансу, а тому приходить до переконання про безпідставність позовних вимог та вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Окрім того, відповідно до частини першої статті 233 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, як на підставу визнання договору недійсним, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Отже, для визнання правочину недійсним з підстав, встановлених статтею 233 Кодексу необхідно існування в сукупності двох обставин:

перша обставина - вчинення правочину однією із сторін під впливом тяжкої для неї обставини; друга обставина - вчинення правочину цією ж стороною на вкрай невигідних для неї умовах.

За своєї правовою природою кредитний договір є публічним договором (договором приєднання), оскільки його умови є однаковими для всіх позичальників. За таких обставин, твердження позивача про те, що з ним було укладено договір на вкрай невигідних умовах, є такими, що не відповідають дійсності. До того ж ОСОБА_2 частково погасив кредитну заборгованість, а хвороба та смерть матері сама по собі не може буди підставою в даному випадку для визнання договору недійсним, зокрема позивачем не підтверджений факт родинних відносин з померлою ОСОБА_4

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та у його задоволенні слід відмовити..

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 84, 212-215 ЦПК України, ст.ст.192, 203, 548, 626, 628, 627, 533, 524, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 ПАТ «Креді Агріколь Банк», третя особа ТОВ «Фінансова компанія «Позика» про визнання кредитного договору недійсним, стягнення страхового внеску відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 22 червня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції - Волноваський районний суд Донецької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.І.Аксьоненко 22.06.2016