Справа № 352/626/13-ц
Провадження № 22-ц/779/2212/2016
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Проскурніцького П.І.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/4 частину у спільній сумісній власності подружжя на будівельні матеріали, використані для будівництва домоволодіння, та їх поділ за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тисменицького районного суду від 22 вересня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

11.03.2013 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/4 частину у спільній сумісній власності подружжя на будівельні матеріали, використані для будівництва домоволодіння №132 в смт. Єзупіль Тисменицького району, та їх поділ.

В заяві зазначила, що за час спільного проживання з 2002 року з ОСОБА_4, шлюб з яким був зареєстрований 21.11.2004 року, вони продовжували розпочате її чоловіком у попередньому шлюбі з ОСОБА_3 будівництво домоволодіння №132 в смт. Єзупіль Тисменицького району.

17.08.2005 року ОСОБА_4 помер.

Посилаючись на те, що її чоловікові належала 1/2 частина незавершеного будівництвом домоволодіння, а за час спільного проживання з ним було завершено більшість будівельних робіт, просила визнати за нею право власності на 1/4 частину будівельних матеріалів.

16.10.2013 року ОСОБА_2 подала заяву про збільшення позовних вимог та просила провести поділ будівельних матеріалів відповідно до належної їй частки.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 22 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в частині реального поділу незавершеного будівництва залишено без розгляду на підставі поданої заяви про залишення частини вимог без розгляду.

Рішенням Тисменицького районного суду від 22 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності задоволено.

Постановлено визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину у спільній сумісній власності подружжя на будівельні матеріали та засоби, використані при будівництві житлового будинку та господарських споруд по вул. Миру, 132 в смт. Єзупіль Тисменицького району Івано-Франківської області загальною вартістю 276 422 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 219,40 грн. 40 коп. судового збору, 5920 грн. витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність рішення суду.

Відповідач вказує на те, що суд належним чином не зясував які саме роботи були проведені та скільки було витрачено будівельних матеріалів при будівництві домоволодіння за час спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 21.11.2004 року по 17.08.2005 року, та чи дійсно частка позивача становить 1/4 частину, оскільки більшість робіт було проведено за час спільного проживання ОСОБА_4 у шлюбі з нею з 12.06.1997 року по 30.01.2004 року.

Апелянт вказує на те, що подані позивачем письмові докази щодо використаних будівельних матеріалів, що були придбані за період другого шлюбу, не можуть становити 1/4 частину.

ОСОБА_3 також вказує на те, що вона не є належним відповідачем у справі, оскільки позов заявлений про визнання права власності на будівельні матеріали як майно, нажите в період шлюбу, а тому вона ніяким чином не порушила права позивача.

Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

Представники ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.11.2004 року по 17.08.2005 року, хоча фактично проживали разом з 2002 року, а 03.09.2003 року у них народилась дочка.

Встановлено, що за час спільного проживання вони продовжували здійснювати розпочате ще під час перебування ОСОБА_4 у першому шлюбі з ОСОБА_3 будівництво домоволодіння по вул. Миру,132 в смт. Єзупіль Тисменицького району.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позов заявлено про визнання права власності на спільно нажите в шлюбі майно, а не на спадкове майно.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 предявила вимоги до ОСОБА_3, як колишньої дружини померлого ОСОБА_4, про визнання права власності 1/4 частину будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва домоволодіння, посилаючись на те, що покійному належала 1/2 частина домоволодіння, а інша половина домоволодіння належить їй та відповідачці в рівних частках, тобто по 1/4 частині.

Встановлено, що рішенням Тисменицького районного суду від 18.10.2006 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння по вул. Миру №132 в смт. Єзупіль Тисменицького району.(а.с.21)

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.02.2013 року рішення Тисменицького районного суду від 18.10.2006 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.(а.с.22)

Також встановлено, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був розірваний 29.12.2003 року і з того часу ОСОБА_3 перебуває постійно на роботі за межами України, чого представники сторін не заперечили.

Таким чином, за відсутності встановленого права власності ОСОБА_3 на спірне незавершене будівництвом домоволодіння як на частку у спільному майні подружжя, та за відсутності права ОСОБА_3 на спадкування після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_3 не є належним відповідачем у справі. ОСОБА_2 не зазначила які її права, свободи чи інтереси порушує, не визнає чи оспорює ОСОБА_3

Оскільки апеляційний суд не вправі в такому разі скасувати рішення суду першої інстанції з направленням справи на новий розгляд чи залучити до участі в справі належного відповідача та вирішити спір по суті, і з врахуванням вимог ст.303 ЦПК про те, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Тисменицького районного суду від 22 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/4 частину у спільній сумісній власності подружжя на будівельні матеріали, використані для будівництва домоволодіння, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Л.В. Ясеновенко

ОСОБА_5

ОСОБА_6