Справа №2/359/2049/2016

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі

головуючого судді Саган В.М.,

при секретарі Степаненко А.О.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

встановив:

27.07.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, яким просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 30.01.2016 року в сумі 20000,00 грн., а також витрати по оплаті судового збору в сумі 551,21 гривень.

В обґрунтування вказаних вимог зазначив, що 30.01.2016 року між ним та ОСОБА_2 (далі Відповідач, Позичальник) було укладено договір позики у простій письмовій формі у виді розписки. Згідно договору, він надав Відповідачу грошові кошти в сумі 20000,00 гривень, які останній зобовязався повернути до 01.06.2016 року. Проте, у визначений в розписці строк, останній грошові кошти не повернув. Відповідач надалі ухиляється від виконання своїх зобовязань щодо повернення грошових коштів, що є порушенням його прав, тому дана обставина змусила звернутись до суду.

Позивач в судове засідання не зявився, направив суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення поштових повідомлень, на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу його місця проживання, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, суду надано не було, про причини неявки, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК, суд не повідомлявся. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю сторін, за наявними у матеріалах справи доказами

Суд, дослідив, проаналізував та оцінив всі зібрані у справі докази у їх сукупності з обставинами справи, і дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що 30.01.2016 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було укладено договір позики у простій письмовій формі у виді розписки. Згідно договору, Позивач надав Відповідачу грошові кошти в сумі 20000, 00 гривень, які останній зобовязався повернути до 01.06.2016 року. Факт отримання суми позики Відповідачем підтверджується його власноруч написаною розпискою від 30.01.2016 року (а.с.6).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка або інші документи, що посвідчують передання позикодавцем визначеної грошової суми є документами, які видаються боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки або інші документи, що посвідчують передання позикодавцем визначеної грошової суми чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року ( справа № 6-63цс13 ) і є обовязковою для застосування судами України.

Як видно зі змісту розписки від 30.01.2016 року, відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 20000,00 гривень, які зобовязався повернути в строк до 01.06.2016 року, а позивач набув права вимагати повернення позики.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що відповідач свої зобовязання за договором позики не виконав, у визначеній в розписці строк борг не повернув, а тому він підлягає стягненню з нього у примусовому порядку.

Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідно до ст. 617 ЦК України.

Крім того, згідно зі ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики, на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до вимог ст. 10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають істотне значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідач в судове засідання не зявився, також не надав суду належних та допустимих доказів, що спростовують доводи позивача.

Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову.

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно наданої квитанції, позивач поніс судові витрати в сумі 551,21 грн. (а.с.2), які підлягають стягненню з відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2) заборгованість за договором позики від 30.01.2016 року в сумі 20000 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 21 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення, в разі якщо сторона по справі не була присутня при оголошенні рішення, то 10 днів з моменту отримання його копії.

Суддя Саган В.М.