Справа №485/1048/16-ц 24.11.2016 24.11.2016 24.11.2016
Провадження №22-ц/784/2442/16
Справа № 485/1048/16-ц Головуючий першої інстанції: КвєткаІ.А.
Провадження № 22-ц/784/2442/16 Суддя-доповідач Апеляційного суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

за участю:позивачки ОСОБА_2, представника відповідача Гофман О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області

від 16 вересня 2016 року у справі за позовом

ОСОБА_2

до

ПАТ «Державний ощадний банк України»

про

стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів.

Позивачка вказувала, що є споживачем послуг ПАТ «Державний ощадний банк України» з відкриття та ведення поточного рахунку, на який їй здійснюється зарахування щомісячної матеріальної допомоги при народженні дитини. Послугою СМС-повідомлення про надходження та зняття коштів з рахунку вона не користувалася. 10 лютого 2016 року звернулася до каси Снігурівського відділення Ощадбанку за зняттям коштів, однак коштів на картці не виявилося. З виписки по рахунку вона встановила, що кошти соціальної допомоги на картку були зараховані 8 лютого 2016 року й того ж дня списані банком трьома банківськими операціями на загальну суму 4459 грн. Дану суму коштів вона не знімала, переказу не ініціювала, платіжну картку та ПІН код до неї нікому не передавала. Того ж дня звернулася в банк з заявою про несанкціоноване списання коштів, а наступного дня подала заяву в Снігурівське ВП з даного приводу. Однак банк відмовляється повернути їй безпідставно списані кошти..

Посилаючись на викладене, просила стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» 4459 гривень майнової шкоди.

ПАТ «Державний ощадний банк України» позов не визнало. Не заперечуючи здійснення Банком платіжних операцій по списанню коштів з банківської картки позивачки на суму 4459 грн., вказували, що ці операції були проведені за їх ініціювання позивачкою через мережу Інтернет з введенням усіх необхідних реквізитів картки, що свідчить про порушення нею умов зберігання інформації про банківську картку та виключає наявність вини банку у неправомірному перерахуванні коштів.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ПАТ "Державний ощадний банк України" на користь ОСОБА_2 4459 грн. безпідставно списаних з рахунку коштів. Стягнуто з відповідача на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджуються матеріалами справи, що 22 серпня 2014 року між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_2 був укладений договір №356260 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки (а.с. 3-5). На виконання вказаного договору позивачці був відкритий поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні України. Банк оформив та видав позивачці платіжну картку і ПІН-код до неї і здійснював розрахунково-касове обслуговування платіжних операцій із використанням платіжної картки.

Послугою СМС повідомлень про здійснені банківські операції ОСОБА_2 не користувалася.

8 лютого 2016 року о 19год.18хв.13сек., 19год.18хв.37сек., 19год.:19хв.53сек. з платіжної картки позивачки через сайт UA SITEABU було ініційовано переказ коштів у сумі 400 грн., 3000 грн. та 1000 грн. відповідно на платіжну картку, емітовану ПАТ «Альфа-Банк», з електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу (з введенням усіх необхідних реквізитів картки, а саме: номеру картки, EХP, Date), а також її користувача (введення коду CVV2 - засіб ідентифікації при проведенні операцій без фізичного пред'явлення картки). 9 лютого 2016 року зазначені платіжні операції були відповідачем виконані (а.с. 6, 90-92).

10 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою про незгоду із проведеними трансакціями, посилаючись на те, що вона їх не ініціювала, і просила про повернення коштів (а.с. 74-76).

11 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернулась із заявою до Снігурівського ВП ГУПП в Миколаївській області щодо заволодіння невідомими особами її грошовими коштами в сумі 4459грн., в зв'язку із чим було відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, досудове розслідування у якому триває (а.с. 7, 80).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що спірні перекази позивачка не ініціювала, а ПАТ «Державний ощадний банк України» не довело, що позивачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, особисто чи через третіх осіб, тоді як згідно з п.11.5 Умов договору банківського рахунку Банк зобов"язаний відшкодувати збитки, що виникли внаслідок порушення ним Договору, за умови дотримання Держателем платіжної картки пп.3 п.8.1 цього розділу Договору та порядку звернення до Банку, визначеного пп.5 та/або пп.7 п.8.1 цього розділу Договору.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком.

Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб'єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

За правилами п. 14.12. ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» Користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з п. 14.16 ст. 14 цього Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

При цьому, втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Відповідно до п.9.14 Правил здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичним особам в АТ «Ощадбанк», Клієнт зобов'язаний забезпечити/гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про Логін, Пароль, Картковий пароль, а також ПІН, СVV2/СVС2, строк дії, номер картки тощо. Ризик і відповідальність за несанкціоноване використання Логіна, Пароля, Карткового пароля несе виключно Клієнт. Також пп.3 п.8.1 Умов договору банківського рахунку (Розділ ХХ вказаних Правил) також встановлений обов'язок Клієнта не розголошувати ПІН-код, Логін, Пароль, реквізити картки та не передавати картку в користування третім особам (а.с. 37-67).

За змістом п. 4.3. укладеного сторонами договору про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, ОСОБА_2 засвідчила, що ознайомлена з даними Правилами та погоджується вважати їх положення обов'язковими для застосування до відносин, які виникли на підставі цього Договору

Крім того, Розділом 2 Правил користування платіжними картками, що є Додатком № 2 до укладеного сторонами договору, також зазначено, що у разі передачі платіжної картки сторонній особі відповідальність по операціях з платіжною карткою несе Клієнт (а.с. 4).

Між тим, апеляційним судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 в порушення своїх вищевказаних обов'язків за укладеним із відповідачем договором та вимог п. 14.12. ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передавала свою платіжну картку разом із ПІН-кодом в користування іншій особі, що підтверджується наданими Банком фотоматеріалами (а.с. 112-167). Даний факт ОСОБА_2 не заперечувала, пояснивши в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, що на наданих відповідачем фотографіях з відеокамери банкомату дійсно зафіксовано як її брат, користуючись з її дозволу та за її дорученням її платіжної карткою, знімає готівкові кошти.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду про недоведеність відповідачем того, що позивачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, особисто чи через третіх осіб

Не можна вважати правильним посилання суду на пункт п.11.5 Умов договору банківського рахунку як на підставу для покладення на Банк відповідальності за протиправні дії третіх осіб, вчинені щодо майна користувача банківських послуг. Так даним пунктом Умов передбачений обов'язок Банку відшкодувати збитки, що виникли внаслідок порушення ним Договору, за умови дотримання Держателем платіжної картки пп.3 п.8.1 цього розділу Договору та порядку звернення до Банку, визначеного пп.5 та/або пп.7 п.8.1 цього розділу Договору. Між тим пп.3 п.8.1 цього розділу встановлений обов'язок Клієнта не розголошувати ПІН-код, Логін, Пароль, реквізити картки та не передавати картку в користування третім особам, тоді як зібраними у справі доказами доведено невиконання ОСОБА_2 даного обов'язку, а порушення Банком умов укладеного із позивачкою договору - є недоведеним.

Крім того, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції посилався на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України у справі № 6-71цс15 від 13 травня 2015 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів при застосування тих норм права, щодо яких висловлена така правова позиція.

Приймаючи указану правову позицію, Верховний Суд України виходив з такого.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

За такого, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України вважала помилковим висновок касаційного суду про вину позивача як підставу цивільно-правової відповідальності у разі недоведеності, що той своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Однак, посилаючись на дану правову позицію Верховного Суду України, суд першої інстанції не врахував фактичні обставини, які склались між сторонами, та не з'ясував чи подібні такі обставини із тими, щодо яких висловився Верховний Суд України у справі № 6-71цс15 від 13 травня 2015 року.

Між тим, у даній цивільній справі відповідачем належними, допустимими та безспірними доказами був доведений факт передачі позивачкою своєї платіжної картки разом із ПІН-кодом сторонній особі для користування. Отже, обставини цієї справи є відмінними від обставин, щодо яких висловлена правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-71цс15 від 13 травня 2015 року.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на вищевикладене, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Таким чином, рішення суду відповідно до п.2 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задовольнити.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Суддя О.О. Данилова

Суддя І.В. Лівінський